АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання,
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 20.04.2016 приблизно о 15.30 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз торгівельного лотка розташованого на сходах, що ведуть від площі Вокзальної до вул. С. Петлюри в місті Києві, який належить ОСОБА_6 , без відома зазначеного власника взяв з прилавку ніж.
Після зробленого ОСОБА_7 з даного приводу зауваження з боку власника торгівельного лотка ОСОБА_6 , який в цей час перебував поряд, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин сформувався умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 із застосуванням вказаного ножа, який він тримав в своїй правій руці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 20 квітня 2016 приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_7 в ході конфлікту, опинившись навпроти ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці зазначений ніж, умисно, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс ним потерпілому один удар в область правої скроні, в результаті чого заподіяв відкриту проникаючу черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку з формуванням внутрішнє-мозкової гематоми правої скроневої частки, епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, пневмоцефалії, вдавленого перелому правої скроневої кістки, колото-різаної рани вилично-скроневої ділянки, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у необґрунтованому застосуванні положень ст. 75 КК України. Зокрема прокурор зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не повною мірою взяв до уваги суспільну небезпеку правопорушення, безпідставно визнав щире каяття та визнання вини обставинами, що пом`якшують покарання, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б доводили щире каяття обвинуваченого, а свою вину він визнав під тиском беззаперечних доказів. Також суд не навів у вироку та не врахував позицію потерпілого щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому. Позитивні характеристики обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини та часткове відшкодування витрат на лікування не дають достатніх підстав для звільнення його від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявності обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.
Водночас, з урахуванням позитивних даних про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, скоїв злочин вперше, працює, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно, частково відшкодував потерпілому шкоду, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Крім того, вирішуючи питання щодо доцільності призначення ОСОБА_7 покарання до реального відбування, колегія суддів враховує позицію потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив не позбавляти обвинуваченого волі та врахувати те, що він з обвинуваченим примирився та останній продовжує відшкодовувати спричинену йому шкоду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 щирого каяття, оскільки під час судового розгляду обвинувачений визнав викладені в обвинуваченні фактичні обставини злочину, дав критичну оцінку своєї протиправної поведінки.
Заперечення обвинуваченим наявності у нього умислу на вчинення злочину є способом його захисту, який здійснюється в межах наданих йому процесуальних прав, та не ставить під сумнів визнання ним провини та відчуття докорів сумління з приводу вчиненого.
Визнання провини та визнання винуватості не є тотожними поняттями, оскільки почуття провини є психічним явищем, а визнання винуватості юридичним.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про щире каяття ОСОБА_7 є безпідставними.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання визнання винуватості є обґрунтованими, оскільки вказана обставина не передбачена ст.66 КК України, а відповідного мотивування щодо доцільності визнання її обставиною, що пом`якшує покарання, судом не наведено.
Проте, на думку колегії суддів, вказаний недолік не вплинув на правильність судового рішення в частині призначення покарання та звільнення від його відбування.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом позиції потерпілого також не ставлять під сумнів правильність призначеного ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, оскільки з показань потерпілого та з його виступу у судових дебатах вбачається, що він з обвинуваченим примирився та не бажає, щоб його позбавили волі.
Отже доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3