УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві

клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, у кримінальному провадженні №0001787, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

06 жовтня 2017 року представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, у кримінальному провадженні №0001787, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

В провадженні СУ ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № №0001787, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, щодо незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_4 визнано потерпілою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року, всі правочини відносно квартири АДРЕСА_1 були визнані недійсними, скасовано державну реєстрацію прав власності відповідно до правочинів на вказану квартиру, а квартира АДРЕСА_1 витребувана у ОСОБА_5 та передана ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , з метою запобігання незаконним операціям відносно вищевказаної квартири та з метою повернення в подальшому майна законному володільцю.

Однак, заявник зазначає про те, що мета такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на даний час досягнута, оскільки є рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року, яким законним власником визнано ОСОБА_4 . Крім того, такий арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , перешкоджає законному власнику майна ОСОБА_4 зареєструвати своє право власності в порядку спадкування за законом у зв`язку з існуючою забороною на відчуження даного майна, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала.

Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час, місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду повідомлено не було.

Уповноважена особа СУ ГУ НП в м. Києві в судове засідання не з`явилася.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 та уповноваженої особи СУ ГУ НП в м. Києві.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, заявником при зверненні до слідчого судді з зазначеним клопотанням не долучено належним чином засвідченої копії ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, на підставі якої було накладено арешт на вищезазначене майно. Не надано такої копії ухвали слідчого судді і в судовому засіданні, що позбавляє слідчого суддю можливості перевірити факт накладення арешту на майно, підстави та мету застосування такого арешту, перелік майна та заборони, які накладені на таке майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що заявником у клопотанні не доведено, а слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, у кримінальному провадженні №0001787, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1