Справа № 161/199/17 Провадження №11-кп/773/268/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Чебоксари Російської Федерації, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, розлучений, має на утиманні неповнолітню дитину, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, 01 грудня 2016 року, близько 11.45год., на автодорозі в с.Крупа Луцького району по вул.Центральній, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, навпроти електроопори №343, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Opel Combo», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по засніженій та слизькій ділянці дороги в напрямку с.Ярославичі Млинівського району Рівненської області допустив дорожньо-транспортну пригоду. Так, під час руху по вказаній автодорозі, водій ОСОБА_9 , перевозячи пасажира ОСОБА_12 , проявив неуважність та необережність, не переконався в безпеці руху, передбачаючи настання суспiльно-небезпечних наслiдкiв своїх дiй i легковажно розраховуючи на їх запобігання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дану дорожню обстановку, внаслідок чого втратив керування над автомобілем, виїхав за межі проїзної частини дороги де допустив зіткнення з придорожнім деревом.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку експерта №492 від 23.12.2016р. пасажирка даного автомобіля ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження: поєднана тупа травма тіла, яка в себе включає: множинні злами хребта, забій спинного мозку, множинні злами ребер з ушкодженням плеври з обох сторін, гематорекс, злам лівої лопатки, крововиливи в корені легень, виражений крововилив в середостіння, крововиливи у ворота печінки, крововиливи у навколо ниркову клітковину, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забійна рана лівої тім`яної ділянки та лівої вушної раковини, садно чола та лівої тім`яної ділянки. Згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 від 17 січня 1995 року, комплекс даних тілесних ушкоджень, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.
Таким чином, водій ОСОБА_9 порушив п.1.3. п.2.3 «б», п.2.9 «а», п.12.1 ПДР, якi являються в причинному зв`язку з створенням аварiйної обстановки та виникненням дорожньо-транспортної пригоди i смертю потерпілої ОСОБА_12 .
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання, а також безпідставного посилання при призначенні покарання на положення ст.69 КК України, оскільки обвинуваченому призначене мінімальне покарання, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого. Оскільки обвинуваченому призначене мінімальне покарання, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України, також вказує про безпідставне посилання на ст.69 КК України. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст.75 КК України встановити іспитовий строк та виключити з вироку суду вказівку про призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з викладених у ній підстав, а скаргу захисника заперечив в частині звільнення від відбування покарання, захисника, обвинуваченого та потерпілого, які, кожен зокрема, просили задовольнити скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 раніше несудимий, має на утриманні неповнолітню дитину, однак вчинив злочин, внаслідок чого є невідворотні наслідки смерть особи. Враховано судом і те, що потерпілий на суворому покаранні не наполягав, в останнього відсутні будь-які претензії до обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах як прокурор, так і захисник, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення мінімального основного покарання за ч.2 ст.286 КК України саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, та вчиненим в стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає можливість призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_9 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, суд першої інстанції послався про призначення даного покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, а тому твердження як прокурора, так і захисника в апеляційних скаргах про необхідність виключення даного посилання заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами скарг, оскільки судом першої інстанції мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, змінює в цій частині вирок суду першої інстанції та виключає з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З огляду на конкретні обставини справи, апеляційний суд виключає з обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки не вмотивований в обвинуваченні, а отже відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між порушенням п. 2.9 (а) ПДР та наслідками. Також звертає увагу на те, що одна і таж сама обставина не може бути одночасно кваліфікуючою та такою, що обтяжує покарання.

Разом з тим, перераховані вище обставини, наявність на утриманні неповнолітньої дочки, позицію потерпілого, який зокрема і в апеляційному суді просив не позбавляти волі обвинуваченого, та з огляду на зменшення в апеляційному суді обсягу обвинувачення, на думку суду, є такими, які в силу ст.75 КК України дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання, а тому апеляційний суд звільняє ОСОБА_9 від відбування основного покарання, однак призначає максимальний іспитовий строк 3 роки.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити повністю.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_9 порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та рішення про призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді