Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Дело № 490/6600/17
Производство № 1-кп/490/805/2017
Ухвала

20 вересня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 3000065 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального Кодексу України, -

встановив:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин:

в період часу з 01.04.2012 до 22.12.2014 ОСОБА_4 (03.04.2012, 15.11.2012, 14.05.2013, 31.05.2012, 11.11.2013, 13.01.2014, 22.12.2014) зверталась до управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (надалі - УСВК) з метою отримання державної соціальної допомоги одиноким малозабезпеченим сім`ям та державної допомоги одиноким матерям на дітей:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з листопада 2012 як отримувач державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з урахуванням доходів);
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з січня 2014 як отримувач державної допомоги одиноким матерям на другу дитину)
ОСОБА_4 , будучи обізнаною від працівників УСВК про умови та порядок надання соціальної допомоги одиноким матерям, у тому числі про те, що відповідно до ч. 4 п. 33 Порядку про призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 № 1751, жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з корисливих мотивів шляхом обману безпідставно вносила неправдиві відомості при заповненні документів, передбачених п. 6 вказаного Порядку.
Зокрема, нею з метою незаконного отримання державної допомоги, а саме допомоги одинокій матері в сумі 17.657 грн. 38 коп., допомоги матері по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 7.782 грн. 94 коп., соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї в сумі 21.132 грн. 34 коп. та незаконного збагачення, умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, власноручно до вказаних вище [документів] при поданні їх працівникам внесено недостовірні відомості про те, що не проживає з особою, від якої має дитину (що є підставою для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям), надала 03.04.2012 працівникам УСВК зобов`язання про те, що в разі проживання з батьком дитини повідоме про це, хоча у період з січня 2010 року по січень 2015 року вона проживала однією сім`єю та вела спільне господарство разом з біологічним батьком своєї дитини ОСОБА_9 , з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі (що встановлено рішенням Центрального районного суду міста миколаєва від 10.03.2016 у справі № 490/9678/15-ц за позовом ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства ОСОБА_9 відносно її дітей, яке набрало законної сили).
Таким чином, ОСОБА_4 підробила зазначені вище офіційні документи шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей про те, що не проживає з батьком своїх дітей, й використала підроблені документи шляхом їх подання до УСВК.
На підставі зазначених вище [документів] працівниками УСВК ОСОБА_4 призначено державну допомогу одинокій матері на першу дитину, державну допомогу одинокій матері на другу дитину, соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї, які з огляду на факт спільного проживання ОСОБА_4 з батьком її дітей й умисного приховування нею цього факту, призначено незаконно, що встановлено рішенням Жовтневого (Вітовського) районного суду Миколаївської області від 01.03.2017 у справі № 477/551/16-ц за позовом департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення з ОСОБА_4 надмірно виплачених коштів державної допомоги у сумі 46.572 грн. 66 коп., яке набрало законної сили.
Отже, своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинила державі матеріальну шкоду на загальну суму 46.572,66 гривень, яка полягає в незаконному отриманні нею допомоги одинокій матері в сумі 17.657 грн. 38 коп., допомоги матері по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 7.782 грн. 94 коп., соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
З суті обвинувального акту вбачається, що на думку органів досудового розслідування вказані обставини дозволяють кваліфікувати дії обвинуваченої за частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування учасників кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів, а також матеріалів, що надійшли до суду під час підготовчого провадження, суд дійшов такого.

Стосовно подальшого руху справи.
Відповідно до вимог Кримінально-процесуального Кодексу України обвинувальний акт має за своїми формою та змістом відповідати вимогам статті 291 КПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 2 вказаної статті обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як розтлумачив Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення (в теорії кримінального процесу використовується назва фабула обвинувачення);

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

/пункт 2 вказаної Постанови/

1. Вивченням наданого суду обвинувального акту встановлено, перш за все, що в йому відображено лише два з передбачених згаданою нормою складника - виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та суміш елементів, що мають відношення як до правової кваліфікації так й до формулювання обвинувачення.

Таке само по собі не дозволяє вважати наданий обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

2. Далі, у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 Верховний Суд України підкреслив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист /абзац 8 пункту 7 Постанови/.

Так, у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Виходячи з цього:

-у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення;
-у рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення" В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення"
Проведений з огляду на перелічені вимоги системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, та тільки такий опис дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Що ж стосується ступеню деталізації опису фактичних обставин кримінального правопорушення, то він має бути таким, наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

В цьому випадку наданий обвинувальний акт такого викладення фактичних обставин стверджуваного правопорушення не містить.

Зокрема, диспозиція частини 1 статті 190 Кримінального Кодексу України передбачає вчинення злочину, об`єктивна сторона якого характеризується заволодінням чужим майном шляхом обману. При цьому обов`язковою ознакою злочину, передбаченого цією статтею, є добровільність та законність дій потерпілого щодо передачі винному відповідного майна. До того ж, обов`язковою ознакою цього злочину є його предмет, яким є відповідне майно.

В наданому обвинувальному акті ж:

-майно, яке є предметом злочину, не згадується взагалі, натомість йдеться про шкоду, що була, на думку органів досудового розслідування та прокурора заподіяна діями обвинуваченої;

-про заволодіння ОСОБА_4 будь-яким майном також не йдеться взагалі, відсутні посилання про обставини, за яких обвинувачена заволоділа певним майном /із вказівкою переліка такого майна, часу, місця заволодіння ним/ та отримала можливість розпоряджатись ним на власний розсуд

-йдеться про "незаконне", на думку органів досудового розслідування, призначення їй соціальних виплат, але ні про законні та добровільні дії потерпілого щодо передачі обвинуваченій певного майна.

До того ж, в обвинувальному акті прямо не вказується про те, що з метою заволодіння певним майном ОСОБА_4 застосувала обман в розумінні статті 190 Кримінального Кодексу України, зокрема - повідомила відповідним органам відомості, які є не відповідають дійсності, та зміст таких відомостей.

Зміст обвинувального акту лише дає підстави для припущення про те, що, як на думку органів досудового розслідування, ОСОБА_4 шляхом подання відповідних документів повідомила про те, ніби не мешкає разом з батьком її дітей, чим ввела компетентні органи в оману.

Але вказівки про таке в обвинувальному акті не є конкретними, та ступінь їх розпливчатості не дозволяє дійти висновку про те, що в цьому випадку вимоги щодо поінформованості про характер висунутого обвинувачення є дотриманими.

До того ж, в обвинувальному акті також не містяться вказівки про час, місце та спосіб підробки вказаних органом досудового розслідування документів та час, місце та спосіб їх використання.

Отже, наведені в наданому обвинувальному акті фактичні дані, навіть у своїй сукупності не дають належного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення

Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України в частині викладення фактичних обставин справи під час направлення цього обвинувального акту прокурором не дотриманні.
Ці недоліки не дають можливості суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, адже не дозволяє визначити коло обставин, які підлягають перевірці судом під час судового розгляду.

2. Стосовно ж викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення суд відзначає, що розуміння поняття "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

В цьому ж випадку, насамперед, наданий суду обвинувальний акт взагалі не містить такої складової частини, як формулювання обвинувачення.

Таке само по собі робить судовий розгляд безпредметним, адже не дозволяє визначити ані предмет доведення в межах кримінального провадження, ані межі судового розгляду.

Формулювання ж обвинувачення самим судом є грубим порушенням засад судочинства, зокрема - принципу Верховенства права та закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод права обвинувачених на розгляд їх справи безстороннім судом.

Більше того, в цьому випадку формулювання обвинувачення відповідно до наведених вище вимог до його змісту, на підставі тексту обвинувального акту, як єдиного документу об`єктивно не є можливим з огляду на наведені вище недоліки, допущені під час викладення фактичних обставин справи.

Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України в частині викладення формулювання обвинувачення під час направлення цього обвинувального акту прокурором не дотриманні.
Наведені недоліки у їх сукупності:

1)порушують права обвинувачених, зокрема, їх передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченої на захист та, зрештою, право на справедливий суд.

2)не дозволяють суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню та відповідний ним порядок дослідження доказів у справі.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.

Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.

В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.

Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 3000065 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскарженою прокурором до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.
СУДДЯ = ОСОБА_10 =

25.09.2017