Справа № 1-кп/760/891/17

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участі секретаря - ОСОБА_2
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Київської області , Бородянського району, смт.
Пісківка, українця , громадянина України, без освіти ,
зареєстрованого та проживаючого в
не судимого ,-
примусових заходів виховного характеру за фактом вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-
з участю прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
законного представника
неповнолітнього - ОСОБА_7
неповнолітнього - ОСОБА_8

в с т а н о в и в :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно особи ,яка не досягла віку кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.01.2016 приблизно о 05:30 годин неповнолітній ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , який вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.07.2016 р. засуджений за вчинення вказаного правопорушення , проходячи біля будинку № 10-Б по вул. Героїв Севастополя в м. Києві, та помітивши раніше незнайому ОСОБА_10 , яка йшла в цей час їм назустріч та при собі мала свою жіночу сумку, вирішили відкрито викрасти чуже майно, яке належить останній.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення за рахунок чужого майна, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи за вище вказаною адресою, спільно із ОСОБА_9 , оминули ОСОБА_10 , після чого, впритул наблизилися ззаду до останньої. Далі неповнолітній ОСОБА_8 , обома руками вхопив за сумку ОСОБА_10 , яка перебувала в руці у останньої та почав її виривати. Внаслідок вказаних злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_10 не втрималась на ногах та впала на землю.
В цей момент, коли ОСОБА_10 , знаходилася на землі, до неї наблизився ОСОБА_9 ,схопив за сумку бежевого кольору, вартістю 100 гривень,у якій знаходилось: мобільний телефон марки «Nokia 1661-2» в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 вартістю 200 гривень, гаманець вартістю 100 гривень, у якому знаходилися гроші у сумі 154 гривні, зарплатна банківська картка банку «Аваль», видана на ім`я ОСОБА_10 , на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 150 гривень і, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом ривка із рук потерпілої ОСОБА_10 разом із неповнолітнім ОСОБА_8 , відкрито викрали чуже майно на суму 700 гривень.
Після чого, ОСОБА_11 ,продовжуючи свої злочинні дії, наніс два удари руками по тулубу ОСОБА_10 , а потім застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, став утримувати її за тулуб в лежачому положенні, а в цей момент неповнолітній ОСОБА_8 , з метою відкритого викрадення золотих сережок вартістю 8000 гривень, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_11 , лівою рукою зняв з правого вуха потерпілої золоту сережку, а другу золоту сережку, яку потерпіла ОСОБА_10 усвідомлюючи реальну загрозу для її здоров`я, власноручно зняла з лівого вуха і передала її на вимогу неповнолітнього ОСОБА_8 .
З викраденим майном, неповнолітній ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 8700 гривень.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Відповідно до статті 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив діяння,яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення,передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
На час вчинення суспільно-небезпечного винного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 виповнилося 13 років, тому відповідно до ст. 22 КК України він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітнього має здійснюватись в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим і психологічним особливостям.
Під час досудового розслідування, на виконання вимог ст. 485 КПК України з`ясовано, що неповнолітній ОСОБА_8 , який не досяг віку кримінальної відповідальності будь-яким психічним захворюванням не страждає, на період кримінального правопорушення, міг усвідомлювати обставини справи кримінального правопорушення та надавати по них відповідні свідчення відносно свого віку. Рівень інтелектуального та особистого розвитку неповнолітнього ОСОБА_8 вкладається у межі низької норми його вікового періоду. Наявні у нього відсутність шкільних знань, несформованість навичок автоматизованих розумових дій, бідна лексика, несформованість пізнавальних інтересів та мотивації до навчання є наслідками його мікросоціальної та педагогічної занедбаності. У ОСОБА_8 немає ознак підвищувано навіюваності та підвищеної схильності до фантазування, він здатен вірно сприймати обставини, які мають значення для провадження та надання щодо них свідчення. Рівень інтелектуального особистісного розвитку неповнолітнього ОСОБА_8 вкладається у рамки низької норми його вікового періоду.
Згідно зі ст. 498 КПК України до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, застосовуються примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 97 КК України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовуються примусові заходи виховного характеру, перелік яких встановлено частиною 2 статті 105 зазначеного кодексу.
Із змісту ч. 2 ст. 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Перелік таких захворювань визначений Інструкцією про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України № 137/131 від 5 травня 1997 року, яка враховується при вирішенні питання про можливість утримання неповнолітнього у спеціальній навчально-виховній установі для дітей та підлітків.
Разом з цим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що до неповнолітнього ОСОБА_8 можливо застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки.
Так, згідно перевірки за місцем мешкання бабусі неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої, останній правила поведінки в побуті та громадський порядок не порушує, в родині допомагає по господарству, та у вихованні і догляді за малими племінниками. У спілкуванні відкритий, доброзичливий, легко йде на контакт та легко піддається впливу старших за віком товаришів.
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, в родині створені належні житлово-побутові умови.
Крім цього, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 дали згоду щодо застосування до неповнолітнього вказаних примусових заходів виховного характеру.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 повністю визнав свою участь у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 із застосуванням до останньої насильства , у вчиненому розкаявся.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування до нього примусових заходів виховного характеру .
Суд, вислухав прокурора , неповнолітнього ОСОБА_8 та його законного представника ,захисника та вивчивши характеризуючі його особу матеріали , приходить до наступного.
Відповідно до ст. 497 КПК України під час судового розгляду суд за наявності підстав, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру ,передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Так, суд враховує ,що ОСОБА_8 не досяг віку на момент вчинення злочину, з якого настає кримінальна відповідальність , є сиротою , проживає з бабусею ,яка запевнила суд про можливість здійснення за неповнолітнім належного контролю і виховання , а також враховуючи його відношення до вчиненого , вважає , що до нього повинні бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля строком на 1 рік ,із забороною перебування за межами своєї домівки в період з 21.00 до 07.00 наступної доби , забороною відвідувати місця,де реалізуються алкогольні напої та тютюнові вироби , та не змінювати місце проживання чи навчання без згоди органу , який здійснює за ним нагляд.
Керуючись ст.105 КК України , ст. 484, 485, 497,499 КПК України,-
Ухвалив :
Задовольнити клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 .
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісківка, Бородянського району, Київської області, громадянина України, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, примусових заходів виховного характеру у вигляді: обмеження дозвілля строком на 1 рік, зокрема заборонити перебувати за межами своєї домівки, а саме: АДРЕСА_1 , з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби; заборонити відвідувати місця, де реалізовуються алкогольні напої та тютюнові вироби, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Копії ухвали вручити негайно учасникам судового розгляду.

СУДДЯ: