Справа № 404/4150/17
Номер провадження 1-кс/404/150/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в залі суду клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури про накладання арешту на земельні ділянки по кримінальному провадженню 0000044 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2018 року, прокурор звернувся в Кіровський районний суд міста Кіровограда з клопотанням про накладання арешту на дві земельні ділянки площею 0.0325га., кожна по АДРЕСА_1 , власником яких зареєстрована громадянка ОСОБА_4 . Правовою підставою для застосування такого виду заходу забезпечення слідчий зазначає, що земельні ділянки визнані речовим доказом, вони є предметом кримінального правопорушення та набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Завдянням арешту вказує ризик їх відчуження. Метою арешту вказує необхідність збереження речових доказів. Також просить заборонити відчужувати і розпоряджатись арештованим майном.

При розгляді клопотання, прокурор вимоги підтримав.

Власник не викликався, через ризик відчуження майна.

04 грудня 2017 року, на підставі зібраних по вказаному кримінальному провадженню матеріалів, ОСОБА_5 отримала повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 364 КК України, що вона : зловживаючи службовим становищем, умисно погодила ОСОБА_6 проект землеустрою на відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , користувачем якої вже було зареєстровано Кіровоградську об`єднану державну податкову інспекцію.

Нові власники спірну земельну ділянку неодноразово перепродували та поділили на дві земельні ділянки.

Згідно постанови слідчого від 22 січня 2018 року, дві земельні ділянки площею 0.0325га., кожна по АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами по зазначеному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. (ч. 1 ст. 98 КПК України)

Обидві земельні ділянки відповідають ознакам речових доказів, через наявність обґрунтованої підозри щодо набуття права власності на них кримінально протиправним шляхом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення перетворення, відчуження. (абзац другий ч. 1 ст. 170 КПК України).

До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без іх знецінення та зміни призначення. (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Земельним ділянкам присвоєні: унікальні кадастрові номери з чітко визначеною площею та зовнішньою конфігурацією, індивідуальними технічними характеристиками і конструктивними властивостями. На відміну від рухомих речей, нерухомому майну притаманна ознака незмінності. Шар ґрунту перебуває у незмінному стані. Тому, для виконання завдань цього кримінального провадження: запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення, достатньо провести огляд предметів за результатами якої оформити протокол огляду обох земельних ділянок. Сам факт переходу права власності на об`єкт нерухомого майна від одного власника до іншого, не змінює фізичних властивостей речового доказу, тобто не потребує арешту.

З огляду на зазначені обставини, слідчий не довів, що завданням арешту є реальна необхідність запобігти можливості приховувати, пошкодити, зіпсувати, знищити земельні ділянки, як матеріальний об`єкт.

Відповідно до вимог п. 2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен ураховувати: можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За таких умов, накладання арешту на майно добросовісного набувача, який не є стороною кримінального провадження буде надмірним обтяженням. У даному конкретному випадку арешт не відповідає критеріям розумності та співмірності, суперечить практиці застосування пункту 1 протоколу Першого Конвенції, та насамперед не виконає завдань арешту - збереження фізичних властивостей речового доказу.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Як зазначалось раніше, право власності на майно неодноразово переоформлювалося. У теперішній час право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за добросовісним набувачем, ОСОБА_4 , яка не є підозрюваною в цьому провадженні, відтак по відношенню до неї не існує необхідності застосування конфіскації чи спеціальної конфіскації.

У кримінальному провадженні з позовом можна звернутись до винної особи. Чинний титульний власник спірних земельних ділянок до таких не відноситься, тому виключається необхідність накладання арешту на майно в порядку забезпечення позову.

13 грудня 2017 року, за результатами розгляду правовідносин, предметом яких є спірні земельні ділянки у кримінальному провадженні, Вищий господарський суд України виніс постанову в якій чітко зазначив, що право землекористувача підлягає відновленню шляхом: визнання недійсним правовстановлюючого документ та витребування земельних ділянок з незаконного володіння. Визнання недійсними правовстановлюючих документів та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння не відноситься до завдань цього досудового розслідування та не врегульовано положеннями чинного КПК України, тобто не існує і не буде існувати законних передумов накласти арешт на земельні ділянки. Вчинення таких процесуальних дій є прерогативою суто цивільного, адміністративного, господарського судочинства.

Вказаний висновок узгоджуються з ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 жовтня 2018 року, якою задоволена заява землекористувача та забезпечено поданий ним позов в порядку цивільного судочинства, шляхом накладання арешту на вказані земельні ділянки, без права відчуження та використання майна.

Через відмову в задоволенні основної вимоги накладанні арешту на майно, не підлягають задоволенню і похідні вимоги, як-то: заборона відчужувати і розпоряджатись арештованим майном.

Керуючись ст.170,173,309,371, 372, 395,532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури про накладання арешту та заборону відчуження і розпорядження двома земельними ділянками площею 0.0325га., кожна по АДРЕСА_1 , власником яких зареєстрована громадянка ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1