АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1883/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Суддя-доповідачОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у кримінальному провадженні № 0005519 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, закрито та до неповнолітнього ОСОБА_8 застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька ОСОБА_11 на строк один рік.

Крім того, судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд в ухвалі, 19 травня 2017 року біля 13.30 неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у торгівельному залі магазину ТОВ "Фора", що розташований по бульвару В.Гавела, 45 в м. Києві, вирішив таємно викрасти чуже майно, а тому, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з полиці з кондитерськими виробами взяв 9 штук шоколадних яєць "Kinder surprise", загальною вартістю без врахування ПДВ 236 грн. 08 коп. та один шоколадний батончик "Snikers", вартістю без ПДВ 16 грн. 86 коп., які заховав під куртку та пройшов через касову зону магазину, не сплативши за товар, та направився до виходу, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежати від його волі, оскільки був затриманий охоронцем магазину з викраденим майном.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15. ч. 1 ст. 185 КК України як вчинення умисних дій, що виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), які не були закінчені з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційних скаргах заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурор у провадженні ОСОБА_7 кожен окремо, проте з аналогічних доводів та підстав, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

За узагальненими доводами апеляційних скарг прокурорів, суд першої інстанції істотно порушив вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 497, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ч. 2 ст. 284 КПК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема положення ст. 105 КК України.

Обґрунтовуючи свою позицію, апелянти зазначають про те, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження по суті пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, вірно встановивши фактичні обставини, правильність кваліфікації його дій та доведеність вини, провівши судове слідство, в порушення норм кримінального процесуального законодавства, постановив при вирішення обвинувачення по суті замість вироку - ухвалу, внаслідок чого неправильно застосував закон.

При цьому вважають, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 суд не вправі був застосовувати положення ч. 3 ст. 497 КПК України та приймати рішення, всупереч вимог ч. 2 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження, оскільки спеціальний порядок застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, визначений ст. 497 КПК України, застосовується щодо неповнолітнього, який обвинувачується у вчинення вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, проте, за обвинувальним актом, який надійшов на розгляд до суду, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності середнього ступеню тяжкості. Отже, в даному провадженні, суд повинен був постановити вирок, та, виходячи з положень ч. 1 ст. 105 КПК України про те, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, вирішити питання про можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційній скарги, заперечення обвинуваченого, його законного представника і захисника щодо доводів апеляційних скарг та апеляційного прохання, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження стосовно неповнолітнього ОСОБА_8 колегією суддів установлено, що судове рішення у формі ухвали щодо нього постановлено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому не відповідає вимогам законності.

Так, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх визначені у розділі ХV Кримінального Кодексу України.

Зокрема, за змістом ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу.

В той же час, ч. 1 ст. 105 КК України визначено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, визначені у ч. 2 ст. 105 КК України.

Порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 497 КПК України, суд під час судового розгляду, як це визначено у ч. 3 ст. 497 КПК України, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітньому ОСОБА_8 обвинувальним актом було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, яке є умисним та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Під час судового розгляду судом були встановлені фактичні обставини провадження та після закінчення їх з`ясування і перевірки таких обставин доказами, суд ухвалив рішення про перехід до судових дебатів.

Зі змісту журналу судового засідання від 15 серпня 2017 року та технічного запису, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, слідує, що під час виступу в судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та застосувати до нього на підставі ч. 3 ст. 105 КК України примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батьку строком на один рік.

Однак таку позицію прокурора в судових дебатах, виходячи зі змісту судового рішення, суд першої інстанції помилково визнав клопотанням про звільнення неповнолітнього обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що в даному провадженні взагалі не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 497 КПК України та умовами застосування ст. 97 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого неповнолітнім ОСОБА_8 кримінального правопорушення, між тим продовжив судові дебати, бо надав можливість виступити в дебатах іншим учасникам судового провадження, після чого надав обвинуваченому останнє слово та у відповідності до вимог ст. 366 КПК України вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив процесуальне рішення у формі ухвали про закриття кримінального провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_8 із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_11 строком на один рік.

Але, виходячи з вимог ст.ст. 97, 105 КК України, за наслідками вирішення обвинувачення стосовно ОСОБА_8 по суті, в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції повинен був ухвалити вирок, як це передбачено ч. 1 ст. 369 КПК України і під час вирішення питання щодо покарання розглянути можливість звільнення неповнолітнього від покарання із застосування примусових заходів виховного характеру, отже ухвалив судове рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке в цілому не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а також з доводами щодоістотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд в даному провадженні не дотримав спеціальний порядок застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачений положеннями ст. 497 КПК України, та порушив вимоги ст. 369 КПК України.

В той же час указані порушення вимог як матеріального, так і процесуального закону, на переконання колегії суддів, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, за результатами проведення якого, з урахуванням наведеного в ухвалі суду апеляційної інстанції, слід постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

За вказаних обставин, апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, закрито та до неповнолітнього ОСОБА_8 застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька ОСОБА_11 на строк один рік - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4