Справа № 751/8722/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/286/2018
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника Чернігівської ВК №44 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Житомир, проживала до засудження у АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта середня, не працює, засудженої 15.02.2016 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців,

- відмовлено у задоволенні її клопотання про звільнення від відбування призначеного покарання, на підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_9 після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинила умисний злочин, а тому згідно пункту «а» частини 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», даний акт амністії до неї не може бути застосований.

Не погодившись із рішенням суду, засуджена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду і постановити нову, якою звільнити її від подальшого відбування покарання на підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році». Зазначила, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про неможливість застосування до неї акту амністії, так як вчинений нею злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, не є тяжким або особливо тяжким. А тому наявні всі підстави для застосування до неї статті 3 вищевказаного Закону.

Заслухавши доповідь судді; захисника засудженої, котрий підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, який просив залишити ухвалу місцевого суду без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; представника виправної колонії, який погодився з позицією прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів особової справи засудженої ОСОБА_9 , вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2015 року вона була засуджена за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та на неї покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України (а.о.с.16.-17).

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року ОСОБА_9 була засуджена за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців (а.о.с.2).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Згідно ст.12 КК України, вищезазначені кримінальні правопорушення, за вчинення яких ОСОБА_9 була засуджена, не відносяться до тяжких чи особливо тяжких злочинів.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що засуджена ОСОБА_9 відбуває покарання у виді позбавлення волі, починаючи з 26 травня 2016 року, та на даний час відбула більше ? частини призначеного строку покарання (а.к.п.198).

Враховуючи те, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочину середньої тяжкості, а тому до неї можливо застосувати ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відтак, місцевий суд при розгляді клопотання засудженої про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» не в повній мірі з`ясував обставини справи, оскільки заборона на застосування амністії, передбачена в пункті «а» ст.9 вищевказаного Закону, на ОСОБА_9 не розповсюджується. Вона дійсно вчинила умисний злочин у період іспитового строку, але зазначені злочини не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою. Така ухвала підлягає скасуванню, з винесенням нової ухвали про задоволення клопотання засудженої.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_9 про застосування ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» - скасувати.

Клопотання засудженої ОСОБА_9 задовольнити та звільнити її від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року, на підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4