АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки: с.Ленінівка, Менського р-ну, Чернігівської обл., громадянки України, українки, з професійно-технічною освітою, розлученої, має на утриманні неповнолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
05.03.2014 Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч.2 ст.15, ч.4 ст.358, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.2 ст.190, ч.1 ст.190, ч.4 ст.358, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.08.2014 звільнена від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
18.12.2014 Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена з іспитовим строком 3 роки;
10.09.2015 Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч.2 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена з іспитовим строком 3 роки,
яка обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8
Від обвинуваченої ОСОБА_5 надійшла апеляційна на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.05.2017, в якій вона просить апеляційний суд змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного їй покарання внаслідок невідповідності визначеного їй покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, а також в частині призначеного їй остаточного покарання за сукупністю вироків в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, але не більше 5 років позбавлення волі. Звільнити її від відбування покарання з випробуванням на піставі ст.75 КК України.
Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17.05.2017 ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано ОСОБА_5 до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.09.2015, остаточно визначивши їй для відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін ? у виді домашнього арешту. Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту її затримання.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність своєї вини, обвинувачена в обґрунтування апеляційних вимог посилається на призначення їй судом першої інстанції занадто суворого покарання, без врахування положень ст.ст.65, 66 КК України та без застосування ст.75 КК України. Вважає, що при обранні міри покарання судом не було враховано ряд обставин, які могли стати підставою для пом`якшення покарання, а саме не враховано дані про особу обвинуваченого та наявність пом`якшуючих обставин, зокрема: позитивну характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, наявність на утриманні неповнолітньої доньки 2002 року народження, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування завданого збитку. Крім того судом залишено поза увагою те, що з моменту затримання і до ухвалення судом вироку вона свою поведінкою сприяла розкриттю злочину, свою вину визнала, не затягувала судовий розгляд справи і одразу з`явилась за викликом слідчого під час досудового розгляду справи, що в розумінні п.1 ч.1 ст.66 КК України є пом`якшуючою обставиною. Не враховано при цьому також і відсутність обтяжуючих відповідальність обставин. Як стверджує обвинувачена, призначене їй занадто суворе покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі не дало можливості суду першої інстанції застосувати ст.75 КК України.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 15.03.2017, приблизно об 11 год. 00 хв., знаходилась в квартирі АДРЕСА_3 , де її прибирала. Під час прибирання ОСОБА_5 підійшла до столика у кімнаті, під яким побачила кошик в якому знаходились грошові кошти в сумі 34 євро та 5 доларів США, що належать ОСОБА_9 . В цей час, у неї виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 умисно, із корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно викрала 20 євро (відповідно курсу валют НБУ станом на 15.03.2017, вартість 1 євро становила 28,60 гривень), що належать ОСОБА_9 , після чого поклала їх до своєї кишені, з метою подальшої реалізації. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдала потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 572 гривні 00 копійок.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції, думку прокурора, який заперечив проти наявної апеляційної скарги та вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційних вимог ОСОБА_5 , з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченої проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ? є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались сторонами по справі. Будь-яких заперечень щодо цього учасниками не надано, а тому доведеність винуватості обвинуваченої та юридична оцінка її злочинних дій відповідно до положень ст.404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки учасниками судового провадження не оскаржується та не ставиться ніким під сумнів.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі обвинуваченої щодо призначення їй судом занадто суворого покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В той же час, в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказується, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог.
Так, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд в цілому дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, зважив на наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих, взявши при цьому до уваги особу обвинувачено.
Зокрема, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 згідно ст.12 КК України обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, взято до уваги характеризуючі особу обвинуваченої дані, зокрема те, що вона розлучена, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше неодноразово судима, має на утриманні неповнолітню доньку.Крім того, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 ? визнано щире каяття обвинуваченої у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено. Також судом при призначенні обвинуваченій покарання прийнято до уваги обставини скоєння злочину, ставлення обвинуваченої до скоєного та обрано таким чином їй за ч.2 ст.185 КК Українипокарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Разом з тим колегія суддів ізврахуванням тієї обставини, що ОСОБА_5 вчинила злочин в період іспитового строку, а також вимоги ч.3 ст.78 КК України, погоджується з висновком місцевого суду про неможливість виправлення обвинуваченої та її перевиховання без ізоляції від суспільства, а також вважає вірним приєднання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.71 КК України частково невідбуту частину покарання по вироку Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.09.2015. і вважає правильним призначене остаточне покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 71 КК України .
Щодо доводів обвинуваченої про неврахування місцевим судом при визначенні їй міри покарання даних про особу обвинуваченого та наявність пом`якшуючих обставин, то всі перелічені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 обставини та відомості були враховані судом і зазначені у вироку.
Натомість, що стосується посилань апеляційної скарги на те, що судом залишено поза увагою ту обставину, що обвинувачена своєю поведінкою сприяла розкриттю злочину та добровільно відшкодувала завдані потерпілій збитки, то колегія суддів вважає зазначені доводи спроможними і такими, які у відповідності до правил п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання і які, між іншим, визнані такими в обвинувальному акті. Разом з тим, враховуючи зазначене апеляційний суд не вважає, що їх наявність є підставою для зменшення ОСОБА_5 міри покарання, яка визначеної судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Інших самостійних доводів в апеляційній скарзі обвинуваченою не наведено.
Отже, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, з урахування мети покарання, визначеної ст.50 КК України, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, неможливе без її ізоляції від суспільства та обґрунтовано обрав ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК Українипокарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, визначивши міру покарання в середніх межах розміру санкції інкримінованої статті кримінального закону України.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченої, призначене їй покарання за своїм розміром не може бути визнане несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зменшення міри визначеної ОСОБА_5 покарання та застосування до неї ст.75 КК України. Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
За таких обставин, доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі, не знаходять свого підтвердження і спростовуються вищенаведеними обґрунтуваннями, з огляду на що колегія суддів не знаходить підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, як того просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.05.2017 ? залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1461/2017
Категорія: ч. 2 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1