Справа № 738/1409/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/130/2018
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта середня, засудженого вироком апеляційного суду Харківської області від 06.07.2010 року за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.125, ч.1 ст.129, ч.2 ст.153, ч.3 ст.153, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як у поведінці засудженого не вбачається динаміка, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання. Крім того, засуджений не довів свого виправлення, та є неготовим до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами виправної установи.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково. Вказав, що за час відбування покарання він порушень розпорядку не допускав, стягнень не мав. Навпаки, має два заохочення, виконує роботи по самообслуговуванню та благоустрою виправної установи в якості 2-годинних відпрацювань без оплати праці, але суд безпідставно не взяв цього до уваги.

Заслухавши доповідь судді; захисника засудженого, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити в силі, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком апеляційного суду Харківської області від 06.07.2010 року ОСОБА_8 було засуджено за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.125, ч.1 ст.129, ч.2 ст.153, ч.3 ст.153, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років (а.к.п.9-18).

Строк відбування ним покарання обчислюється з 19 лютого 2009 року. Кінець строку покарання 10.03.2021 року.

Засуджений ОСОБА_8 з 26 вересня 2016 року відбуває покарання у Державній установі «Домницький виправний центр №135».

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 23.02.2016 року засудженому ОСОБА_8 було зараховано у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 19 лютого 2009 року по 17 січня 2011 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 30.08.2016 року невідбуту частину строку покарання ОСОБА_8 замінено з позбавлення волі на обмеження волі (а.с.21).

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання термін слідування до установи з 16 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 19.02.2009 року. За час перебування в Харківському СІЗО зарекомендував себе наступним чином: встановлений порядок відбування покарання не порушував, розпорядку дня дотримувався. З 26.03.2011 року відбував покарання в Шосткинській ВК № 66, де допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за що один раз був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені в установленому законом порядку. З 11.06.2012 року відбував покарання в Менській ВК №91, де порушень не допускав, стягнень не мав. Виконував роботи по самообслуговуванню та благоустрою установи без оплати праці. До даних робіт ставився сумлінно, за що отримав одне заохочення. З 26.09.2016 року відбуває міру покарання в Домницькому виправному центрі №135, де допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. На даний час виконує встановлені законодавством вимоги відбування покарання, дотримується розпорядку дня, не працевлаштований, виконує роботи по самообслуговуванню та благоустрою установи в якості 2-х годинних відпрацювань без оплати праці. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», програму виконує за планом (а.с.6-8).

Посилання сторони захисту на однобічне дослідження даних про особу засудженого не заслуговують на увагу, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженого, зокрема, щодо його ставлення до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Доводи ОСОБА_8 щодо дотримання ним встановлених вимог відбуття покарання не заслуговують на увагу, оскільки дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом установи та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови в його задоволенні, оскільки поведінка засудженого та його ставлення до праці не свідчить про виправлення останнього, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2017 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4