Постанова

Іменем України
15 лютого 2018 р.

м. Київ

справа № 405/5839/15-к

провадження № 51-603 км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
та його захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004749 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Назарівка Кіровоградського району Кіровоградської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 30 травня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання цивільних позовів, процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2016 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 травня 2016 року, приблизно о 23 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні охорони гаражного кооперативу «Інгул» по вул. Площа Кавказька, 16 в м. Кіровограді, під час розпивання алкогольних напоїв, між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , на ґрунті неприязнених стосунків сталася бійка, під час якої ОСОБА_6 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 , підняв останньому нижній край футболки, в яку він був одягнений, натягнув її на його шию та використовуючи фізичну силу своїх м`язів, здавив органи шиї ОСОБА_8 , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок механічної асфіксії настала смерть ОСОБА_8 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку першої та ухвали апеляційної інстанцій іпризначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вважає, що судами обох інстанцій не з`ясовано дійсних обставин справи, та не спростовано його доводів про непричетність до вчинення вбивства ОСОБА_8 . Зазначає про те, що як на досудовому слідстві, так і в суді першої та апеляційної інстанцій допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, наслідком чого стало ухвалення незаконних вироку та ухвали щодо нього. Вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, зазначає про порушення його право на захист, оскільки суд першої інстанції відмовляв йому у задоволенні клопотань про проведення додаткових експертиз та допитів свідків.

На касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 подали заперечення потерпілі, які зазначають, що викладені вимоги в касаційній скарзі засудженого не відповідають дійсності, суперечать доказам, отриманим в ході судового засідання, які спростовують доводи наведені в скарзі і повністю підтверджують беззаперечну вину засудженого. Просять касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області 03 жовтня 2016 року без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали касаційну скаргу та доповнення до неї та просили її задовольнити. Крім того, засуджений ОСОБА_6 подав клопотання у якому просить провести перерахунок строку відбуття покарання на підставі Закону України №3413 від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 30 травня 2015 року до 15 лютого 2018 року.
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений своєї винуватості в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_8 , не визнав, і показав, що 29 травня 2015 року він зустрів біля гаражів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з якими розпивав самогонку, яку купив. Потім пішов додому, а коли повернувся до гаражу ОСОБА_9 , то побачив, що ОСОБА_8 спить. Вони продовжили розпивати самогон, який залишився. Після чого приїхав сусід по гаражу на ім`я ОСОБА_10 і вони допомогли ОСОБА_8 піднятися в сторожку. Він з ОСОБА_8 випили ще горілки. Потім він вийшов із сторожки, і зустрівши раніше незнайомих йому чоловіків, які йшли на іншу точку за самогоном, пішов з ними, де купив самогон. Приблизно через 40 хвилин, коли на дворі було вже темно, а в сторожці горіло світло, повернувся із самогоном. В сторожці, крім ОСОБА_8 , який сидів на тапчані, були ОСОБА_11 та невідомий чоловік. Він запропонував всім випити, однак погодився лише ОСОБА_11 за умови, що він вип`є першим. Він налив собі 50 грам горілки та випив, а що відбувалося потім, не пам`ятає. Прийшов до тями 30.05.2015 року близько 12 год. Між ним і ОСОБА_8 сварок та конфліктів не було.

Однак, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що він був головою правління гаражного кооперативу «Інгул». 29.05.2015 року приблизно о 22.30 год. він приїхав в гаражний кооператив і побачив, що на території гаражного кооперативу не увімкнене освітлення, а в сторожці працював телевізор. На території, крім сусіда з гаража № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_13 , нікого не бачив. Піднявшись в сторожку, побачив, що ОСОБА_8 лежить на підлозі животом донизу, а на ньому зверху лежить ОСОБА_6 , і спить. Він подумав, що останні п`яні, зробив фотознімок на телефон і зателефонував ОСОБА_14 , яка була другим охоронцем, та покликав сусіда ОСОБА_13 . Коли разом зайшли в сторожку, то виявили, що ОСОБА_8 лежить без ознак життя, руки були в крові, футболка піднята догори. Відразу ж зателефонували до міліції та швидкої медичної допомоги. Після огляду ОСОБА_8 медичними працівниками, було констатовано його смерть. Коли працівники міліції вивели із сторожки ОСОБА_6 , останній перебував в стані алкогольного сп`яніння і не міг розмовляти. Після того, як працівники міліції перевернули тіло ОСОБА_8 , то було видно, що останній помер внаслідок бійки або удушення. Це підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 .Ставити ці показання під сумнів, підстав немає.

Окрім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , протоколами огляду місця події та фотознімками до них, висновками судово-медичних експертиз, протоколами огляду предметів та іншими наведеними у судових рішеннях доказами, яким судом дана належна оцінка.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Також судом досліджені всі обставини справи, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 під час судового розгляду не встановлено.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого. Призначене покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього, при перевірці кримінального провадження встановлено, що такі ж, як і в касаційній скарзі твердження засуджений та його захисник висловлювали у своїх апеляціях. Апеляційним судом при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку рішення прийнято правильно. Свої висновки із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. Із даними висновками погоджується і колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи засудженого про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що йому було відмовлено в проведенні ряду експертиз та у додатковому допиті свідків, є безпідставними, оскільки заявлені ОСОБА_6 клопотання, розглядались судом у встановленому процесуальним законом порядку, в результаті чого судом приймались відповідні рішення, шляхом постановлення письмових ухвал, і це не є порушенням права останнього на захист.

Що стосується доводів засудженого про те, що не з`ясовано дійсних обставин справи, та не спростовано його доводів про непричетність до вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_8 , то вони ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого об`єктивного підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

Що стосується доводів клопотання ОСОБА_6 про проведення перерахунку йому строку відбуття покарання на підставі Закону України №3413 від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 30 травня 2015 року до 15 лютого 2018 року, то вони є безпідставними.

Як убачається з вироку суду ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 30 травня 2015 року до набрання вироком законної сили, тобто до 03 жовтня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Всі інші питання, що виникають під час виконання вироків, у тому числі, щодо зарахування строку в порядку ст. 72 КПК України в період відбування покарання, вирішуються місцевим судом за місцем відбування покарання, відповідно до ст. 539 КПК України.

Як видно, ОСОБА_6 вже звернувся до місцевого суду (Ленінський районний суд м. Полтави) за місцем відбування покарання для вирішення питання щодо зарахування йому у строк термін його подальшого ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України та прийняте рішення оскаржено ним в апеляційному порядку, а тому дане клопотання не підлягає розгляду в суді касаційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3