Справа № 128/3466/16-к
Провадження №11-кп/772/1196/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Уланів, Хмільницького району, Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2007 року народження, офіційно не працює, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України з призначенням йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду на суму 20 000 грн., на користь ОСОБА_7 моральну шкоду на суму 100 000 грн., на користь ОСОБА_8 моральну шкоду на суму 100 000 грн.;
стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 5 207 грн. 36 коп. та вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и в:
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він, 22.11.2015 року біля 04:19 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка», в напрямку смт. Літин в районі 376 км, неподалік с. Якушинці Вінницького району, Вінницької області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які рухались назустріч по правому краю дороги в напрямку смт. Літин. Після вчинення наїзду на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , водій ОСОБА_9 ігноруючи вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху України, розуміючи, що поставив потерпілих в небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження та в нічний час перебуває на проїзній частині, маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та з метою уникнути відповідальності зник з місця пригоди.
Водій ОСОБА_9 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д. є), де зазначено. - п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний»: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д)повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е)вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_12 був доставлений в реанімаційне відділення Вінницької МКЛ ШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 970 від 23.12.2015 року, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: синця та крововиливів в м`які тканини лобно-тім`яної ділянки голови, саден на обличчі справа, параорбітаних гематом, перелому кісток склепіння черепа з переходом на основу; вогнищево зливних субарахноїдальних крововиливів з проривом в правий шлуночок, численних вогнищ забиття та травматичного руйнування речовин базальних поверхонь головного мозку; закритої тупої травми легень: забиття задніх відділів легень, лівобічного пневмотораксу, посттравматичного пульмоніту, закритої тупої травми живота, саден та тулубі, розриву сечового міхура; закритих переломів тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
ОСОБА_11 був доставлений в Вінницьку обласну дитячу клінічну лікарню та згідно висновку судово-медичної експертизи № 387 від 18.04.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правого колінного суглобу, гемартрозу, забою лівого кульшового суглобу, множинних саден гомілок. Дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 порушується питання про зміну вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та призначення йому покарання за ч.1 ст. 135 КК України у виді 1 року позбавлення волі, звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України 1 рік іспитового строку, застосування до ОСОБА_9 п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання, скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, а кримінальне провадження в цій частині спрямувати на новий судовий розгляд.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на утриманні перебуває малолітня дитина та рідний брат інвалід 2 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав повністю та добровільно відшкодував завданий збиток в розмірі 100 000 грн, також у вироку необґрунтовано задоволені цивільні позови, не взято до уваги те, що ОСОБА_9 не винен у вчиненні ДТП, не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, перебування потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у нетверезому стані, їх рух по проїзній частині та несприятливі погодні умови під час дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , на переконання якого вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання є законним і обґрунтованим, не заперечивши проти задоволення клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_9 акту амністії, потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого, в тому числі застосування відносно ОСОБА_9 акта амністії, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, проте, клопотання про застосування до ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2016 році» необхідно задовольнити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, учасниками судового розгляду не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Призначивши обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі, суд дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та зважив на роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», отже, підстав вважати призначене покарання надто суворим немає.

Щодо цивільних позовів, то суд першої інстанції вирішив їх у відповідності з вимогами ст. 128 КПК України, зокрема, згідно ч.1 статті особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частина п`ята цієї статті встановлює порядок, згідно якого цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно п.4 ч.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно п.6 ч.1 цієї ж постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в обвинуваченого ОСОБА_9 є малолітня дитина: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_9 підпадає під дію пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», отже, підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнити від призначеного покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: (підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: