Справа № 368/1118/17
Провадження № 1-в/368/159/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю учасників процесу:
прокурор - ОСОБА_3
представник ВК - ОСОБА_4
засуджений - ОСОБА_5
- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 16 травня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігів за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього положень ст.ст. 6, 14 Закону України «Про амністію в 2014 році», -
В С Т А Н О В И В :
31.08.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 16 травня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігів за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього положень ст.ст. 6, 14 Закону України «Про амністію в 2014 році», в якому він просив суд винести ухвалу, якою:
- клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», - задовольнити та скоротити на половину не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», керуючись ст. 11 даного закону, а саме відрізати 1,5 (півтора) роки від основного строку в 3 (три) роки, так ст. 11 ЗУ «Про амністію в 2014 році» не містить посилань на дату початку відбування покарання. Також звільнити від покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 в мотивувальній частині клопотання обґрунтовує наступним:
16 травня 2014 року Новозаводським районним судом міста Чернігова його визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть, вчинених через необережність, та призначено покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Вирок набрав законної сили 10.10.2014 року.
Згідно з вироком його засуджено за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень що спричинили смерть, нанесених через необережність, вчинених ним 20 вересня 2013 року, тобто, до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році».
19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 08.04.2014 № 1185 VII «Про амністію у 2014 році», відповідно до ст. 12 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочин до набрання ним чинності включно.
Статтею 6 вказаного Закону передбачено скорочення наполовину не відбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які н е підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст. 1 5 Закону України «Про амністію в 2014 році», незалежно від строку відбутого покарання.
Згідно ст. 11 ЗУ «Про амністію у 2014 році» особам, яким скорочується не відбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 01.10.2016 року зі змінами встановлено, що, - «Амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Цей закон є загальний і положення ЗУ «Про амністію у 2014 році» мають відповідати положенням цього закону.
Окрім того, ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачає вичерпний перелік обставин, які виключали застосування амністії.
На момент вступу в законну силу ЗУ «Про амністію в 2014 році», а саме, - на 19 квітня 2014 року він був вже винним у вчиненні даного злочину Новозаводським районним судом міста Чернігова, справа № 751/10978/13 к, провадження № 1 кп/751/303/2013, у складі головуючого судді ОСОБА_6 від 23 грудня 2013 року.
31.08.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_7 , ( а.с., 6).
13.09.2017 року головуючим по даному кримінальному провадженні, - суддею Кагарлицького районного суду ОСОБА_7 подано заяву про самовідвід, ( а.с., 27).
Самовідвід суддя ОСОБА_7 в мотивувальній частині заяви обґрунтовував наступним.
На підставі ст. 75 ч. 1 п. 4 КПК України заявляє самовідвід у справі за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про застосування ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», так як ухвалою від 24.10.2016 він задоволив таке клопотання засудженого у ухвалою апеляційної інстанції від 14.12.2016 року ухвалу було скасовано, що є іншою обставиною, яка викликає сімнів у його неупередженості.
14.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання заяви про самовідвід судді ОСОБА_7 був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , (а.с., 30).
15.09.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, якою заява про самовідвід судді ОСОБА_7 була задоволена, , кримінальне провадження направлене до канцелярії Кагарлицького районного суду для визначення іншого судді для слухання даного кримінального провадження, ( а.с., 34, 35).
18.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
Слухання даного кримінального провадження було призначено на 06.10.2017 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2017 року засуджений ОСОБА_5 вимоги, викладені в своєму клопотанні від 23.08.2017 року, підтримав.
В судовому засіданні представник ВК 115, - ОСОБА_4 вирішення питання щодо клопотання засудженого ОСОБА_5 поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_5 , відповідно, заперечував проти застосування до засудженого ст.ст. 6, 14 Закону України «Про амністію в 2014 році», так як зазначив, що положення ст. 6 вищевказаного Закону застосовуються лише до засуджених, які на час набрання Законом законної сили вже відбували покарання.
Суд, розглянувши клопотання, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , який своє клопотання підтримав, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Підсудність.
Під час виконання вироку питання про застосування Закону України «Про амністію в 2014 році», враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, має вирішуватися у порядку, передбаченому ст.. 9 Закону України «Про амністію в 2014 році», місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігів, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений;
- 16 травня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігів за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, ( а.с., 12, 13).
Питання щодо обрання міри запобіжного заходу судом не вирішено.
10.10.2014 року вищевказаний вирок набрав законної сили, ( а.с., 15).
23.03.2016 року засуджений ОСОБА_5 був затриманий для відбування покарання.
Слід наголосити на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 був затриманий лише 23.03.2016 року, тобто, по сплину півтора року після вступу вироку в законну силу, тобто, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати покарання лише після сплину строку в розмірі майже 2 років після вступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р.
Далі, суд наголошує на тій обставині, що питання про застосування положень Закону України «Про амністію в 2014 році», зокрема, застосування положень ст. 6 до засудженого ОСОБА_5 вже вирішувалося по суті Кагарлицьким районним судом та судом Апеляційної інстанції, - Апеляційним судом Київської області.
Так, 24.10.2016 року Кагарлицьким районним судом в справі № 368/1020/16 к, винесено ухвалу, на підставі якої:
- зарахувати до засудженого ОСОБА_5 ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» і не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі скоротити наполовину. Строк не відбутої частини покарання рахувати з дня набрання чинності Законом.
14.12.2016 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області винесено ухвалу, на підставі якої:
- апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року, щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» та скорочення наполовину не відбутого покарання відмовити.
Відповідно, ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 14.12.2016 року, згідно якої вже вирішувалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», та якою відмовлено засудженому ОСОБА_5 в застосуванні до нього положень ст. 6 вищевказаного Закону, набрала законної сили з моменту її проголошення на підставі ч. 4 ст. 532 КПК України, - з 14.12.2016 року.
Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України, набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Окрім того, ухвали суду апеляційної інстанції в справах даної категорії касаційному оскарженню згідно загальних правил оскарження, які передбачені ч. 1 ст. 424 КПК України, не підлягають.
Проте, слід зазначити, що в даному випадку засуджений ОСОБА_5 міг застосувати положення ч. 2 ст. 424 КПК України, та оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції, якою йому було відмовлено в задоволенні його клопотання, в касаційному порядку.
Так, згідно ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, пояснень самого засудженого, засудженим ОСОБА_5 ухвала суду апеляційної інстанції від 14.12.2016 року в касаційному порядку оскаржена не була, причому, на думку суду, об`єктивних перепон, тобто, таких, які були для засудженого непереборними, незалежними від його волі, - не було.
Навіть у випадку пропуску трьохмісячного терміну на касаційне оскарження, який передбачений ст. 426 КПК України, засуджений мав повне право, вмотивувавши це в мотивувальній частині касаційної скарги, поставити першим пунктом в прохальній частині касаційної скарги вимогу щодо поновлення строків на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.
Відповідно, суд вважає, що засудженим ОСОБА_5 не використано всі процесуальні можливості оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 14.12.2016 року, якою йому було відмовлено в застосуванні до нього положень ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», так як зазначення в ухвалі про її не оскарження перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження по суті.
Проте, суд в даному випадку вважає за можливість застосування положення, яке міститься в п. 4.2. інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», де, зокрема, зазначено наступне:
Зважаючи на те, що закон «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19.04. 2014, а отже, не виключені випадки попереднього звернення осіб, засуджених за вчинення злочинів щодо яких застереження в застосуванні закону про амністію на сьогодні (з моменту набрання чинності відповідних змін) відсутнє, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 5 КК особи, яким відмовлено у застосуванні закону «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з неможливістю його застосування відповідно до п.п.« а», «б», «в», «ґ», «є» ст. 8 закону «Про амністію у 2014 році» вправі повторно, особисто або через захисника чи законного представника заявити клопотання про застосування щодо них амністії, а суд у таких випадках зобов`язаний розглянути таке клопотання та за наявності на те підстав задовольнити його.
Відповідно, з огляду на вищевказану позицію ВССУ, а також ту обставину, що в новому клопотанні засуджений ставить на вирішення питання щодо звільнення його від відбування і додаткового покарання, призначеного вироком суду, а саме, - позбавлення прав керування транспортними засобами, суд прийняв рішення щодо розгляду клопотання засудженого по суті та відмову в його задоволенні в повному обсязі.

Що стосується вирішення питання по суті, то суд при винесенні рішення у виді ухвали керувався наступними нормами матеріального та процесуального права.
Питання звільнення від покарання та його відбування врегульовано, зокрема, нормами матеріального права, зокрема, нормами, які містяться в Главі ХІІ КК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного скарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Окремі особливості звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта про помилування встановлені законом України від 01 жовтня 1996 року «Про застосування амністії в Україні» та положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 12 квітня 2000 року.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.
Відповідно, в ст. 85 КК України іде мова про звільнення засудженого від покарання на підставі таких документів, як закон України про амністію, та акта про помилування .
Звільнення від покарання може стосуватися тільки засуджених - осіб, визнаних обвинувальним вироком суду винними у вчиненні конкретних злочинів, на яких (осіб і злочини) поширюється закон про амністію, або осіб, яких персонально стосується акт про помилування.
Засуджений може бути звільнений від покарання повністю або частково (наприклад, скорочено строк відбування таких покарань, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, виправні роботи, позбавлення волі на певний строк).
Звільнення від покарання може стосуватися як основного, так і додаткового покарання, яке не виконане.
Засудженому на підставі закону про амністію або акта про помилування може бути замінено покарання (коли засуджений ще не почав реально його відбувати) або невідбуту його частину більш м`яким покаранням (скажімо, позбавлення волі на певний строк виправними роботами).
Далі, питання застосування амністії врегульовано Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року, із змінами та доповненнями.
Згідно ст. 1 амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, які засуджені за вчинення злочину, або кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи суду, але не розглянуті останніми, або ж розглянуті, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. (Частина перша статті 1 в редакції Закону N 4-91-V від 19.12.2006) Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Згідно ст. 2 Законом про амністію може бути передбачене: а) повне звільнення зазначених у ньому осіб від кримінальної відповідальності чи від відбування покарання (повна амністія); б) часткове звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (часткова амністія).
Закон про амністію не може передбачати заміну одного покарання іншим чи зняття судимості щодо осіб, які звільняються від відбування покарання.
Згідно ст. 5 питання про погашення чи зняття судимості щодо осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень Кримінального кодексу України, виходячи із терміну фактично відбутого винним покарання.
Окрім того, в даному випадку, суд вважає, що з метою найбільш повного дотримання законних прав та інтересів засудженого ОСОБА_5 , слід застосувати положення, які викладені в інформаційному листі ВССУ «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», де, зокрема, зазначено наступне:
1. Дія закону «Про амністію у 2014 році», незважаючи на внесені зміни, поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (до 19 квітня 2014 року), і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим законом.
2. Слово «засуджений» в даному ЗУ «Про амністію в 2014 році», з огляду на системне тлумачення його норм, а також беручи до уваги зміст ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні»№ має більш широке значення, аніж визначення, закріплене у ч. 2 ст. 43 КПК України та охоплює собою й особу обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили.
Отже, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 на час вступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» не мав статусу засудженого, ( як в розумінні ч. 2 ст. 43 КПК України, так і в розумінні тлумачення ВССУ), тому до нього не можливо застосувати положення ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Далі, 19 квітня 2014 року в законну силу вступив Закон України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р.
В ст. 6 вищевказаного Закону, яку просить застосувати до себе засуджений ОСОБА_5 , вказано наступне.
Скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статтей 1 5 цього Закону.
Отже, що стосується відмови засудженому у відмові щодо застосування до нього вищевказаної норми, то суд наголошує на тій обставині, що положення ст. 6 застосовується до осіб, які мають статус засудженого, окрім того вже реально відбувають покарання, на момент вступу Закону в законну силу, тобто, застосовуються щодо осіб, які на момент набрання чинності Законом законної сили мали статус засуджених, ( як в розумінні ч. 2 ст. 43 КПК України, так і в розумінні тлумачення ВССУ), та відбували покарання, а так як засуджений на даний час ОСОБА_5 на час вступу Законну в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» не мав процесуального статусу засудженого, та, відповідно, почав відбувати покарання лише з часу його затримання, - з 23.03.2016 року, то, відповідно, положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» до засудженого ОСОБА_5 застосовано бути не може, крім того, до засудженого ОСОБА_5 не може бути застосовано положення статтей 1 5 вищевказаного Закону.
Слід також наголосити на наступних об`єктивних обставинах справи.
В ст. 6 вищезгаданого Закону застосовується лише до засуджених, та ні в якому разі не до підозрюваних, обвинувачених, ( окрім тих, відносно яких винесено обвинувальний вирок суду, який не набрав законної сили, - згідно позиції ВССУ).
Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Відповідно, станом на 19 квітня 2014 року, - станом на момент вступу Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., в законну силу, ОСОБА_5 не мав статусу засудженого, тому до нього неможливо застосувати положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Слід також зазначити, що ст. 12 Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., не є відсильною до ст. 6 цього ж Закону.
Відповідно, ст. 12 Закону України «Про амністію в 2014 році» є загальною нормою, а ст. 6 даного Закону є спеціальною нормою, яка застосовується лише до осіб, які на момент набрання чинності Законом України «Про амністію в 2014 році:
- мали статус засудженого, який особа має у двох випадках:
Так, особа підпадає під дію ст. 6 Закону «Про амністію в 2014 році» лише при тому, що:
1. Вона згідно ч. 2 ст. 43 КПК України має статус засудженого, а саме, тоді, коли обвинувальний вирок суду набрав законної сили;
2. Відносно особи винесено обвинувальний вирок суду, який не набрав законної сили, - позиція ВССУ, викладена в інформаційному листі «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін»;
- відбували покарання на час набрання чинності Законом України «Про амністію в 2014 році».
Отже, аналізуючи зміст ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», дія ст. 6 поширюється лише на осіб, які мають кримінально правовий статус засудженого, та в зв`язку з цим обов`язково відбувають покарання, причому, в даному випадку повинна бути сукупність цих двох ознак, причому, при відсутності хоча б однієї, положення ст. 6 на таких осіб не поширюється.
Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити наступне.
1. Закон України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р. вступив в законну силу 19 квітня 2014 року, а обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_5 винесений лише 16 травня 2014 року, тобто, по сплину майже одного місяця після вступу Закону «Про амністію в 2014 році» в законну силу.
Відповідно, станом на час ступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_5 не мав кримінально правового статусу засудженого.
На думку суду, ОСОБА_5 мав би кримінально правовий статус засудженого лише в тому випадку, як би обвинувальний вирок щодо нього був винесений судом до 18 квітня 2014 року, включно, не зважаючи навіть на ту обставину, чи вступив би він в законну силу, чи ні.
2. На час вступу Закону України «Про амністію в 2014 році» в законну силу ОСОБА_5 не відбував основне покарання у виді позбавлення волі, яке йому було призначено вироком суду.
Так, як судом зазначалося вище, ОСОБА_5 почав відбувати покарання лише з 23.03.2016 року, - з моменту його затримання, що підтверджується протоколом про затримання особи, за вироком суду, копія якого міститься в матеріалах справи.
Відповідно, на час вступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_5 не мав кримінально правовий статус засудженого (не було навіть винесено вирок) та не відбував основне покарання у виді позбавлення волі, що повністю виключає застосування до нього положень ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Що ж стосується ст. 6 цього Закону, то вона є імперативною, спеціальною, а не альтернативною, а тому відступлення від її положень при її застосуванні не допускається, та, відповідно, таке відступлення є порушенням цього Закону, що є неприпустимо.
Крім того, питання щодо застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» врегульовано інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2014 року за № 223 75704 14 «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», зокрема, застосування ст. 6 вищевказаного Закону врегульовано в п. 3 вищезазначеного інформаційного листа, де, зокрема, зазначено наступне.
Статтею 6 закону «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання «засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк» або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст. 1 - 5 закону «Про амністію у 2014 році».
Іншими словами, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких (за винятком обмежень, визначених у ст.8 закону «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 закону «Про застосування амністії в Україні»), незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі стст. 1 5 закону «Про амністію у 2014 році».
Отже, як видно з позиції ВССУ, застосування положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» можливе лише до осіб, які мають статус засудженого, та ( а не або) відбувають покарання, ( незалежно від строку відбутого покарання), а тому, щодо осіб, які не мають кримінально правовий статус засудженого та які ще не відбували покарання, як в даному випадку щодо засудженого ОСОБА_5 , застосування положень ст. 6 Закону не допускається.
Що ж стосується вирішення питання про відмову в застосуванні до засудженого положення ст. 14 Закону України «Про амністію в 2014 році», то суд зазначає наступне.
Так, згідно ст. 14 Закону України «Про амністію в 2014 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Аналізуючи зміст вищевказаної статті, суд приходить до висновку, що звільнення від додаткового призначеного покарання можливе лише при умові того, що на особу поширюється дія Закону, а так як на ОСОБА_5 не поширюється дія Закону України «Про амністію в 2014 році», зокрема, положення ст. 6, то, відповідно, до ОСОБА_5 не можна застосувати положення ст. 14 Закону, - звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного судом, тому в задоволенні клопотання в даній частині слід також відмовити.
Враховуючи вищевикладене, керуючись інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2014 року за № 223 75704 14 «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», ч. 1 ст. 74, ст. 85 КК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року, ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 16 травня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігів за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього положень ст.ст. 6, 14 Закону України «Про амністію в 2014 році», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1