УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/692/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, застосувавши вимоги ст.69 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме те, що він активно сприяв слідству, вину визнав повністю, відшкодував збитки.
Також послався на те, що призначаючи вид та міру покарання судом не дотримано загальних засад передбачених статтями 50,65 КК України.
Просив змінити вирок суду першої інстанції, призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту виконання вироку.
Речовий доказ: велосипед марки « Україна» синього кольору, який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , залишено йому, як власнику.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, повторно, в третій декаді квітня 2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням день та час у ОСОБА_9 , який знаходився на вулиці Корольова, поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , та перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення велосипеда марки «Україна» синього кольору, належного ОСОБА_8 , який знаходився на подвір`ї вказаного домоволодіння біля внутрішнього металевого паркану.
Так, у вказаний період часу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені з боку власника та сторонніх осіб, увійшов через незачинену хвіртку паркану та з домоволодіння таємно викрав велосипед марки «Україна» синього кольору, вартістю 1024 гривні 50 копійок та з викраденим велосипедом з місця пригоди зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на вказану суму. Викраденим велосипедом ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, а саме продав за грошову винагороду.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 прокурором ОСОБА_11 подано письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року - без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження, є безпідставними.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких. Судом також враховано дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, через незначний час після відбуття попереднього покарання, вчинив новий злочин, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил.
Судом обґрунтовано враховано довідку начальника Хорошілівського районного відділу з питань пробації від 26.10.2017 року, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненні злочину.
Разом з тим є безпідставними доводи апелянта щодо добровільного відшкодування шкоди, оскільки викрадене майно повернуто потерпілому не самим обвинуваченим, а працівниками поліції, що підтверджується матеріалами провадження.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України.
Враховуючи сукупність цих обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах мінімальної санкції статті кримінального закону, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин та дійшов до правильного висновку, що покарання у виді 3 років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст. 50, 65 КК України.
Неспроможними є й доводи апеляційної скарги щодо призначення покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України.
Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Отже, враховуючи зазначені вимоги закону, суд з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 покарання вимог ст.69 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ: