АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/510/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.5 ст. 191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0011134 від 19.11.2016 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що однією із кваліфікуючих ознак інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, є його вчинення за попередньою змовою групою осіб, про те в порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та ст. 6 п.3 «а» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, в обвинувальному акті взагалі не зазначено, коли між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виникла домовленість щодо узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу та способу вчинення, а також чи була така домовленість взагалі, крім того, в обвинувальному акті не зазначено, яким був технічний розподіл функцій між ними, тобто в акті не зазначено, яку саме роль виконував кожен із учасників злочину.

Крім того, суд вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що розпорядниками грошових коштів, у привласненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були потерпілі Управління будівництва та архітектури Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунальне підприємство капітального будівництва, реконструкції та інвестиції «Голосієво-будінвест», разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено, якими повноваженнями були наділені обвинувачені щодо вказаних бюджетних грошових коштів, тобто у пред`явленому їм обвинуваченні не зазначено, у який спосіб вони його привласнили, та не вказано, якими функціями вони, як службові особі, були наділені щодо цього майна, що робить даний обвинувальний акт незрозумілим в першу чергу для обвинувачених, що як наслідок порушує їх право на захист.

Також суд вказує, що відповідно до ст. 291 ч.2 п.5 КПК України в обвинувальному акті зазначено, що підставою для перерахування бюджетних коштів на рахунки ТОВ «Будівельник ЕМВ» та ТОВ «БК «Добробут» стали акти приймання виконаних будівельних робіт, загальна сума яких 9 545 021 грн. 20 коп., разом з тим, відповідно до ст. 291 ч.2 п.7 КПК України в обвинувальному акті зазначено, що розмір шкоди, завданої злочинними діями обвинувачених становить 1 566 780 грн. 61 коп., що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду за даним обвинувальним актом.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судом кримінального процесуального закону, а саме вимог ст. 314 КПК України, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України.

Вказує, що обвинувальний акт містить в собі усі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а повернення його з причин вказаних судом першої інстанції, зокрема щодо незрозумілих кваліфікуючих ознак, є незаконним та протирічить вимогам ст. 314 КПК України, а крім того, суд почав досліджувати суму завданих кримінальним провадженням збитків.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду, як обґрунтовану і законну, без зміни. Вказує, що судом обґрунтовано зазначено, що в обвинувальному акті вказано суперечливі дані при визначенні суми збитків, що завдані діями кожної особи, тобто відсутні дані про наявність в діях кожної із осіб кваліфікуючих ознак, що передбачені ч.5 ст. 191 КК України вчинення дій в особливо великих розмірах. Також фактична складова правопорушення, яка сформована стороною обвинувачення в обвинувальному акті не містить всіх елементів правопорушення та не відповідає кваліфікації за ч.5 ст. 191 та ч.2 ст. 366 КК України, що є незрозумілим та порушує право обвинувачених на захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувальний акт у ньому містить всі необхідні та передбачені ч.2 ст. 291 КПК України відомості та реквізити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Що стосується посилань суду на те, що в обвинувальному акті взагалі не зазначено, коли між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виникла домовленість щодо узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу та способу вчинення, а також чи була така домовленість взагалі, крім того, в обвинувальному акті не зазначено, яким був технічний розподіл функцій між ними, тобто в акті не зазначено яку саме роль виконував кожен із учасників злочину, а також щодо суми завданих кримінальним провадженням збитків, то як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції вийшов за межі підготовчого судового засідання у суді, оскільки на цій стадії такі обставини не досліджуються.

За таких обставин, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає вимогам чинного законодавства, і підстав, які б унеможливлювали призначення судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом кримінального процесуального закону, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з того, що під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції порушено вимоги ст. 314 КПК України, постановлене ним рішення про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, прокурору Київської місцевої прокуратури № 1, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4