Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7904/16-к
Провадження № 1-кп/490/325/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

його законного представника - ОСОБА_4

законного представника потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, навчається у Миколаївському професійному ліцеї № 11, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
18 червня 2016 року близько 20 годин 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на перехресті вулиць Комунарів та Кам`яної у місті Миколаєві, побачив раніше невідомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який катався на велосипеді марки "STARTER" вартістю 8.700 грн., та вирішив заволодіти цим велосипедом.

Реалізуючи намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном - велосипедом - ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , та, нанісши йому декілька ударів кулаком в область голови, тобто - застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого - заволодів його велосипедом .

Після цього, з місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Позиції сторін.
Під час судового розгляду справи прокурор вважав вину обвинуваченого доведеною, його дії - кваліфікованими вірно, та просив призначити йому покарання у межах санкцій частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав частково.
Він, зокрема, підтвердив, що дійсно 18 червня 2016 року в вечорі побачив хлопця (згодом з`ясувалось, що цим хлопцем був ОСОБА_9 ), який катався на велосипеді, та вирішив взяти його велосипед.
З цією метою він підійшов до хлопця та забрав велосипед, не застосовуючи до нього жодного насильства.
Захисник під час судового розгляду кримінального провадження просила не застосовувати до обвинуваченого суворого покарання.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується наступними зібраними у справі та дослідженими судом доказами.
1. Так, ті обставини, що 18 червня 2016 року обвинувачений заволодів велосипедом марки "STARTER", що йому /обвинуваченому/ не належить, а належить ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_6 , ніким не заперечується та підтверджується показами обвинуваченого та законного представника потерпілого, які в цій частині повністю узгоджуються між собою.

2. З довідки, виданої фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 , вбачається, що вартість вказаного велосипеду становить 8.700 грн.; ця обставина сторонами кримінального провадження також не заперечується.

3. Далі, під час судового розгляду кримінального провадження законний представник потерпілого ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень, повідомила, що 18 червня 2016 року в вечорі її син, який перед тим пішов кататись на велосипеді марки "STARTER", повернувся до дому без велосипеда та на його обличчі був синець; син пояснив, що велосипед в його забрали.

Аналізуючи ці покази законного представника потерпілого, суд відзначає, що вони є внутрішньо не суперечливими.

До того ж, вони є послідовними.

Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18 червня 2016 року вбачається, що відразу після вчинення злочину - 18 червня 2016 року ввечорі - ОСОБА_6 повідомила правоохоронні органи про те, що невідома особа із застосуванням фізичного насильства відкрито викрала велосипед в її сина. Тоді ж вона зазначила й характер застосованого насильства - два удари кулаком в обличчя.

Оцінюючи цю заяву, суд принагідно зазначає й те, що на час її подання ОСОБА_6 була разом із сином, отже - викладені у заяві факти щодо застосування насильства могли бути наочно перевіреними та, у разі їх недостовірності - відразу ж піддані сумніву, але такого зроблено не було.

Окрім того, мотивів обмовити обвинуваченого, зокрема, для перебільшення його вини, судом не встановлено.

Більше того, покази законного представника потерпілого в частині, що аналізується, підтверджуються відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, його захисника та його законного представника від 29 липня 2016 року. Так, з відомостей, що містяться у вказаному протоколі, вбачається, що у обстановці, що була максимально наближена до існуючої під час вчинення злочину /на місці вчинення злочину за участі статиста /тобто - живої особи, яка імітувала дії потерпілого// обвинуваченому необхідно було задля заволодіння майном застосувати до потерпілого насильство.

На спростування відомостей, викладених законним представником потерпілого, обвинувачений вказує, ніби він насильства до ОСОБА_9 не застосовував. Але ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже не можуть вважатись такими, що достовірно відображають дійсний перебіг подій.

Так, по-перше, в цій частині покази обвинуваченого не є послідовними, адже суперечать його ж показам, наданим, зокрема, під час слідчого експерименту. Таке, як свідчить зміст частини 4 статті 96 КПК України, само по собі дає підстави для сумніву в їх достовірності.

По-друге, в цій частині покази обвинуваченого не підтверджуються іншими доказами у справі та суперечать доказам, що були наведені вище, які є допустимими та узгоджуються поміж собою.

По-третє ж, під час дачі показів обвинувачений має зацікавленість у пом`якшенні своєї відповідальності.

Будь-яких інших доказів на спростування показів законного представника потерпілого суду не надано.

