Справа № 296/628/18
УХВАЛА
Іменем України
24 січня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, зареєстрованому у ЄРДР за №0000005 від 03.01.2018, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Козятин, українець, громадянин України, освіта вища, начальник залізничної станції м. Бердичів Козятинської дирекції залізничних перевезень виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, раніше не судимий.

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2018 року до Корольовського районного суду м.Житомира звернулась слідчий СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_7 , з вказаним клопотанням, в обгрунтування якого зазначила, що в провадженні СУ ГУ НП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 03.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В клопотанні зазначено, що 28.12.2017 близько 20 години, знаходячись в адміністративному приміщенні залізничної станції Бердичів-Житомирський, що за адресою: м. Бердичів, вул. Житомирська 86, ОСОБА_5 , який відповідно до наказу № 183-ос від 05.04.2012, з 06.04.2012 призначений на посаду начальника залізничної станції м. Бердичів Козятинської дирекції залізничних перевезень виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», разом із своїм заступником ОСОБА_8 та черговою по вказаній станції ОСОБА_9 склали акт комісійної перевірки від 28.12.2017 про перебування цього ж дня ОСОБА_10 на робочому місці під час чергування у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначено, що ОСОБА_5 , обіймаючи зазначену посаду здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та відповідно до положень п.1 Примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Після виявлення факту порушення трудової дисципліни, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 підлягає звільненню з роботи за вчинений проступок, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби вирішив одержати для себе від останнього неправомірну вигоду.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_5 29.12.2017 близько 09 години, знаходячись у своєму службовому кабінеті, що за адресою: м. Бердичів, пл. Привокзальна 1 надав вказівку ОСОБА_8 про необхідність висловлення вимоги ОСОБА_10 про надання неправомірної вигоди у розмірі 20000 грн. за вчинення в його інтересах дій, а саме укриття факту недотримання трудової дисципліни та уникнення покарання у виді звільнення із займаної посади за вказане порушення.

Таким чином, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду начальника залізничної станції м. Бердичів Козятинської дирекції залізничних перевезень виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів вступив у попередню змову зі своїм заступником ОСОБА_8 щодо спільного одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 у розмірі 20000 грн., поєднаної з вимаганням за недотримання останнім трудової дисципліни та уникнення покарання у виді звільнення із займаної посади.

Слідчий зазначає, що своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою, неправомірної вигоди, за невчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368, ОСОБА_5 складено та вручено 23.01.2018 року.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме існує ризик, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на заявника та свідків кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити, посилаючись на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 одержав неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з вимаганням неправомірної вигоди. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Вказали на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний у судовому засіданні вказував на те, що не має наміру переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки має постійне місце проживання, з 11.012018 року двічі з`являвся по першому виклику до слідчого та за викликом в судове засідання, подав та погодив заяву на звільнення з роботи з 23.01.2018 року, а тому не буде спілкуватися з працівниками залізничної станції м. Бердичів, тобто впливати на свідків. Просив застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Адвокат підозрюваного просив застосувати до підзахисного більш м`який запобіжний захід, оскільки слідчим не обґрунтовано ризики, визначені ст.177 КПК України. Зазначив, що покази свідка від 05.01.2018 року різняться з відомостями, що містяться в протоколі за результатами проведеної негласної слідчої дії від 11.01.2018 року, що ставить під сумнів обґрунтованість предявленої ОСОБА_5 підозри. Слідством не надано доказів на підтвердження можливості ОСОБА_5 переховуватися від слідства та суду, а також впливати на свідків та заявника. Просив врахувати характеризуючи дані ОСОБА_5 , що надані керівництвом відділу перевезень виробничого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця».

Заслухавши думку слідчого та прокурора, підозрюваного, адвоката, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(с) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, judgment of 28 October 1994, Series A no.300, § 55; K.-F. v. Germany judgment of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, judgment of 22 October 1997, § 51).

Так, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) ОСОБА_10 від 05.01.2018; протоколами: допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2018 та від 11.01.2018, затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 11.01.2018, обшуку від 11.01.2018, допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 12.01.2018, контролю за вчиненням злочину від 12.01.2018, огляду від 12.01.2018.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховується, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, однак згідно ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, у п.52 рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 Суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі Харченко проти України, заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, конкретні обставини вчинення злочину, а також дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а органом досудового розслідування не доведено можливості ОСОБА_5 переховуватися від слідства та суду, а також впливати на свідків та заявника, слідчий суддя вважає, що у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 можливе виключно в умовах тримання його під вартою, а тому вважає за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на думку слідчого судді, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000005 від 03.01.2018, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 25.03.2018 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) прибувати до слідчого та прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за першим викликом та до суду за кожною вимогою;

3) здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

4) заборонити спілкуватися зі свідками, потерпілими, іншими особами у кримінальному провадженні;

3) носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії обов`язків впродовж двох місяців з моменту оголошення ухвали, тобто до 25.03.2018.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення у розмірі, визначеному чинним законодавством.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1