Справа № 308/8653/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2017 року.

Даною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку від 29.08.2017 року та додатково оглянуте 02.09.2017 року майно : грошові кошти в сумі 36 Євро; грошові кошти в сумі 57 доларів США; грошові кошти в сумі 453 500 угорських форинтів; грошові кошти в сумі 62 Румунських LEI; грошові кошти в сумі 70 гривень; мобільний телефон марки «Soni Ericsson K200I серійний номер НОМЕР_1 без сім картки; монету із металу жовтого кольору із маркуванням MAGYAR KOZTARSASAG НОМІНАЛОМ 50 000 FORINT; монету із металу жовтого кольору із маркуванням FRANG.109.I.D.G.AV STRIAE IMPERATOR; жіночий наручний браслет із металу жовтого кольору; перстень із металу жовтого кольору до якого прикріплено камінець прозорого кольору; колечко із металу білого кольору; перстень із металу жовтого кольору до якого прикріплено камінь прозорого кольору; колечко із металу білого кольору з каменем; кулон із металу жовтого кольору; мотки клейкої стрічки чорного кольору, шляхом заборони власнику(ам) чи/та користувачу(ам) даного майна, ким би він(вони) не були, відчужувати, розпоряджатись, користуватись .В іншій частині вимог у задоволенні клопотання відмовлено.
Слідчий суддя ухвалу мотивував тим, що 02.09.2017 року вилучені в ході проведення огляду речі та предмети , відповідно до вимог ст.ст. 98-100 КПК України визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а відповідно до п.1,ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів . Крім того, слідчим та прокурором доведено , що вилучені речі : коштовності , грошові кошти та мобільний телефон мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та відповідають критеріям , зазначеним у ст. 98 КПК України.

В апеляційній скарзі представник третьої особи адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно. Вважає , що слідчим не доведено, що вилучені речі отримані злочинним шляхом від реалізації наркотичних чи психотропних засобів, а так само, що вони мають значення речового доказу. Вказує на те, що слідчим не доведено , що на вилученому майні збереглися сліди кримінального правопорушення , а бо які інші відомості можна отримати за їх допомогою. Зазначає , що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства , на умовах , передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, вилученого в ході проведення обшуку 29.08.2017 року вказаних вимог законодавства дотримався у повному обсязі.

Так, мотивуючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого , слідчий суддя дослідив всі обставини справи з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

З матеріалів провадження вбачається, що постановою про приєднання предметів як речових доказів від 02.09.2017 року до кримінального провадження № 0000090 приєднано як речові докази грошові кошти в сумі 36 Євро; грошові кошти в сумі 57 доларів США; грошові кошти в сумі 453 500 угорських форинтів; грошові кошти в сумі 62 Румунських LEI; грошові кошти в сумі 70 гривень; мобільний телефон марки «Soni Ericsson K200I серійний номер НОМЕР_1 без сім картки; монету із металу жовтого кольору із маркуванням MAGYAR KOZTARSASAG НОМІНАЛОМ 50 000 FORINT; монету із металу жовтого кольору із маркуванням FRANG.109.I.D.G.AV STRIAE IMPERATOR; жіночий наручний браслет із металу жовтого кольору; перстень із металу жовтого кольору до якого прикріплено камінець прозорого кольору; колечко із металу білого кольору; перстень із металу жовтого кольору до якого прикріплено камінь прозорого кольору; колечко із металу білого кольору з каменем; кулон із металу жовтого кольору; мотки клейкої стрічки чорного кольору.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що вилучені бід час обшуку речі, кошти та коштовності не мають значення речових доказів , оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а метою арешту є збереження речових доказів.

Таким чином, оскільки наведене в клопотанні слідчого майно відповідає вимогам (критеріям) ст. 98 КПК України та визнано згідно постанови слідчого від 02.09.2017 року речовими доказами у кримінальному провадженні, то такий захід забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно може бути застосоване незалежно від процесуального статусу власника, володільця чи користувача майна.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя вірно врахував правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, своє рішення належним чином обґрунтував, вказуючи на потреби досудового розслідування та врахував, що таке майно має значення речових доказів.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо про те, що судове рішення є незаконним з тих підстав, що воно позбавляє права власності . Судовим рішенням передбачено тимчасові обмеження щодо майна , а не перехід права власності.

Таким чином, з врахуванням того, що слідчим та прокурором доведено обґрунтованість поданого клопотання, а слідчим суддею при вирішення питання про накладення арешту на майно враховано всі вимоги законодавства, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Керуючись ст. ст.167-175, 407 КПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2017 року, якою накладено арешт на вилучене майно, що визнане речовим доказом у кримінальному провадженні без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: