Справа № 638/9658/16-к
Провадження № 1-кп/638/184/18

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0002376 від 19.05.2016 з обвинувальним актом у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Харкові, громадянина України, українця, с середньо-спеціальною освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- 15.07.2009 вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ст. 185 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням відповідних обов`язків;
- 03.02.2010 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст.ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.08.2014 вироком Жовтневого райсуду м. Харкова за ст. 185 ч. 1 КК України до 6 місяців арешту;
- 06.06.2016 вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ст.ст. 185 ч. 3, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням відповідних обов`язків; вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2016 вирок Дзержинського райсуду м. Харкова скасовано в частині звільнення від відбуття покарання з випробуванням і визначено до відбуття 4 роки позбавлення волі;
- 10.06.2016 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням відповідних обов`язків; вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 вирок Ленінського райсуду м. Харкова скасовано в частині звільнення від відбуття покарання з випробуванням і визначено до відбуття 5 років позбавлення волі;
- 16.02.2017 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 190 ч. 2, 70 ч.ч 1, 4 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, який відбуває міру кримінального покарання в ДУ « Олексіївська виправна колонія № 25 »,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбачених ст. 190 ч. 2 КК України, -

за участю :

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних, корисних злочинів, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство ), вчинене повторно, при наступних обставинах:

18 травня 2016 року, близько 17 години, підсудний ОСОБА_3 , перебуваючи в кафе « Ельміра », розташованим по вул. Шекспіра в Шевченківському районі м. Харкова познайомився з потерпілим ОСОБА_6 з яким, після сумісного вжиття спиртних напоїв, близько 18 години, пішов до кафе « Пиріжкова », розташоване по вул. О.Яроша 17 в Шевченківському районі м. Харкова.

Під час перебування в зазначеному кафе, підсудний ОСОБА_3 побачив у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Takee 1 », вартістю 2487 гривні.

Після чого, підсудний ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном - належним ОСОБА_6 мобільним телефоном шляхом обману, ввівши останнього в оману відносно дійсних своїх злочинних намірів, переконав ОСОБА_6 тимчасово передати йому мобільний телефон, з метою здійснення телефонного дзвінка, що потерпілий і виконав, передавши підсудному витребуване ним майно, виходячи з довіри до останнього та хибної впевненості в правильності та сумлінності його дій.

Отримавши мобільний телефон підсудний ОСОБА_3 , не маючи наміру повернути вказаний мобільний телефон потерпілому ОСОБА_6 , скориставшись тим, що останній відволікся для оформлення замовлення та не звертає на нього увагу, здійснив свій злочинний намір - заволодів вищевказаним чужим майном, отриманим шляхом обману та з місця вчинення злочину з зазначеним майном зник, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, визнав повністю та показав, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, 18.05.2016 близько 17 години в кафе « Ельміра » він познайомився з потерпілим ОСОБА_6 , з яким сумісно розпивав спиртні напої. Через деякий час вони пішли в кафе « Пиріжкова », де він вирішив шляхом обману заволодіти належним потерпілому мобільним телефоном. Взявши у потерпілого телефон, під приводом необхідності здійснення дзвінка та скористався тим, що потерпілий за його діями не спостерігає, він з місця вчинення злочину з зазначеним майном зник. Телефон здав до ломбарду, гроші використав для своїх потреб. Вину визнає повністю, кається у скоєному. В процесі досудового розслідування викрадене майно було повернуто потерпілому.

Оскільки підсудний ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_3 за ст. 190 ч. 2 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство ), вчинене повторно.

При визначенні підсудному ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу підсудного те, що він раніше був судимим за вчинення корисних злочинів, при цьому наявні судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на час вчинення злочину не працював, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання підсудного ОСОБА_3 судом визнається щире каяття.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, судом визнається обставиною, яка обтяжує покарання підсудного ОСОБА_3 .
Таким чином, з урахуванням даних про особу підсудного ОСОБА_3 , наявність обставин, які як пом`якшують, так і обтяжують покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ст. 190 ч. 2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Підсудний ОСОБА_3 вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.ч. 2, 3, 190 ч. 2 КК України, з застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України, до 5 років позбавлення волі. Зазначеним вироком суду, з застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання покарань за цим вироком та вироками колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 та від 07.12.2016, ОСОБА_3 остаточно було призначено покарання у вигляді 5 років 4 місяців позбавлення волі.
Приймаючи до уваги, що підсудний ОСОБА_3 до постановлення вироків по вищезазначеним справам, вчинив вказаний злочин, суд вважає за необхідне остаточне покарання підсудному ОСОБА_3 призначити, у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017.

Запобіжний захід у відношенні підсудного ОСОБА_3 не обирався.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 30 січня 2018 року.

Суд вважає за необхідне, у відповідності до ст.ст. 70, 72 КК України підсудному ОСОБА_3 повністю зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного для відбуття за сукупністю злочинів, покарання відбуте за попереднім вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017, а саме з 25.08.2016 по 29 січня 2018 року включно.

Вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017 та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України в редакції закону від 26.11.2015, підсудному ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.08.2016 по 20.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тому суд вважає за необхідно вищезазначений період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , рахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Підсудним ОСОБА_3 , під час судового розгляду заявлено клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд вважає, що зазначене клопотання підсудного ОСОБА_3 є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 86 КК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в України» особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.

Вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017 ОСОБА_3 був засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Зазначений вирок суду враховано, у відповідності до ст. 70 ч. 4 КК України при постановлені останнього вироку, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, підсудний ОСОБА_3 раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно достроково і знову вчинив умисний тяжкий злочин, що відповідно до п. Б ст. 9 Закону України « Про амністію у 2016 році» є обмеженням для застосування щодо нього зазначеного Закону.

При таких обставинах, тяжкість вчиненого підсудним ОСОБА_3 злочину та данні щодо його особи, не відповідають критеріям визначеним Законом України « Про амністію у 2016 році », як підстави для застосування вказаного Закону, тому він не є суб`єктом застосування зазначеного Закону України « Про амністію у 2016 році ».

Цивільний позов по справі, потерпілим ОСОБА_6 не заявлений, у зв`язку з поверненням викраденого майна в ходу досудового розслідування.

При проведенні судово товарознавчої експертизи, експертом державної спеціалізованої установи Харківський НДЕКЦ МВС України були витрачені 263,88 гривень, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.

Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_6 на користь держави.

Речовий доказ : мобільний телефон марки «Takee 1 » - повернуто потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді 2 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017, остаточно ОСОБА_3 , призначити до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяця позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід у відношенні підсудного ОСОБА_3 не обирався.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати 30 січня 2018 року.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України засудженому ОСОБА_3 в строк знов призначеного покарання повністю зарахувати покарання, відбуте ним за вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 16.02.2017, а саме з 25.08.2016 по 29 січня 2018 року включно.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України в редакції закону від 26.11.2015, засудженому ОСОБА_3 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.08.2016 по 20.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування у відношенні нього Закону України «Про амністію у 2016 році», - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 263 гривні 88 копійок.
Речовий доказ : мобільний телефон марки «Takee 1 » - повернуто потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення йому копій вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок надруковано в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1