Провадження № 11-кп/792/305/18
Справа № 688/2539/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2018 м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
представника Шепетівської виправної колонії № 98
ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з державною установою «Шепетівська виправна колонія №98» матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року, -
в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання в. о. начальника державної установи «Шепетівська виправна колонія № 98» та спостережної комісії при Шепетівській районній держадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка, Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2005 року.
Своє рішення суд мотивував тим, що відбуваючи покарання, зокрема в державній установі «Шепетівська виправна колонія № 98», ОСОБА_7 допускав систематичні порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, участі у роботі самодіяльних організацій не приймав, соціально-корисної активності в організації їх роботи не проявляв, не був членом ради колективу засуджених. Цивільний позов не відшкодував.
Протягом 2012-2016 р.р. адміністрація колонії відмовляла засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, в застосуванні умовно-дострокового звільнення, так як засуджений не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення.
Наявність обставини про визнання вини у скоєнні злочину та декількох заохочень не свідчать про виправлення останнього.
Не погодившись з даним рішенням суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову.
Ухвалу вважає незаконною та немотивованою. При цьому зазначає, що хибним є висновок суду про те, що наявність шести заохочень, не можуть свідчити про позитивні зміни, а три порушення є систематичними.
Не погоджується і з твердженнями суду про небажання його стати на шлях виправлення.
Крім того, судом не взято до уваги активну участь останнього у програмах виховного впливу «Освіта», «Професія», «Духовне відродження», «Фізична культура і спорт», «Правова освіта», «Підготовка до звільнення».
Також, вважає неправильною позицію суду, щодо передчасності умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки до закінчення відбування покарання залишилось декілька місяців.
А також вказує, що висновок суду про те, що заохочення та стягнення не повинно чергуватись, а засуджений має стати на шлях виправлення вже на початку строку є неправильним, таким що принижує гідність особи засудженого.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 , надані в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Шепетівської виправної колонії № 98 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2005 року ОСОБА_7 засуджений за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 листопада 2004 року по 20 квітня 2006 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку 20 листопада 2004 року. Кінець строку 9 липня 2018 року.
З 21 грудня 2004 року утримувався в слідчому ізоляторі м. Кіровоград, з 9 квітня 2006 року в ізоляторі м. Києва. Порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 2 липня 2016 року відбуває покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія № 98».
Станом на 14 вересня 2018 року ОСОБА_7 відбув три чверті строку покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Законодавцем визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання може бути застосоване за певних умов.
За змістом зазначеного кримінального закону доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п.п. 1, 2 постанови № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
При вирішенні питання про можливість застосування відносно особи умовно-дострокового звільнення, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого, яке підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд першої інстанції дав правильну оцінку сукупності всіх досліджених доказів в провадженні, підстави вважати висновки суду першої інстанції необґрунтованими, про що заявляє апелянт, відсутні.
Так, судом правильно враховано те, що ОСОБА_7 у відношенні до представників адміністрації колонії грубості не проявляє, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії. Бере участь в програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» та «Професія». В 2010 році закінчив Кліментовецьку вечірню загальноосвітню школу ІІ-ІІІ ступенів Шепетівської районної ради Хмельницької області. В 2017 році закінчив Шепетівський навчальний центр 98, де здобув професію слюсаря з механоскладальних робіт. За сумлінну поведінку і ставлення до праці шість разів заохочувався адміністрацією установи. Оцінка ступеню виправлення засудженого у 2007, 2010-2015 р.р. задовільна. На даний період часу працевлаштований на виробництві колонії робітником складу залізобетонних виробів, до праці ставиться сумлінно.
Разом з тим, з матеріалів особової справи вбачається, що за час відбування покарання в колонії він допустив три випадки порушення вимог встановленого режиму відбування покарання, які виражались у порушенні розпорядку дня, трудової дисципліни, правил поведінки, за що 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, одне стягнення достроково зняте, два погашені у встановленому законом порядку.
Особистої участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально-корисної активності в організації їх роботи не проявляє, не є членом ради колективу засуджених, цивільний позов ним не відшкодований.
Крім того, протягом 2012-2016 р.р. адміністрація колонії відмовляла засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, в застосуванні умовно-дострокового звільнення, посилаючись на те, що засуджений не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений не довів свого виправлення, в провадженні відсутні підстави для умовно-дострокового його звільнення від відбування покарання, відсутні об`єктивні дані про те, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що підстав для застосування щодо апелянта ст. 81 КК України не було, суд навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, з яким погоджується апеляційний суд. При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 суд з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення.
Наявні у матеріалах справи докази не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме: виправлення засудженого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Наявність у засудженого за час відбування покарання шести заохочень та визнання ним своєї вини на даному етапі виконання вироку, не є визначальними підставами для звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 спростовуються вищевикладеними обставинами, які були досліджені як судом першої, так і апеляційної інстанції. Їх не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для зміни чи скасування ухвали місцевого суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання в. о. начальника державної установи «Шепетівська виправна колонія № 98» та спостережної комісії при Шепетівській районній держадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Головуюча: /підпис/
Судді: /підписи/
З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2