справа № 401/1688/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
цивільного позивача ОСОБА_8 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, який тимчасово не працює, неодруженого, який зареєстрований та мешкає в будинку АДРЕСА_1 , судимості немає,
- за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило двом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що сторона захисту не заперечує проти доведеності стороною обвинувачення винуватості водія ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 17 квітня 2017 року на ділянці автодороги Кременчук-Олександрія, та внаслідок якої пасажирам автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. При призначенні виду та міри покарання захисник просив суд врахувати, що ОСОБА_4 вчинено вперше злочин невеликої тяжкості та з необережності, в якому підзахисний розкаявся, та просив у потерпілих пробачення. ОСОБА_4 позитивно характеризується, з місця ДТП не зник, вживав заходи для відшкодування завданої потерпілим шкоди, та повністю відшкодував майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 . Підзахисний офіційно не працює, але займається діяльністю в якій для заробітку використовує автомобіль, а тому позбавлення його прав водія позбавить джерела доходів. Захисник не заперечував проти задоволення позову потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди у виді витрат на їх лікування, при цьому зазначаив, що за завдану внаслідок ДТП забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна також відповідати ПАТ «Страхова група «ТАС», відповідно до страхового полісу від 22 травня 2016 року, якою застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника.
В зв`язку з пред`явленням потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позовів про солідарне стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, з обвинуваченого ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ухвалою підготовчого судового засідання від 25 липня 2017 року до участі в справі притягнуто як співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС».
Від цивільного співвідповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» до суду надійшло заперечення на позовну заяву потерпілого ОСОБА_7 , з якого видно, що співвідповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Зазначив, що потерпілий внаслідок ДТП в порушення вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не подавав страховику для отримання страхового відшкодування заяву про страхове відшкодування встановленого зразка. Документи про понесені потерпілим від ДТП витрати на лікування не були надані страховику. Крім цього зазначав, що згідно статті 26-1 вказаного Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю після звернення потерпілого до страховика в установленому Законом порядку. Оскільки потерпілий не звертався, страхова виплата йому не призначалася, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Цивільний позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 17 квітня 2018 року водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_4 по дорозі з Кременчука до Олександрії, виїхавши на зустрічну полосу створив ДТП та здійснив зіткнення з керованим ним автомобілем Шкода. Вина ОСОБА_4 в спричиненні йому внаслідок ДТП майнової шкоди доведена повністю. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження його транспортного засобу «Skoda Oktavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , йому було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 349411 грн. В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував йому завдану майнову шкоду, в зв`язку з чим він відмовився від свого позову про що подав суду письмову заяву.
Ухвалою суду від 23 березня 2018 року відмову цивільного позивача ОСОБА_8 від позову про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди прийнято, а провадження у справі в цій частині закрито.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 винуватості у вчиненому, його вина в інкримінованому злочині повністю підтверджується зібраними по справі доказами.
Проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками процесу фактичні обставини справи не оспорювалися, зібрані досудовим розслідуванням докази під сумнів не ставилися, суд в силу ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи, які є належними, достовірними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні встановленого судом злочину. За таких обставин та за згодою сторони обвинувачення та сторони захисту, суд під час судового слідства обмежився допитом обвинуваченого, заслуховуванням пояснень потерпілих та цивільного позивача, та дослідженням доказів, які обґрунтовують та доводять заявлені у справі цивільні позови та розмір завданої потерпілим внаслідок злочину шкоди, а також документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
Даючи оцінку результатам судового розгляду справи, суд визнає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині доведена повністю, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто за ч.1 ст.286 КК України.
При призначенні покарання, відповідно до ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 допустив необережний злочин невеликої тяжкості, свою вину визнав та з приводу вчиненого шкодує, тимчасово не працює, не має постійного заробітку, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття обвинуваченого та сприяння у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням встановлених обставин справи, та даних, що характеризують особу обвинуваченого, виходячи з загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання і призначення менш суворого покарання особі, яка раніше не вчиняла злочини, враховуючи, що призначене покарання повинно бути відповідним обставинам та характеру скоєного правопорушення, та необхідним і достатнім для виправлення винної особи, враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, при цьому не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не працює та немає офіційного самостійного доходу, внаслідок злочину спричинено тілесні ушкодження двом потерпілим та значна матеріальна шкода, беручи до уваги відсутність у винуватого водійського стажу, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді визначеного строку обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на визначений строк.
Суд враховує інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , яка міститься у досудовій доповіді уповноваженого органу пробації, відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Враховуючи вищевикладене суд визнає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому його можливо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому на підставі ст.75 КК України іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Вирішуючи справу в частині цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд виходить з положень чинного законодавства.
Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.
З огляду на зазначені положення Цивільного Кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоду в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом вказаного Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі №6-954цс16.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», - шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
На підставі викладеного, суд визнає, що потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано подано у кримінальній справі цивільні позови до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, яким керував обвинувачений, а тому вони підлягають задоволенню в розмірах, доведених достовірними доказами.
Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з ПАТ «Страхова Група «ТАС» в солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, яким керував обвинувачений ОСОБА_4 , не підлягають задоволенню, оскільки потерпілими не надано в судовому засіданні достовірних доказів їх звернення на виконання вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика із заявами про страхове відшкодування у встановленому законом порядку, та про прийняте страховиком рішення про відмову у задоволенні заяв потерпілих.
Факти отримання потерпілими тілесних ушкоджень в результаті ДТП, винуватцем якої є обвинувачений ОСОБА_4 , перенесені страждання потерпілими в результаті отриманих травм, тривале лікування потерпілих, є безспірними.
Визначаючи розмір суми компенсації завданої моральної шкоди суд враховує обставини за яких була завдана така шкода потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ступінь їх моральних страждань, факт порушення їх нормальних життєвих зв`язків, та беручи до уваги складність та тривалість лікування потерпілих, виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи сімейний та майновий стан обвинуваченого, в рахунок відшкодування моральної шкоди на думку суду з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 слід стягнути 5000 грн., та на користь потерпілого ОСОБА_7 слід стягнути 5000 грн.
Судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних та автотехнічних експертиз №№154, 155, 156, 16, 199, 17-943, на загальну суму 9439,68 грн. відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винувати за ч.1 ст.286 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 (два) роки.
В силу ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 9439,68 грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодським міськрайонний суд упродовж 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_1