Єдиний унікальний номер: 448/521/17
Провадження № 1-кп/448/80/17
У Х В А Л А
12.10.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження №0000146 від 05 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
в с т а н о в и в :
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою від 17.08.2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід - тримання під вартою. Строк дії вищевказаного запобіжного заходу спливає 15.10.2017р.

Згідно вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 , та його адвокат ОСОБА_7 , подали до суду клопотання в якому просить змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання. Своє клопотання обґрунтовують тим, що він вже більше шести місяці знаходиться під вартою, у нього дуже погіршився стан здоров`я, а також те, що дружина сама утримує двох дітей, одна з яких новонароджена. Зобов`язується виконувати беззаперечно покладені на нього зобов`язання.

В судовому засіданні прокурор висловив думку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , та просить відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, оскільки ризики, які були встановленні під час обрання запобіжного заходу обвинуваченим не відпали і не зменшилися, а також те, що судовий розгляд по даному кримінальному правопорушенні на даний час ще не розпочато та таким чином обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть незаконно впливати на свідків у провадженні, які на даний час не допитані, з метою зміни ними показань, а також узгоджувати свої показання з їхніми показаннями.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження та вивчивши матеріали такого, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ст.176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Частиною першою ст.12 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може утримуватись під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 11 Загальної декларації прав людини 1948 року закріплено, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якій їй забезпечують усі можливості для захисту.

Відповідно до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст. 183 КПК та розширеному тлумаченню не підлягає.

Розглядаючи відповідне клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У відповідності до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на домашній арешт суд, враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, є особою молодого віку, тощо.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Разом з тим, суду не представлено жодного доказу вчинення дій обвинуваченим ОСОБА_4 , щодо тиску на свідків, можливості знищення доказів чи можливості переховуватись від слідства.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Системний аналіз норм КПК України передбачає, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

В даному випадку прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Конституцією України визначені та закріплені права і свободи людини, які гарантуються і оберігаються Державою, а саме:

Стаття 29. Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Стаття 55. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 62. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 63. Особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність постійного місця проживання, характеризуючи дані осіб, тощо, вважаю, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України таким слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Статтею 181КПК України передбачено, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді.

Беручи до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання та те, що у нього є соціально стримуючий фактор, новонароджена дитина, а тому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 , слід застосувати домашній арешт за місцем його проживання.

Застосовуючи щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього на строк у два місяці додаткові обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193-194, 196, 205, 392 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , - відмовити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком у два місяці.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за місцем своєї реєстрації та місцем постійного проживання за адресою: с. Раденичі Мостиського району Львівської області, в період доби з 20:00 год. до 08:00 год.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на два місяці наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі Мостиського району Львівської області без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, яка визначена у кримінальному провадженні як свідок (або спілкуватися з ними із дотриманням умов визначених слідчим суддею, судом).

5) заборонити з`являтися в тих місцях, де продаються спиртні напої на розлив та в місцях відпочинку молоді і дорослих людей, де робочий день припиняється після 22.00 год.;

6) здати на зберігання у Мостиський РВ ДМС у Львівській області (м.Мостиська, вул.Будзиновського, 4кор.№2) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Мостиському ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії даної ухвали встановити до 11 грудня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1