Ухвала
іменем україни

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000821,
в с т а н о в и л а :

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2016 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2017 року цей вирок залишено без зміни.

Вказаним вироком, який залишений без зміни судом апеляційної інстанції засуджений також ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду 10 квітня 2016 року приблизно о 07 годині, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , за допомогою викрутки, здійснили злом передньої лівої водійської двері автомобіля «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , проникли в салон автомобіля, тим самим незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом, зламали замок запалення, запустили двигун та від`їхали з місця стоянки, однак раптово двигун автомобілю заглох, і в цей час до них підійшли робітники охоронного агентства «Легіон», які припинили протиправні дії останніх.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 ставить питання про зміну постановлених судових рішень пом`якшення призначеного покарання зі звільненням підзахисного від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. Вказує, що ОСОБА_7 вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, його діями не завдано шкоди. Зазначає, що його підзахисний раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійну неофіційну роботу. Стверджує, що за час перебування під вартою ОСОБА_7 в достатній мірі оцінив помилковість своєї дії. Вважає, що з урахуванням зазначених обставин, виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника та засудженого на підтримку касаційних доводів; думку прокурора, який заперечував доводи касаційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація дій за ч. 2 ст. 289 КК України, у касаційному порядку не оскаржуються.

Що стосується доводів сторони захисту про суворість призначеного покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд призначаючи покарання ОСОБА_7 , зазначив про тяжкість вчиненого у стані алкогольного сп`яніння злочину, відсутність матеріальної шкоди, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пославшись на вказані обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Проте не в повній мірі дотримано вимог ст. 65 КК та не враховано застережень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанови), щодо загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Згідно з цими засадами, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до вимог ст. 69 КК України та роз`яснень, наведених у п. 8 Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З огляду на викладене, за наявності зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає можливим застосувати до ОСОБА_7 ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3