Наведені вище докази у їх сукупності поза розумним сумнівом доволять той факт, що з метою вилучення велосипеду обвинувачений наніс ОСОБА_9 декілька ударів в область голови.
4. Перелічені вище докази також поза розумним сумнівом свідчать про те, що обвинувачений вилучав майно потерпілого відкрито.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи. При цьому суд виходе з санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та положень Загальної частини цього Кодексу.

І......Аналіз обставин, що впливають на призначення покарання ОСОБА_8 , призводить до такого.

1. Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченими був вчинений тяжкий злочин.

Суд враховує також, що в цьому випадку предметом злочину виступив велосипед - тобто, предмет, що має інтерес для підлітків, як знаряддя розваг. За такого суд вважає, що цей злочин певною мірою був зумовлений дитячими пустощами, що певною мірою знижує його суспільну небезпеку порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

2. Оцінюючи відомості про особу винного (з урахуванням вимог статті 103 Кримінального Кодексу України) суд враховує таке.

У висновку судово-психіатричної експертизи № 224 від 23 червня 2017 року, що був додатково залучений до матеріалів цього кримінального провадження за клопотанням прокурора та під час дачі якого було проведене комплексне дослідження умов життя та виховання обвинуваченого, впливу на нього дорослих, рівня його розвитку та інших особливостей його особистості зазначається, що

в [ ОСОБА_8 ] виявлена тяжка ступінь соціально-педагогічної занедбаності, яка зумовлена
-умовами проживання його родини у дитячому віці (дошкільному, початковому шкільному), байдужістю з боку як батьків, так й інших осіб, що мали авторитет для його (сестри, братів),
-проблемами та труднощами, пов`язаними з навчанням, що з початку виявлялись у поганій успішності та повільним засвоєнням інформації, що було пов`язаним з недостатньо розвинутими побутовими навиками, та проецирувалось на учбовий процес;
-недостатнім розвитком таких розумових процесів, як запам`ятовування, уява, мислення;
-загостреним самолюбством та конфліктністю, схильність настрою до частих змін,
-викривленим відношенням як до самого себе, так й до оточуючих.
Наслідком такого стало ускладнення спілкування та комунікації, що накладало свій відбиток на його поведінку.
При цьому у висновках експертів відзначається, що

[ ОСОБА_8 ] є орієнтованим на власні прагнення, домагання та наполегливий у подоланні труднощів, що виникають.
Принагідно суд відзначає, що згідно відомостей, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 29 липня 2016 року, ОСОБА_8 спочатку попросив велосипед в ОСОБА_9 , але, отримавши на це відмову, вирішив застосувати до нього насильство.

Ці обставини, у сукупності з наведеними вище відомостями про його особу, свідчать, що в цьому випадку конфлікт, предметом якого є самі лише дитячі пустощі, внаслідок соціально-педагогічної занедбаності, загостреного самолюбства та конфліктності обвинуваченого та наявних в нього складнощів у спілкуванні та комунікації й його зацикленості на собі та своїх бажаннях був вирішений ним шляхом застосування насильства.

При цьому експертом зазначено, що він є схильним до установочної поведінки, та отримані ним установки в майбутньому набувають стійкого характеру.

Оцінюючи наведене у сукупності, суд вважає, що в цьому випадку вчинений ОСОБА_8 злочин є природним стійким проявом його особистості, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

3.Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує вчинення ним злочину у неповнолітньому віці.

Прокурор та захисник вважають за можливе в цьому випадку визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, вчинення ним злочину вперше.

Але оскільки в цьому випадку, як доведено вище, вчинення злочину було наслідком направленості особи обвинуваченого та вочевидь не було хибою з його боку, а також те, що така обставина не є передбаченою, як пом`якшуюча, у статті 66 Кримінального Кодексу України, суд вважає, що в цьому випадку ця обставина не може бути врахована, як така, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

В обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, зазначене його щире каяття.

Але матеріали справи свідчать, що обвинувачений навіть не визнає своєї провини у повному обсязі, до того ж, навіть факт притягнення його до кримінальної відповідальності та розгляд його справи судом не спонукають його до ведення суспільно-корисного способу життя, як то - проживання в родині, утворення суспільно-корисливих зв`язків, навчання тощо та не перешкоджає йому у вчиненні протиправних дій /проживання поза будинком, гра протягом доби в гральні автомати тощо/.

Отже, в цьому випадку вказана обставина в дійсності є відсутньою.

Інших обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

4. Як обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд на підставі пункту 6 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України враховує факт вчинення ним злочину відносно малолітньої особи.

ІІ......Оцінюючи встановлені судом обставини, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, у їх сукупності, суд доходе такого.

