Справа № 308/874/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.03.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004094 від 24.11.2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, що працював на посаді головного інженера ТОВ «Сем Білдінг», на даний час працює директором ТОВ «Євродор Сіті», одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
23.11.2016 року, приблизно о 16 год. 00 хв., на проїжджій частині перехрестя вул. Собранецької та Кошицької в м. Ужгороді, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, з метою нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись повернутим обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому правою рукою, стиснутою у кулак, один удар в область передньої частини шиї, та продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_4 лівою рукою схопив ОСОБА_6 ззаду за куртку та повалив на землю, після чого продовжив наносити удари правою рукою в область голови потерпілого, та у подальшому, коли їх розняли очевидці події, наніс ногою удар у стегно ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми шиї, посттравматичного ларингіту (посттравматичне незмикання голосових складок), забою гортані, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою шийного відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав та проти цивільного позову заперечив повністю. Пояснив, що будучи головним інженером, у листопаді 2016 року він був на роботі на об`єкті по вул. Собранецькій, де проводився капітальний ремонт. Оскільки рух був перекритий на відрізку від вул. Гойди до Кошицької, а працівники поліції, які були там, на деякий момент від`їхали, там залишився тільки він, а його автомобіль було залишено таким чином, щоб перекрити рух. По цій стороні стояли обмежувальні знаки про об`їзд. ОСОБА_4 знаходився у своєму автомобілі, який знаходився таким чином, що не перешкоджав іншим учасникам руху. Ближче до кінця дня під`їхав потерпілий ОСОБА_6 на своєму автомобілі та попросив пропустити його. Спочатку до нього потерпілого підійшов прораб, та повідомив, що неможливий проїзд, у зв`язку з будівельними роботами. Потім потерпілий підійшов до його ОСОБА_4 автомобіля, постукав у вікно, яке він спустив та почав вимагати від`їхати, у чому ОСОБА_4 відмовив. Після словесної перепалки з потерпілим, останній вдарив по його ОСОБА_4 автомобілі. Він ОСОБА_4 намагався вийти з автомобіля, при цьому потерпілим були захлопнуті дверцята. Він ОСОБА_4 вийшов з автомобіля, вони сперечалися біля автомобіля, та в деякий момент він хотів відійти і ОСОБА_6 схопив за його руку і потягнув на себе, що ОСОБА_4 сприйняв як загрозу, внаслідок чого намагався відштовхнути потерпілого. У той момент як потерпілий тримав його за руку, він також схопив потерпілого за куртку, вони деякий час штовхалися, до поки їх не роздійняли прораб та люди. Після цього, ОСОБА_6 знову кинувся йому ОСОБА_4 у ноги та хотів схопити, при цьому потерпілий опинився на колінах, а він ОСОБА_4 опинився зверху, тобто фактично потерпілий був вже на землі. Тоді їх розборонили підлеглі, які працювали на об`єкті, та ще під`їхав свідок, який був допитаний. Вони з потерпілим сперечалися, було викликано поліцію. Вину не визнає, оскільки знаходився на роботі та на той час він оборонявся, спеціально комусь завдати шкоду не намагався.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена повністю. Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що проживає в м. Ужгород по вул. Собранецькій. 23.11.2016 року, приблизно о 15.00 год., на своєму автомобілі він ОСОБА_6 рухався по вул. Кошицькій у напрямку вул. Собранецької, і, у подальшому мав намір рухатися по вул. Собранецькій у напрямку пл. Корятовича в м. Ужгороді, але рух там був перекритий, що було позначено відповідними знаками, а також знаходився автомобіль патрульної поліції. У зв`язку з цим, він ОСОБА_6 змушений був зробити велике коло, щоб заїхати за своєю дитиною, яка навчається у школі № 10 за адресою Православна набережна в м. Ужгороді, для того щоб повезти дитину додому, нагодувати, а потім відвезти останню на заняття на 16.00 год. до палацу дітей та юнацтва. У зв`язку з проведенням чергових ремонтних робіт та через те, що затримувався, він ОСОБА_6 повернувся з дитиною та заїхав до свого будинку у напрямку вул. Собранецької з пл. Корятовича, де були встановлені обмежувальні рух дорожні знаки, але на його ОСОБА_6 прохання його пропустили проїхати. Нагодувавши дитину, вони присіли у автомобіль, після чого він ОСОБА_6 виїхав з дитиною до палацу дітей та юнацтва, рухаючись по вул. Собранецькій у напрямку до словацького кордону. У цей час обмежувальних рух знаків, що були встановлені службою водоканалу, вже не було. На протилежній до його ОСОБА_6 руху проїжджій частині дороги велися у той момент ремонтні роботи і була вільна та проїжджа частина дороги, по якій він ОСОБА_6 мав намір пересуватися, за виключенням автомобіля «Фольксваген Джета», чорного кольору, з київською реєстрацією, що знаходився передньою частиною до руху його ОСОБА_6 автомобіля на перехресті. У зв`язку з цим, він ОСОБА_6 не міг проїхати. У вказаному автомобілі, без будь-яких розпізнавальних знаків, сидів чоловік, як йому потім стало відомо ОСОБА_4 . Жодних обмежувальних дорожніх знаків, які б визначали напрямок його руху, не було встановлено на той момент взагалі. Під`їхавши до вказаного автомобіля він ОСОБА_6 побачив незнайомого йому чоловіка ОСОБА_4 , і звернувся до останнього з проханням надати можливість проїхати, на що йому ОСОБА_6 у брутальній формі та шляхом викрику було відмовлено. Він ОСОБА_6 запитав на яких підставах ОСОБА_4 забороняє йому рух, на що той відповів, що він там чи головний, чи начальник. У зв`язку з тим, що він ОСОБА_6 запізнювався, то переконливо просив ОСОБА_4 уступити йому дорогу. У відповідь на його прохання ОСОБА_4 здав автомобілем назад так, що він ОСОБА_6 взагалі не міг проїхати на своєму автомобілі. Він ОСОБА_6 вийшов із свого автомобіля і запитав у ОСОБА_4 хто той такий, і чому йому забороняє та на яких підставах, на що у грубій формі отримав від ОСОБА_4 відмову пропустити автомобіль. На це ОСОБА_4 сам вийшов із свого автомобіля, він ОСОБА_6 взяв своєю правою рукою ОСОБА_4 за лівий лікоть. З його ОСОБА_6 сторони не було жодних агресивних дій, він був можливо роздратований, та попросив ввічливо ОСОБА_4 повернутися у свій автомобіль, взявши за ліву руку та попросив від`їхати, щоб він ОСОБА_6 міг на своєму автомобілі проїхати. Після цього, без попередження, ОСОБА_4 , знаходячись впівоберта до нього ОСОБА_6 правою рукою, стиснутою у кулак, наніс йому ОСОБА_6 удар у передню область шиї, а саме гортанного хряща, у зв`язку з чим він ОСОБА_6 втратив орієнтування. Потім, ОСОБА_4 лівою рукою схопив його ОСОБА_6 за комір куртки, повалив на землю та продовжував наносити удари. У цей момент у його ОСОБА_6 автомобілі знаходилася дитина донька ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_4 це робив, тоді підбігли працівники тієї фірми, які там знаходилися та працювали, далі під`їхав свідок, якого він ОСОБА_6 не бачив у той момент, але який у подальшому погодився виступити свідком у судовому засіданні, тому що на очах останнього відбувалися всі ці події. Також свідком даної події була його ОСОБА_6 неповнолітня донька, яка на той момент знаходилася у автомобілі, на очах якої відбулися всі ці події. Після того як його ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розняли, він ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_4 чому останній зробив таку дію, на що замість відповіді отримав від ОСОБА_4 прямий удар правою ногою ОСОБА_4 у ліве стегно. Разом з тим, він ОСОБА_6 відчув у першу чергу неможливість розмовляти, і коли він ОСОБА_6 зрозумів, що сталося, під`їхали інші люди. Після цього, він ОСОБА_6 викликав екіпаж патрульної поліції, який приїхав на місце події, з яким він ОСОБА_6 не міг навіть спілкуватися, тому що у нього був зірваний голос. З ним ОСОБА_6 під час досудового розслідування проводилося впізнання особи по фотознімках, на яких він впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка наносила йому удари, і у судовому засіданні без сумнівів ОСОБА_6 підтвердив, що вказаною особою є ОСОБА_4 . Заявлений ним цивільний позов до ОСОБА_4 підтримує повністю та просить задовольнити.