Справа№751/7677/17
Провадження №1-кп/751/20/18

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
02 лютого 2018 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого та його законного представника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
потерпілого та його представника ОСОБА_7
ОСОБА_8
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,
в с т а н о в и в :
07.12.2016, близько «17» год. «10» хв., неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні кухні на шостому поверсі гуртожитку Чернігівського професійного ліцею залізничного транспорту, що розташований за адресою: провулок О. Бакуринського, буд. 18-А у м. Чернігові, в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 , ліктем правої руки один удар в ліву половину обличчя, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої вилицевої кістки зі зміщенням уламків, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 290 від 13.04.2017 відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу.
Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неповнолітнім, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю та пояснив, що 07.12.2016 в курильці навчального корпусу Чернігівського професійного ліцею залізничного транспорту у нього з потерпілим ОСОБА_7 виник конфлікт, оскільки останній ображав молодшого хлопця. Через декілька годин, приблизно о 17 год. він прийшов у гості до товариша на 6 поверх гуртожитку, де в кухні знову побачив ОСОБА_7 . Між ними знову виник конфлікт в ході якого ОСОБА_7 висловився в сторону нього нецензурною лайкою, на що він вдарив його ліктем правої руки в ліву частину щелепи. Після цього вони розійшлись. Протягом вечору він декілька разів заходив до кімнати потерпілого та питав про його самопочуття. Цивільний позов потерпілого та цивільного позивача, ОСОБА_7 в частині матеріальної шкоди не визнав та пояснив, що його батьки відшкодували матеріальну шкоду в повному обсязі. Стосовно позову в частині стягнення моральної шкоди визнав частково на суму 2000 грн. Розкаявся у вчиненому. Просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію» суворо його не карати, Просив вибачення у потерпілого.
Крім показів обвинуваченого та потерпілого, які є джерелами доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується дослідженими судом доказами.
17.12.2016 ОСОБА_7 звернувся із заявою, в якій просив провести перевірку по факту отримання ним тілесних ушкоджень 07.12.2016 від громадянина ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 87).
Відповідно до висновку експерта № 290 від 07.04.2017у громадянина ОСОБА_7 , 1997 року народження мається тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої вилицевої кістки зі зміщенням уламків, котре виникло внаслідок ударної дії тупого твердого предмету, по давності утворення, можуть відповідати даті 07.12.2016, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу ( а.с. 92-93).
В ході проведення слідчого експерименту 20.09.2017, свідок ОСОБА_14 розповів та показав, про обставини заподіяння ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень( а.с.97-98). В судовому засіданні було також оглянуто відеозапис фіксування слідчого експерименту (а.с. 116). В ході слідчого експеременту свідок ОСОБА_14 показав, що 07.12.2016 року він перебуваючи на шостому поверсі гуртожитку професійного ліцею залізничного транспорту та ідучи до своєї кімнати біля кухні побачив там одногрупника ОСОБА_7 та знайомого ОСОБА_5 між якими раптово виник невідомо чому конфлікт в ході якого хлопці обмінювались взаємними образами. Потім ОСОБА_15 запропонував ОСОБА_16 вдарити його, на що останній відповів, що немає сенсу. Тоді ОСОБА_15 наніс удар ОСОБА_16 ліктем в область обличчя. При цьому ОСОБА_17 не впав, але взявся рукою за місце удару і пішов до своєї кімнати.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведена дослідженими судом належними та допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України , суд призначає покарання особі, у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд керується загальними засадами призначення покарання, враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особи винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає є вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.
Приймаючи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, його стан здоров`я, після школи навчається в Чернігівському професійному ліцеї залізничного транспорту, те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обтяжуючих обставин та наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи характеристики з місця навчання, місця проживання, умови життя та його виховання, ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненої ним діяння, враховуючи відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілому, враховуючи відомості, зазначені у досудовій доповіді про обвинуваченого та низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинувачений повинен нести покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 122 КК України. Призначити покарання у вигляді громадських робіт на строк в межах, визначених ч. 2 ст. 56 КК України.
Згідно з ч.2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Законом України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Відповідно до п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Оскільки злочин обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", на момент вчинення злочину ОСОБА_6 був неповнолітнім, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію», тому на підставі статті 1 пункту «а» Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно звільнити від призначеного судом покарання.
Згідно вимог ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вини не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 6 ст.9 КПК України закріплено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження застосовуються загальні засади кримінально провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1, 2 п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Суд приходить до висновку про наявність причинного зв`язку між винними діями обвинуваченого і негативними наслідками, що настали для потерпілого, а тому потерпілий зазнав моральні страждання, що виразились у перенесеному болю, негативних емоціях та відчуттях дискомфорту.
Пунктом 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають оплаті судовим збором в розмірі визначеному у частині 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що цивільним позивачем було сплачено судовий збір при подачі позову в розмірі 640 грн., дані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65-67, 75, 76, 185 КК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 94, 100, 174, 349, 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд,-
Засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, і та призначити покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.
Згідно п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання.
Цивільний позов задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити
Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 640,00 гривень сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1