Дата документу Справа № 331/6123/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1240/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/6123/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

23 листопада 2014 року о 04 годині 05 хвилин співробітник ДАІ ОСОБА_10 , перебуваючи на чергуванні разом із ОСОБА_11 , під час патрулювання на службовому автомобілі Державтоінспекції Олександрівського району м.Запоріжжя, знаходячись біля будинку №63 по пр.Соборному в м.Запоріжжі, зупинили автомобіль «Suzuki Grand Vitara», д.н. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_12 , а в салоні транспортного засобу знаходився ОСОБА_9 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_12 мала ознаки перебування у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 запропонував останній пройти перевірку на встановлення стану алкогольного сп`яніння. В цей час, ОСОБА_9 вийшов з машини та підійшов до інспектора ДАІ ОСОБА_10 , який був одягнений у формений одяг та виконував свої службові обов`язки, та сказав, що його дружина ОСОБА_12 не буде проходити перевірку на встановлення стану алкогольного сп`яніння, після чого став відходити від місця зупинки автомобіля. У той час, коли ОСОБА_13 стала рухатись у бік свого чоловіка, співробітник ДАІ ОСОБА_10 перегородив їй шлях, притримуючи за руку. Тоді ОСОБА_9 , побачивши, що його дружину утримує ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу, а саме: інспектором ДАІ, який в той момент виконував свої службові обов`язки, підійшов до останнього та став відштовхувати від своєї дружини, внаслідок чого ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_11 , з метою припинити протиправні дії ОСОБА_9 щодо перешкоджання законним вимогам працівників поліції, застосували до ОСОБА_9 прийоми рукопашного бою, а саме: залом руки за спину, під час якого ОСОБА_9 чинив активний супротив та виривав руки із захвату. Після того, як інспектор ДАІ ОСОБА_10 завалив ОСОБА_9 на асфальт та міцно утримував його ліву руку у захваті, ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, вкусив ОСОБА_10 за праву кисть руки, вчинивши не менше п`яти травматичних дій, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді садин та крововиливів в області правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.345 КК, як заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.345 КК у виді 2 років позбавлення волі.

Даний вирок також було оскаржено представником потерпілого ОСОБА_14 адвокатом ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_9 , проте під час апеляційного розгляду дані апелянти відмовились від своїх апеляційних скарг, у зв`язку з чим, апеляційне провадження за їх скаргами було закрито.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги; представника потерпілого, обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти доводів і апеляційних вимог прокурора; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діяння в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання, прокурор виходив з того, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд недостатньо врахував тяжкість, суспільну небезпеку та обставини вчинених злочинів. На переконання прокурора суд не в повній мірі врахував факт невизнання обвинуваченим своєї провини, що свідчить про відсутність його каяття. Злочин вчинено обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння щодо працівника правоохоронного органу, який виконував свої службові обов`язки.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, судова колегія не може погодитись з такими вимогами з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, які віднесено до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, утримує свою неповнолітню дитину, у справі тяжкі наслідки не настали. У зв`язку з чим судом обґрунтовано прийнято рішення про призначення покарання у виді обмеження, а не позбавлення волі, із наступним звільненням на підставі ст.75 КК від призначеного покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК.
Само по собі вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння на переконання судової колегії не може в достатній мірі вплинути на висновок суду про неправильність обраного виду покарання. Невизнання обвинуваченим своєї вини не можна визнати обставиною, яка обтяжує покарання особи.
За таких обставин вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає. Вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Судова колегія також відмічає, що під час апеляційного розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про застосування до ОСОБА_15 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного покарання. Судовою колегією ОСОБА_15 було роз`яснено наслідки застосування амністії, про що він надав свою згоду.

Приймаючи до уваги, що обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судова колегія вважає за можливе звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII 22.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного йому даним вироком районного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4