Справа № 473/139/18
Номер провадження 1-в/473/24/2018
УХВАЛА
іменем України
"01" лютого 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, освіта повна вища, одруженого, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; засудженого 19 травня 2006 року апеляційним судом міста Києва за ч.1 ст.263, п.8 ч.2 ст.115 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до 15-ти років позбавлення волі, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року в строк призначеного покарання за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 01 червня 2005 року по 28 листопада 2006 року; відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)»,
про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України,
В С Т А Н О В И В:

15 січня 2018 року до суду від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)», надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

З 15 квітня 2016 року по теперішній час засуджений ОСОБА_5 відбуває поакрання в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», куди був етапований внаслідок розгляду судами міста Миколаєва його численних заяв та скарг.

ОСОБА_5 засуджений вироком апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2006 року за ч.1 ст.263, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України до 15-ти років позбавлення волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року /справа №473/1744/16-к, провадження №1-в/473/809/2016/,засудженому ОСОБА_5 зараховано, з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 01 червня 2005 року по 28 листопада 2006 року, у строк відбування основного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,що відповідно становить 1 рік 5 місяців 27 днів.

Початок строку 01 червня 2005 року. Кінець строку 04 грудня 2018 року.

В клопотанні, поданому до суду, засуджений ОСОБА_5 просить звільнити його умовно-достроково від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи, що поведінка засудженого ОСОБА_5 протягом строку відбування покарання не свідчить про його сумлінне ставлення до праці та виправлення, тобто не доводить, що останній став на шлях виправлення.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Однак, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 та матеріали клопотання, в судовому засіданні встановлено, що останній загалом за місцем відбування покарання характеризується негативно, зважаючи на наявність всього 03 /трьох/ заохочень та 27 /двадцяти семи/ стягнень, зокрема за неодноразові спроби встановлення міжкамерного зв`язку, відмови від чергування та двогодинного відпрацювання, зберігання заборонинх предметів, невиконання законних вимог адміністрації, порушення форми одягу тощо, які погашено у встановленому законом порядку.
Був працевлаштований у виробничій зоні Вознесенської ВК №72 до ділянки з виготовлення ритуальних виробів в 2010 році, де працював 8 місяців. Приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Освіта». За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. У скоєному злочині не розкаюється.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року /провадження №11-кп/784/284/17/, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно- дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2006 року, в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період з 30 березня 2017 року до 01 лютого 2018 року засуджений ОСОБА_5 не змінив свого відношення до порядку відбування основного покарання за вироком суду та своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, тобто не довів, що став на шлях виправлення.

Так, засуджений ОСОБА_5 в установі відбування основного покарання не працевлаштований, за весь період фактичного відбування покарання, який становить більше 12-ти календарних років, був працевлаштування лише впродовж 8-ми місяців, що не свідчить про його сумлінне ставлення до праці; у скоєних злочинах він не розкаюється. Загалом за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має всього 3 заохочення та 27 стягнень, які, хоча і погашені, проте не свідчать про його виправлення.

Вищевказані обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, суд також виходить з вимог ч.1 ст.6 КВК України, у відповідності з якою виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з ч.2 ст.6 КВК України, ресоціалізацією є свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання /режим/, пробація, суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_5 , які б, на думку суду, створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Тобто, конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, засуджений ОСОБА_5 суду не надав, а факт погашення накладених на нього за весь період відбуття покарання 27-ми стягнень не доводить успішність процесу його виправлення.
Наявність даних обставин у сукупності, приводять суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, а тому, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання слід відмовити.

Крім цього, відповідно до ч.7 ст 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.
Таким чином, на момент звернення засудженого ОСОБА_5 до суду з даним клопотанням, не пройшов встановлений законом термін для повторного звернення до суду після набрання законної сили ухвалою суду про відмову у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення, відповідно до ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року /провадження №11-кп/784/284/17/.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком апеляційного суду міста Києвавід 19 травня 2006року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 /семи/ діб з дня її оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.
Суддя ОСОБА_1