АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/186/18 Справа № 208/4220/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000993, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 протягом випробувального строку:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації;

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 465 гривень (одну тисячу чотириста шістдесят п`ять) гривень. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, близько 15.30 годин 04.05.2017 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою отримання спиртних напоїв у борг у раніше малознайомої ОСОБА_11 , прийшов до місця її мешкання - квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_11 , побачивши ОСОБА_8 , дозволила останньому війти до квартири. Знаходячись в квартирі потерпілої, ОСОБА_8 висловив прохання про отримання спиртних напоїв у борг, на що отримав від ОСОБА_11 відмову.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілої, обвинувачений умисно наніс останній кухонною сокирою, яка перебувала у нього в пакеті, удар в область спини, від якого вона впала на підлогу в коридорі, а ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний корисливий намір до кінця, утримуючи в правій руці кухонну сокиру в пакеті, умисно, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, наніс два удари сокирою в життєво важливий орган в ділянку голови ОСОБА_11

Намагаючись запобігти подальшому отриманню ударів в ділянку голови, ОСОБА_11 почала прикривати голову обома руками, а ОСОБА_8 , діючи умисно, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, сокирою наніс їй близько 3 ударів по правій руці та близько 5 ударів в ділянку спини.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, детально описані у мотивувальній частині вироку, які у відповідних частинах відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки
Переконавшись в тому, що потерпіла не чинитиме опір, ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, пройшов до кухні вищевказаної квартири, де, виявивши грошові кошти в сумі 190 гривень, незаконно заволодів ними, після чого з місця вчинення злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_8 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації дій останнього за ч. 1 ст. 187 КК України, у той же час зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з невідповідністю його ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому було порушено вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, як не прийнято до уваги і вимоги п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", належним чином не вмотивовано та не обґрунтовано застосування положень ст. 75 КК України.

На думку апелянта, судом достатньою мірою не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та кількість нанесених потерпілій тілесних ушкоджень. Не враховано і того, що обвинувачений не відшкодував заподіяну ним шкоду, вчинив злочин проти особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апелянта, призначенням цьому обвинуваченому надмірно м`якого покарання за вчинений ним тяжкий злочин суд нівелював таку його мету, як попередження вчинення злочинів іншими особами, а тому звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставним та невиправданим.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України та доведеність його винуватості ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони є обґрунтованими і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність не виконано та без достатніх підстав застосовано звільнення цього обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання з випробуванням, без наведення у вироку переконливого мотивування такого рішення.

Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як було встановлено судом першої інстанції, втім не дістало належної оцінки, ОСОБА_8 із корисливих мотивів вчинив напад на потерпілу ОСОБА_11 із застосуванням небезпечного знаряддя - сокири, якою заподіяв останній не менше, ніж одинадцять ударів, в тому числі два удари у життєво важливий орган - голову.
Не було достатньою мірою враховано і наслідки цього нападу - заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень у виді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася явищами струсу головного мозку, з ранами на голові, синцями на обличчі, з важкою травмою правого ока, з вивихом кришталика в скловидне тіло, з ретробульбарною гематомою, з вторинною гипертензією правого ока, яка ускладнилася втратою зору на праве око, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, у виді рани правого предпліччя, та легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, у виді синця та саден правого передпліччя на кисті.
Крім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 як обставини, що обтяжують його відповідальність, було зазначено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Натомість суд першої інстанції у вироку визнав такою обставиною лише вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не навівши при цьому будь-яких міркувань з приводу того, чому обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, не визнається вчинення злочину відносно особи похилого віку. Колегія суддів вважає це помилкою зважаючи на те, що потерпіла на час вчинення ОСОБА_8 злочину щодо неї перебувала у віці 69 років, а отже завідомо для обвинуваченого була особою похилого віку.
За викладених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності вимогам закону покарання, призначеного ОСОБА_8 , внаслідок м`якості, оскільки дійсно відсутні достатні підстави для висновку про те, що мета кримінального покарання може бути досягнута відносно цього обвинуваченого без реального його відбування, та вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, з ухваленням у цій частині нового вироку.
При визначенні виду та розміру покарання колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним корисливим злочином; дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, втім перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом "Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю. Синдром залежності"; обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини та щире каяття; обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку; фактичні обставини скоєння злочину, в тому числі використання сокири як знаряддя його вчинення та наслідки, що настали для здоров`я потерпілої від нападу з боку обвинуваченого.
Обговоривши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, колегія суддів, частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурора, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, - 3 роки 2 місяці, - втім з реальним його відбуванням, та не знаходить достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим, співмірним вчиненому ОСОБА_8 діянню, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4