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні ствердив, що рухався на своєму автомобілі по вул. Кошицькій в м. Ужгороді. На перехресті вул. Собранецької та Кошицької, зменшивши швидкість, на повільній швидкості спускався вниз по дорозі та на відстані приблизно за 50-60 метрів, під`їхавши до перехрестя, побачив як один із громадян бив рукою іншого громадянина, ударив в область підборіддя та між грудною кліткою. Коли він ОСОБА_9 побачив, що відбувається бійка, то зупинився і вийшов із свого автомобіля. На той час бійка вже припинилася. Дату та час, коли відбулася дана подія, не пригадує, оскільки пройшло досить багато часу. Як особу, яка приймала участь у вказаній бійці, він ОСОБА_9 впізнає ОСОБА_4 . Коли він ОСОБА_9 під`їхав до перехрестя та вийшов із свого автомобіля, вказані особи ще виясняли між собою відносини. ОСОБА_4 , який, як він ОСОБА_9 зрозумів, представляв компанію по ремонту доріг, що проводилися на перехресті вул. Кошицької та Собранецької, вів себе досить грубо. Він ОСОБА_9 не бачив початку самої бійки та хто її почав, і коли на своєму автомобілі під`їжджав до перехрестя, то бачив як бійка ще тривала. Коли він ОСОБА_9 їхав у своєму автомобілі та під`їжджав до перехрестя, приблизно до 40 метрів, бачив як ОСОБА_4 та потерпілий «вовтузилися». Стверджує, що бачив факт нанесення ОСОБА_4 удару в область між грудьми і підборіддям потерпілому. ОСОБА_4 наніс потерпілому удар рукою, він ОСОБА_9 бачив тільки один удар. Також він ОСОБА_9 бачив, що у потерпілого куртка була у пилюці. Вийшовши з автомобіля, він ОСОБА_9 зробив зауваження з приводу того, що там робилося. Потерпілому було досить важко розмовляти, на підвищених тонах останній не розмовляв. На місці події знаходилися ще декілька осіб, а саме бригадири та інші чоловіки, які там працювали. Він ОСОБА_9 також бачив ще третю особу, яка стояла позаду ОСОБА_4 та потерпілого.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що минулого року працював робочим під час виконання робіт на перехресті вул. Кошицької та Собранецької в м. Ужгороді, а саме, фрезерування центральної дороги. ОСОБА_4 на той час був фінансовим директором з виконання вказаних робіт. Його ОСОБА_10 робоча зміна працювала з 09.00 год. по 18.00 год., рух вулицею було перекрито відповідними дорожніми знаками з обох сторін. Ближче до вечора, приблизно о 16.00 год., до перехрестя по вул. Кошицькій та Собранецькій, де проводилися ремонтні роботи, під`їхав автомобіль під керуванням, як йому на даний момент відомо потерпілого ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 не міг проїхати на своєму автомобілі, то наносив удари по автомобілю ОСОБА_4 руками та ногами, поводився агресивно та виражався нецензурно. Він ОСОБА_10 спостерігав як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 «вовтузилися» між собою, жодних ударів не бачив та між останніми відбулася сутичка. Початку події він ОСОБА_10 не бачив, вказані особи одночасно напали, була лише боротьба та вони обнімалися між собою, ОСОБА_6 кинувся під ноги ОСОБА_4 . Він ОСОБА_10 розняв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Під час бійки не бачив, щоб хтось ще підходив.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що працював робочим під час виконання робіт на перехресті вул. Кошицької та Собранецької в м. Ужгороді, а саме, фрезерування центральної дороги. Він ОСОБА_11 бачив як ОСОБА_4 та ще одна особа штовхалися, а також від інших людей йому стало відомо, що ОСОБА_4 та ще одна особа штовхалися. Особисто із ОСОБА_4 не знайомий. Він ОСОБА_11 особисто не підходив до того місця, де відбувалася штовханина.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні ствердив, що у листопаді 2016 року працював робочим під час виконання робіт на перехресті вул. Кошицької та Собранецької в м. Ужгороді, а саме, з водопровідною трубою. Знайомий з ОСОБА_4 , який був його ОСОБА_12 керівником та дивився за роботою. ОСОБА_4 приїхав на своєму автомобілі на вищевказане місце, де проводилися роботи, привітався та після чого він ОСОБА_12 разом з іншими робітниками продовжив роботу. Автомобіль ОСОБА_4 знаходився біля місця, де проводилися роботи. Через деякий час під`їхав автомобіль, водій якого зупинився та попросив, щоб його пропустили проїхати, на що водію повідомили, що виконуються ремонтні роботи. Після цього, він ОСОБА_12 повернувся до своєї роботи та коли підняв голову, то побачив боротьбу між ОСОБА_4 та вищевказаним водієм і кинувся рознімати їх та відтягувати один від одного. Водій автомобіля та ОСОБА_4 зчепилися, тягалися і він ОСОБА_12 почав їх розбороняти. Ударів він ОСОБА_12 не бачив, відтягнув їх один від одного та відразу повернувся до роботи. Що було після того як він ОСОБА_12 розняв ОСОБА_4 та вищевказаного водія, не бачив. Потім через деякий час приїхала поліція.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка малолітня ОСОБА_8 , у присутності законного представника ОСОБА_13 та психолога ОСОБА_14 пояснила, що восени 2016 року вона з батьком їхала по вул. Собранецькій у Падіюн. Потім її батько вийшов з автомобіля і його побив дядько, після чого батько не міг говорити.

З рапорту чергового Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 23.11.2016 року за № 25991 вбачається, що 23.11.2016 року о 16.05 год. в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП про те, що до них надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , тел. НОМЕР_1 , що на перехресті вул. Кошицька-Собранецька м. Ужгород його вдарила особа, яка проводить ремонтні роботи дороги.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення інспектором Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 23.11.2016 року, о 16.45 год., від ОСОБА_6 прийнято усну заяву, який заявив, що 23.11.2016 року, близько 16.00 год., перебуваючи на перехресті вул. Собранецька-Кошицька в м. Ужгород, між ним та невідомою йому особою виник конфлікт, в ході чого невідома особа накинулася на нього та нанесла йому тілесні ушкодження.

Доповненнями до висновку експерта № 1195 судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 18.01.2017 року стверджується, що на основі даних висновку експерта № 1195 від 10.01.2017 року судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з врахуванням даних медичної документації, заповненої на його ім`я, та консультації нейрохірурга, судово-медичний експерт Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи дійшов до наступних підсумків. На момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 , 1968 р.н., яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно з даними медичної документації із ЛОР-відділення УЦМКЛ, яка заповнена на його ім`я, у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді: «Тупа травма шиї. Посттравматичний ларингіт. (Посттравматичне незмикання голосових складок). Забій лівого стегна». Згідно з консультацією нейрохірурга у нього виявлено: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта. Забій гортані. Множинні забої голови і кінцівок». Тілесні ушкодження у вигляді «Тупа травма шиї. Посттравматичний ларингіт. (Посттравматичне незмикання голосових складок). Забій гортані» виникли внаслідок дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії, яким могла бути рука сторонньої людини. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок одноразової дії тупого твердого предмету в ділянку шиї. Тілесні ушкодження у вигляді «Забій лівого стегна» виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути обуті ноги сторонньої людини. Тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта» виникли внаслідок дії тупого твердого предмету з переважаючою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії, або внаслідок ударяння об такий після надання потерпілому прискорення. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 , 1968 р.н., могли бути отримані ним при конкретних обставинах, про які він розповідає, і, згідно з медичною документацією, вкладаються в час пригоди, що мала місце 23.11.2016 року. Малоймовірно, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 , 1968 р.н., могли виникнути внаслідок вільного падіння тіла з висоти власного зросту, оскільки не характерні для такого виду травми. Тілесне ушкодження у вигляді «Забій лівого стегна» має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів і по цій ознаці згідно з п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Всі інші тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (двадцять один день), і по цій ознаці, згідно з п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я. Кожне з виявлених у ОСОБА_6 , 1968 р.н., тілесних ушкоджень, могло виникнути внаслідок одного удару.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 16.01.2017 року, свідок ОСОБА_9 впізнав на фотознімках ОСОБА_4 , як особу, яку він бачив 23.11.2016 року, близько о 16.00 год., на перехресті вул. Собранецька та Кошицька в м. Ужгороді, який під час розмови з невідомою йому ОСОБА_9 особою чоловічої статі, посеред вулиці безпідставно спричинив останньому тілесні ушкодження.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю малолітнього свідка ОСОБА_8 від 19.01.2017 року, проведеного у присутності законного представника ОСОБА_13 та психолога ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_8 на фотознімках впізнала ОСОБА_4 , як особу, яку вона бачила 23.11.2016 року, близько о 15.30 год., на перехресті вул. Собранецької та Кошицької в м. Ужгороді, який посеред вулиці спричинив її батьку ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_6 від 19.01.2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 впізнав по фотознімках ОСОБА_4 , як особу, яку він бачив 23.11.2016 року, близько о 16.00 год., на перехресті вулиць Собранецька та Кошицька в м. Ужгороді, який під час розмови з ним ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження, а саме наніс йому ОСОБА_6 один удар правою рукою в область передньої частини шиї, та після чого наніс ще декілька ударів по тілу.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 25.01.2017 року та таблицею-ілюстрацією до даного протоколу підтверджується, що слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_15 , за участю потерпілого ОСОБА_6 , іншої особи ОСОБА_16 , у присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей про те, що де, коли та при яких обставинах потерпілому ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження, про які ним було вказано під час допиту потерпілого, на що останній погодився. Після цього потерпілий ОСОБА_6 , статист, поняті та слідчий сіли в службовий автомобіль марки УАЗ «Хантер», н/з НОМЕР_2 . Потерпілий ОСОБА_6 попросив водія відвезти учасників за адресою м. Ужгород, на перехрестя вул. Собранецької та Кошицької, поруч з приміщенням ресторану «Грант». По приїзду на вищевказану адресу потерпілий ОСОБА_6 попросив всіх учасників вийти з автомобіля. В подальшому потерпілий ОСОБА_6 провів всіх до тротуарної доріжки на перехрестя вул. Собранецької та Кошицької, де повідомив, що 23.11.2016 року, приблизно о 15.55 год., ОСОБА_6 виїхав з місця проживання: АДРЕСА_2 , повернув у напрямку КПП «Ужгород». ОСОБА_6 віз у власному автомобілі дитину ОСОБА_8 , 2009 р.н., на заняття. 23.11.2016 року, приблизно о 16.00 год., ОСОБА_6 проїжджав на своєму автомобілі, і на перехресті вул. Собранецької та вул. Кошицької, на смузі його пересування знаходився автомобіль «Volkswagen», з київською реєстрацією, за кермом якого знаходилася людина чоловічої статі, середнього віку, котру ОСОБА_6 раніше не бачив. Ніяких обмежувальних чи вказівних знаків не було. На протилежній стороні вулиці проводилися ремонтні роботи з використанням дорожньої техніки і права сторона дороги для проїзду була вільна. ОСОБА_6 звернувся до вказаної людини з проханням пропустити його, на що цей чоловік у грубій формі відповів йому, що тут ніхто не може пересуватися і всі повинні їхати деінде. На повторне прохання ОСОБА_6 пропустити його вказаний чоловік здав автомобілем назад, щоб повністю перекрити йому рух. Після цього ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, підійшов до вказаного автомобіля, чоловік сидів за кермом, вікно було опущене, ОСОБА_6 спитав у нього хто він такий, і на яких підставах він перешкоджає його руху, на що вказаний чоловік відповів, що він відповідає за ремонтні роботи на цій ділянці дороги, що тут працює техніка, дорога перекрита з двох кінців. ОСОБА_6 пояснив вказаному чоловіку, що він правила їх не порушив, бо виїхав із двора, не перешкоджаючи їх роботам, так само як і неодноразово проїжджав при таких же обставинах під час попередніх численних ремонтів, проживаючи на своїй вулиці. На що ОСОБА_6 знову отримав відмову у грубій формі від вказаного чоловіка. Тоді цей чоловік вийшов з автомобіля, ОСОБА_6 взяв його правою рукою за його ліве плече з проханням повернутися в свій автомобіль і пропустити його. На це, він без попередження обернувшись до ОСОБА_6 лицем наніс ОСОБА_6 один удар своєю правою рукою по передній поверхні шиї в область надгортанного хряща. Після чого продовжуючи свої дії схопив ОСОБА_6 лівою рукою ззаду за куртку, і повалив на землю, та почав наносити удари правою рукою ОСОБА_6 по голові. ОСОБА_6 впав на землю на коліна, на руки. Після цього підійшли працівники дорожньої фірми, які виконували на місці ремонтні роботи. ОСОБА_6 піднявся на ноги, його тримали за руки працівники фірми, намагаючись розтягнути їх. ОСОБА_6 спитав у вказаного чоловіка, який наніс йому удари, що він коїть, на що він наніс ОСОБА_6 ще один удар прямою ногою у ліве стегно. Після цього все припинилося, його відтягнули від ОСОБА_6 вказані робітники.

Таким чином, оцінивши у сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно, 23.11.2016 року, на проїжджій частині перехрестя вул. Собранецької та Кошицької в м. Ужгороді, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суб`єктивна сторона злочину, що передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною. Кваліфікуючою ознакою злочину згідно з ч. 2 ст. 125 КК України є заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч. 2 ст. 125 КК України.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд розцінює як форму захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, і які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у справі, зокрема, чіткими та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , письмовими доказами, а саме, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом проведення слідчого експерименту та доповненнями до висновку експерта № 1195 судово-медичного обстеження ОСОБА_6 від 18.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

За приписами ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Крім того, суд бере до уваги тільки безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі показання учасників кримінального провадження, а надані ними під час досудового розслідування показання судом до уваги не беруться, і згідно з нормами КПК України, вирок суду на них не може ґрунтуватися.

У даній справі доводів, які б спростовували надані стороною обвинувачення докази чи викликали сумніви у їх належності і допустимості, стороною захисту не наведено.

При цьому, як з допиту потерпілого, так і з досліджених обставин провадження не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що у потерпілого ОСОБА_6 були підстави для обмови обвинуваченого, що його показання є обмовою. Жодних доводів, які б давали підстави вважати, що потерпілий міг штучно створити докази обвинувачення чи обмовити обвинуваченого, стороною захисту також не наведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є молодим за віком, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Обставиною, визначеною ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину вперше.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, за наявністю альтернативної санкції ч. 2 ст. 125 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції статті у виді штрафу.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положенням п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Під час кримінального провадження до початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину, згідно з яким просить стягнути з винної особи ОСОБА_4 на його ОСОБА_6 користь компенсацію відшкодування заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 160000,00 грн. та розмір вимушеної його матеріальної шкоди у розмірі 4350,00 грн., що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

У позові ОСОБА_6 посилається на те, що у момент його побиття і заподіяння йому тілесних ушкоджень він пережив психологічний стрес і надмірне хвилювання, а також душевні страждання від отриманих фізичних травм. Його душевні страждання продовжилися і у подальшому через фізичні болі і у процесі подальшого лікування, переляку і переживань у зв`язку із втратою голосу та мають негативні наслідки і на теперішній час. Зазначає, що його морально-психологічний стан на той час та і зараз дестабілізований та викликає душевні страждання і у зв`язку з нанесенням йому грубих і принизливих образ ОСОБА_4 , які принизили його людську гідність, і за які він до цього часу не вибачився, а також у зв`язку з тим, що ці протиправні, негативні дії ним були вчинені у присутності та у межах усвідомленого сприйняття цього негативу його неповнолітньою донькою ОСОБА_8 , яка отримала психологічну травму, що проявилося згодом і на теперішній час цей стан має свої вкрай негативні наслідки. Зауважує, що як з`ясувалося у подальшому, а саме, 08.02.2017 року, після проведення консультативного обстеження спеціалістів, крім заподіяння йому моральної шкоди, травма психологічного характеру була спричинена і лабільній психіці його неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , яка в момент неправомірних дій ОСОБА_4 , спостерігаючи за його поведінкою, діями та подальшими наслідками події, що закінчилися його побиттям, також пережила сильне морально-психологічне потрясіння, яке призвело до стресу, страху, нервування, переживання і душевного страждання та неспокою неповнолітньої дитини. За твердженням ОСОБА_6 діагностування психологічної травми у його неповнолітньої дитини стали для неї причиною вкрай негативного наслідку, про що свідчить комплексний висновок лікарів спеціалістів медичного центу «Нейромед», а для нього це стало черговим резонансним нервовим потрясінням, що спричинило додаткові його душевні страждання і переживання за здоров`я дитини. Виходячи з вищенаведених сукупних негативних фактів і їх наслідків, які для нього ОСОБА_6 настали через неправомірні дії ОСОБА_4 , компенсацію за спричинену йому ним моральну шкоду він оцінює у розмірі 160000,00 грн. Також зазначає, що крім моральної шкоди, йому ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду, а саме для свого лікування після отриманих травм, йому довелося за власні кошти купляти медичні препарати, однак підтверджуючі документи цього він не зберіг. Вказує, що для вимушеного і невідкладного клінічного обстеження та категорично рекомендованого лікування у медичному центрі «Нейромед» його доньки ОСОБА_8 , для усунення негативних наслідків, спричинених злочином ОСОБА_4 , йому ОСОБА_6 відповідно до товарного чеку № 101 від 08.02.2017 року було необхідно сплатити 4350,00 грн., що стверджується квитанцією АМАК № 211318 від 08.02.2017 року.

До початку судового розгляду представником потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 було оголошено цивільний позов, згідно з яким останній просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 компенсацію відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 160000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 4350,00 грн.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 у частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо.

Як роз`яснено у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зі змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За фактичних обставин справи, оскільки тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_6 отримав внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 , то він має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд визнає, що потерпілий ОСОБА_6 безумовно зазнав фізичних і моральних страждань, однак заявлена ним у відшкодування моральної шкоди сума (160000,00 грн.) є завищеною.

При визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 суд враховує конкретні обставини справи, моральні страждання потерпілого у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину, фізичні страждання від перенесеного фізичного болю, приниження, переживання за подальший стан здоров`я, а також вік та майновий стан обвинуваченого, поведінку останнього після вчинення злочину, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому належить визначити у сумі 30000,00 грн., яка є необхідною і достатньою для відновлення нормальних життєвих зв`язків потерпілого.
Що стосується вимог цивільного позову у частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 суми матеріальної шкоди у розмірі 4350,00 грн., що пов`язана із лікуванням доньки потерпілого ОСОБА_8 у медичному центрі «Нейромед», суд вважає, що позов у частині зазначених вимог слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду регламентовані ч. 1 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочину», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань в порядку цивільного судочинства.

Оскільки неповнолітня донька потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_8 не є потерпілою у кримінальному провадженні за № 0004094, заявлена ОСОБА_6 вимога про відшкодування матеріальної шкоди не випливає із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, а тому, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 у частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, пред`явлений у даному кримінальному провадженні, залишити без розгляду та роз`яснити йому право пред`явити такий позов у порядку цивільного судочинства.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 129, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У решті вимог цивільного позову про відшкодування заподіяної моральної шкоди відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_6 у частині вимог про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши ОСОБА_6 , що залишення цивільного позову у цій частині без розгляду не позбавляє його права пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1