1. Визначаючи вид покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що передбачені у статті 69 Кримінального Кодексу України підстави для застосування виду покарання, що є більш м`яким, ніж передбачено у санкції відповідної статті, а саме - наявність двох або більше обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - в цьому випадку є відсутніми.

Отже, обвинуваченому слід призначити покарання з числа передбачених санкцією частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

При цьому санкція частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України передбачає один вид покарання - позбавлення волі на певний строк.

Отже, відносно обвинуваченого слід обрати покарання у вигляді позбавлення волі.
2. Під час визначення міри покарання, яку слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що санкція частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі у межах від 4 до 6 років.

При цьому судом встановлені одна обставина, що пом`якшує його покарання, одна обставина що обтяжує його покарання; обставина, що знижує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння та обставина, що збільшує суспільну небезпеку його особи.

За такого суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
3. Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 104, 75 Кримінального Кодексу України, суд враховує вимоги вказаних статей, зокрема - те, що таке звільнення є можливим лише у разі наявності відомостей про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без застосування покарання.

В цьому ж випадку, як вже зазначалось вище, самого факту притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та розгляду справи відносно нього судом недостатньо для припинення його аморальної поведінки.

Більше того, під час розгляду справи обвинувачений неодноразово порушував свої процесуальні обов`язки, зникав з дому, не з`являвся у судові засідання у визначений час тощо.

До того ж, з матеріалів справи, зокрема, з згаданого вище висновку судово-психіатричної експертизи, вбачається, що обвинувачений соціально-корисних зв`язків не має, бажання до навчання або праці не має.

Таке призводить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання без застосування відносно нього покарання не є можливим.

Отже, підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання є відсутніми.

Вирішення цивільного позову.
Під час розгляду кримінального провадження судом законний представник потерпілого ОСОБА_6 заявила цивільний позов до ОСОБА_8 , у якому просила про стягнення з нього та його батька 8.700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2.500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй злочином.

Під час вирішення цього цивільного позову суд враховує таке.

1. Відповідно до частини 1 статті 1179 Цивільного Кодексу України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) /якою є обвинувачений/ відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Частина 2 цієї статті дійсно передбачає субсидіарну відповідальність батьків такої особи у встановлених законом випадках, але наявність чи відсутність таких випадків виходе за межі обвинувачення у кримінальній справі та може бути встановленою лише внаслідок оцінки судом в порядку цивільного судочинства подальших обставин виконання рішення про відшкодування шкоди.
Отже, у задоволенні позову до законного представника обвинуваченого наразі слід відмовити, що не позбавляє позивача права у разі виникнення під час виконання вироку в частині цивільного позову підстав, передбачених законом, звернутись до суду з позовом до ОСОБА_4 на загальних підставах.

2. Вирішуючи вимоги, заявлені до обвинуваченого, суд доходе такого.
2.1. Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому:

?шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала /частина 1 статті 1166 ЦК України/;

?відшкодуванню підлягають втрати, які особа зазнала в зв`язку із втратою належної їй речі /частина 1 статті 22 ЦК України/

Отже, вимоги в частині відшкодування встановленої під час розгляду цієї справи вартості втраченого потерпілим велосипеду у сумі 8.700 грн. в цьому випадку підлягають повному задоволенню.
2.2. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України ОСОБА_6 також має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичайного способу її життя в зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого.

При визначенні розміру відшкодування за завдану моральну шкоду суд відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що обвинувачений вчинив навмисні дії, внаслідок вчинення ним дій малолітній ОСОБА_9 зазнав фізичного болю, а також був позбавлений можливості використовувати цінну для нього річ.

Разом із цим суд враховує, що цим вироком обвинуваченому призначається суттєве покарання; до того ж - з нього повністю стягується відшкодування матеріальних збитків.

За такого суд вважає, що з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 1.000 грн., та саме ця сума буде відпвоідати засадам розумності, справедливості та іншим обставинам справи.

Отже, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Вирішення питання про запобіжний захід.
Під час розгляду кримінального провадження запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Але в зв`язку із тим, що відносно обвинуваченого обирається покарання у вигляді позбавлення волі, а також з огляду на те, що він під час судового розгляду неодноразово порушував свої процесуальні обов`язки, суд вважає за необхідне одночасно з постановленням вироку обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту ухвалення цього вироку.

До набрання вироком чинності обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_8 під варту з зали суду.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 8.700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 9.700 /дев`ять тисяч сімсот/ грн.
У задоволенні інших вимог - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

03.08.2017