Справа № 464/6795/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1249/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просить звільнити його умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

На дану ухвалу захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить скасувати її та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування покликається на те, що дана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню, так як всупереч чинному законодавству судом першої інстанції не заслухано представника Львівської виправної колонії №48, не надано можливість стороні захисту надати свої пояснення та доводи на підтримку заяви засудженого. Крім того, суд першої інстанції з власної ініціативи, не запитавши учасників, зробив висновок про відсутність з їх сторони клопотань, позбавивши таким чином можливості сторони захисту клопотати про долучення до матеріалів справи виписки з медичної карти засудженого в обґрунтування таких фактів викладених в характеристиці, як задовільне виконання програм виховного впливу та відсутності прагнення до підвищення загальноосвітнього рівня. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено характеризуючи дані на засудженого.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи засудженого, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року вказує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, 19 березня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.1 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, а ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року кваліфікацію дій засудженого змінено, ч.1 ст. 186 КК України перекваліфіковано на ч.1 ст. 190 КК України, засуджено ОСОБА_6 за ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Початок терміну відбування покарання 19 березня 2015 року, кінець терміну 17 квітня 2018 року.

Приймаючи рішення суд першої інстанції врахував, що засуджений ОСОБА_6 вже звільнявся умовно-достроково, на виробництві установи не працевлаштований, допускав порушення режиму утримання, а тому вважає, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, переконливих доказів свого виправлення не навів, не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, а сам факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання та наявність одного заохочення, не є для цього достатньою підставою.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність судового рішення, неврахування судом першої інстанції наявності позитивної характеристику, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, такі дані були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.

Покликання засудженого ОСОБА_6 про незадовільний стан здоров`я, на думку колегії суддів не може слугувати підставою для застосування до нього ст. 81 КК України, оскільки порядок звільнення від покарання за хворобою, передбачений ст. 84 КК України.

Також, колегія суддів враховує, те, що начальник відділення СПС №2 ОСОБА_9 та заступник начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_10 у характеристиці ОСОБА_6 вказали, що 12 січня 2017 року рішенням адміністративної комісії Львівської виправної колонії №48 засуджений визнаний таким, що не довів своє виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм, передбачених ст. 81 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення й не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4