Справа №636/3490/17
Провадження №1-кп/636/223/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Богданівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працюючого офіційно водієм в СФГ «Алекс», проживаючого та зареєстрованого в якості жильця в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
04 квітня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у лави Збройних Сил України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . За наказом командира військової частини він був зарахований до списків особового складу частини на посаду снайпера 7 роти оперативного призначення 3 батальйону оперативного призначення зазначеної військової частини.
В період військової служби на солдата ОСОБА_4 , розповсюджувалася дія Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положення Статуту внутрішній служби Збройних Сил України» та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, і він повинен був непорушно дотримуватися Військової присяги, Конституції України та її законів, сумлінно і чесно виконувати військові обов`язки та завдання пов`язані із захистом Вітчизни, її незалежності і територіальної цілісності, що є по суті конституційним обов`язком громадянина України.
Солдат ОСОБА_4 в порушення вказаних норм чинного законодавства вирішив стати на злочинний шлях і діючи умисно без поважних причин, з метою тимчасового ухилення від військової служби, 15.11.2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у місці проведення табірного збору, який дислокувався у АДРЕСА_2 , і до 03.05.2017 року до вказаної військової частини не повертався, використавши отриманий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Цими діями солдат ОСОБА_4 скоїв кримінальний злочин передбачений ч.3 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
ОСОБА_4 у судовому засіданні свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, повністю визнав свою провину, виказав щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні і виклав суду обставини події як вказано вище.
Прокурор та обвинувачений не висловили жодних заперечень, щодо встановлених обставин.
У відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у самовільному залишенні військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю понад місяць і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він, його захисник і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.
На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в редакції статті Карного Кодексу у 2014 році.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує те, що ОСОБА_4 взагалі позитивно характеризується за місцем служби, добре характеризується за місцем проживання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає повне визнання своєї провини та щире каяття у скоєному. Обставин, що обтяжують його покарання, суд не знаходить.
Дослідивши наведені обставини у сукупності, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують його покарання, те що він скоїв кримінальний злочин середньої тяжкості і вперше притягується до кримінальної відповідальності, приходить до висновку доцільності застосування звільнення від відбуття покарання з випробуванням, оскільки його виправлення та перевиховування ще можливе без ізолювання від суспільства.
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку в 3(три) роки.
У відповідності до ч.2 ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 , суд покладає обов`язки, необхідні і достатні для його виправлення та зобов`язує: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно засудженого ОСОБА_4 - не обирати.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст.ст.394,395 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: підпис.
Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.
Суддя: