Справа № 686/4418/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хмельницького Хмельницької області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, неодруженої, на утриманні неповнолітня дитина, непрацюючої, мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
за ст. 93 п.п. «а», «і», ст. 208 КК України 1960 року, ст. 187 ч. 3 КК України 2001 року,
ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (які засуджені вироком Хмельницького обласного суду від 12 січня 2001 року) 27 січня 2000 року, за попередньою змовою між собою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинили розбій з проникненням у житло, в ході якого вчинили умисне вбивство за попереднім зговором групою осіб та з корисливих мотивів потерпілої ОСОБА_13 , 1936 року народження. При цьому ОСОБА_10 втягнула неповнолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у злочину діяльність, свідомо розраховуючи на допомогу останньої у розбійному нападі та вбивстві потерпілої ОСОБА_13 , а також у пияцтво, з метою полегшити її втягнення у злочинну діяльність.
Злочини вчинені за наступних обставин.
25 січня 2000 року у вечірню пору під час розпиття спиртних напоїв в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 запропонувала ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_16 вчинити розбійний напад на потерпілу ОСОБА_17 та вбити її, з метою заволодіння майном останньої, на що ті погодилися.
Спланувавши механізм вчинення розбійного нападу та вбивства, діючи згідно з попередньою домовленістю, 27 січня 2000 року близько 20 год. 30 хв., після вжиття спиртного, вони втрьох прийшли в будинок АДРЕСА_4 , де в квартирі АДРЕСА_5 мешкала ОСОБА_17 . Оскільки ОСОБА_15 представилась потерпілій студенткою, яка шукає тимчасове житло, остання впустила її в квартиру. Тарновська з ОСОБА_14 в цей час ховались на сходах до підвалу біля згаданої квартири. Пересвідчившись, що в квартирі крім ОСОБА_17 нікого немає, ОСОБА_15 подала обумовлений раніше сигнал, голосно пчихнувши. Почувши це, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 подзвонили в квартиру. Коли ОСОБА_17 відкрила їм двері, ОСОБА_15 ззаду накинула їй на шию заготовлений раніше ізольований дріт і почала душити потерпілу, затягуючи зашморг.
Скориставшись цим, ОСОБА_14 з ОСОБА_16 увірвались в квартиру та зачинили двері. Оскільки потерпіла чинила опір, ОСОБА_16 приставила їй до грудей принесений кухонний ніж, а потім, перехопивши кінець дроту, який вислизнув з рук ОСОБА_15 , продовжувала душити з останньою ОСОБА_17 , стискаючи навхрест на її шиї петлю. При цьому ОСОБА_16 закривала потерпілій рукою рот, а потім перехопивши повністю з рук ОСОБА_15 дріт, продовжувала сама душити потерпілу, яка знепритомніла і впала на підлогу. В цей час ОСОБА_14 з ОСОБА_15 обшукували квартиру з метою виявлення золотих виробів та грошей. Потім потерпілу зашморгом з дроту продовжували душити ОСОБА_15 , притискаючи при цьому її коліном до підлоги, а після ОСОБА_14 .
Внаслідок цих дій ОСОБА_17 померла від механічної асфексії та їй були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді трьох саден в правій підщелепній ділянці, двох саден на правій щоці, які перебували в прямому зв`язку з настанням смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а також ушкодження у вигляді крововиливу по передній поверхні черевної стінки зліва та крововиливу в лівій скроневій ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Винність ОСОБА_10 в скоєнні злочинів підтверджується сукупністю зібраних та досліджених по справі доказів.
Показаннями самої обвинуваченої в суді, яка повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів, про те, що дійсно 25 січня 2000 року у вечірню пору вона разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розпивали спиртні напої в квартирі АДРЕСА_3 , а 27 січня 2000 року, після вжиття спиртного, вони втрьох прийшли в будинок АДРЕСА_4 , де в квартирі АДРЕСА_5 мешкала ОСОБА_17 , куди ОСОБА_15 зайшла під приводом няйму житла, маючи з собою провід, а вона з ОСОБА_16 в цей час перебували на сходах. Пізніше ОСОБА_15 подала сигнал, голосно пчихнувши, після чого вона з ОСОБА_16 подзвонили та, коли ОСОБА_17 відкрила їм двері, зайшли в квартиру. Подробиць подальших дій не пам`ятає через давність подій, проте повністю підтвердила вищевказані обставини вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_17 .
Потерпіла ОСОБА_7 в суді показала, що деякий час ОСОБА_14 та ОСОБА_16 винаймали кімнату у ОСОБА_17 (її рідної сестри). Після вчинених злочинів вона першою увійшла до квартири, де виявила труп ОСОБА_17 на підлозі з ознаками насильницької смерті. З квартири були викрадені золоті вироби, грошові кошти та інші належні ОСОБА_17 речі.
Завдані ОСОБА_17 тілесні ушкодження та спосіб її вбивства (задушення) підтверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким смерть потерпілої настала від механічної асфіксії, обумовленої одночасним закриттям отворів носа і рота та стисканням органів шиї зашморгом (т. 1 а.с. 42-46 матеріалів кримінальної справи № 1-04/01 р.).
При відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , кожна окремо, детально розповіли та показали як вони заходили в квартиру потерпілої, душили її, звідки конкретно брали речі. Продемонстрований ними механізм удушення та положення трупа повністю відповідає даним протоколу огляду місця події та висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 35-36, 42-46, 163-168, 169-171, 186-188, 202 -207 матеріалів кримінальної справи № 1-04/01 р.).
Згідно з протоколом добровільної видачі від 12.02.2000 р. ОСОБА_14 видала скляний бутель, махровий рушник, ковдру, наволочки, книжки «Спрут» та «Русские народные сказки», які впізнала потерпіла ОСОБА_7 , як викрадені з квартири ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 70, 78-84, 86 матеріалів кримінальної справи № 1-04/01 р.).
Вартість викраденого у ОСОБА_17 майна підтверджується довідкою ТКФ «Хмельницький ЦУМ» (т. 1 а.с. 306 матеріалів кримінальної справи № 1-04/01 р.).
Винність обвинуваченої ОСОБА_14 у вчиненні злочинів підтверджується також вироком Хмельницького обласного суду від 12 січня 2001 року, залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 20 березня 2001 року, постановленого у справі № 1-4/2001 р., яким ОСОБА_15 та ОСОБА_16 засуджено за вчинення 27 січня 2000 року за попередньою змовою з особою, справа щодо якої на той час була виділена в окреме провадження у зв`язку із розшуком, у стані алкогольного сп`яніння, розбою з проникненням у житло помешкання потерпілої ОСОБА_13 , 1936 року народження, та умисного вбивства останньої за попереднім зговором групою осіб та з корисливих мотивів за викладених вище обставин.
Обвинувачена ОСОБА_14 в суді підтвердила, що вона і є тією особою, справа щодо якої на той час була виділена в окреме провадження у зв`язку із розшуком.
За висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 79 від 15.02.2017 року ОСОБА_10 під час вчинення злочинів в стані сильного душевного хвилювання не перебувала, будь-яким психічним розладом не страждала, а тому могла усвідомлювати свої дії, передбачати їхні наслідки та керувати ними. У теперішній час будь-яким душевним захворюванням не страждає, а тому може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 115-117).
Оцінюючи такі висновки експертів, суд визнає їх науково обґрунтованими і достатньо аргументованими, такими, що відповідають об`єктивній поведінці обвинуваченої під час судового розгляду, а тому, погоджуючись з цими висновками, суд визнає ОСОБА_10 осудною і відповідальною за фактично скоєне.
Сукупність наведених доказів дає підстави дійти висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні злочинів доведена та її дії слід кваліфікувати за:
-ст. 93 п.п. «а», «і» КК України 1960 року, як умисне вбивство з корисливих мотивів, вчинене за попереднім зговором групою осіб;
-ст. 208 КК України 1960 року, як втягнення неповнолітньої у злочинну діяльність та пияцтво;
-ст. 187 ч. 3 КК України 2001 року, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло.
При цьому суд враховує положення ст. 5 КК України 2001 року щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
В ході судового розгляду захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись зокрема на те, що з часу вчинення останньою злочинів минуло п`ятнадцять років.
Заслухавши обвинувачену ОСОБА_10 , яка клопотання підтримала та дала згоду на закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності, прокурора і потерпілої, які щодо задоволення клопотання заперечили, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_10 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 93 п.п. «а», «і», ст. 208 КК України 1960 року, ст. 187 ч. 3 КК України 2001 року, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України 2001 року, в зв`язку із закінченням строків давності, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 49 КК України 2001 року:
1.Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
2.Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
3.Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
4.Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.
5.Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.
З дня вчинення ОСОБА_10 , яка ухилялася від досудового слідства, злочинів минуло більше п`ятнадцяти років. Обставин, які б свідчили про переривання цього строку, судом не встановлено, доказів вчинення Бусигіною нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину до закінчення зазначеного вище п`ятнадцятирічного строку немає.
Кримінальний закон, за яким ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності, зокрема ст. 93 п.п. «а», «і» КК України 1960 року в редакції Закону від 02.10.1996 р., станом на час вчинення ОСОБА_10 злочинів передбачав найсуворіше покаранння у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року N 11-рп/99 положення ст. 93 КК України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання, втратили чинність як такі, що є неконституційними, а ст. 93 КК України 1960 року доповнено таким видом покарання як «довічне позбавлення волі» Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року N 1483-III, який набрав чинності 29.03.2000 р., тобто вже після вчинення ОСОБА_10 злочинів, в тому числі особливо тяжкого.
За таких обставин положення ч. 4 ст. 49 КК України 2001 року до обвинуваченої ОСОБА_10 , яка вчинила в тому числі особливо тяжкий злочин (ст. 93 п.п. «а», «і» КК України 1960 року в редакції Закону від 02.10.1996 р.), за який згідно із законом не може бути призначено довічне позбавлення волі, не можуть бути застосовані, а звільнення останньої від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності у цьому випадку є обов`язком, а не правом суду.
Такий висновок суду повністю узгоджується із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові N 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (п. 8).
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 284, 350, 377 КПК України, ст. 49 КК України 2001 року, суд
ОСОБА_10 на підставі ч. 2 ст. 49 КК України 2001 року від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 93 п.п. «а», «і», ст. 208 КК України 1960 року, ст. 187 ч. 3 КК України 2001 року, звільнити, а кримінальне провадження закрити.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_10 у виді тримання під вартою, скасувати, звільнивши її з-під варти в залі судового засідання негайно.
Речовий доказ матеріали кримінальної справи № 19/3425 від 13.02.2000 у двох томах повернути в архів Апеляційного суду Хмельницької області.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

судді: