АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1858/17 Справа № 204/4751/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магдебург, ФРН, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, який зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого згідно зі ст. 89 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002811, -

встановила:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 18 жовтня 2016 року, близько 15 год., знаходячись біля зупинки громадського транспорту, розташованій на перехресті вул. Робочої та вул. Уральської в м. Дніпрі, незаконно придбав в чотирьох сліп-пакетах психотропну речовину, обіг якої обмежено «метамфетамін», яку зберігав при собі.

В той же день, приблизно о 18 год. 20 хвил., поблизу буд. 80 по вул. Надії Алексеєнко в м. Дніпро, працівники поліції в ході особистого огляду ОСОБА_7 вилучили вказану психотропну речовину загальною масою 1,3104 г «метамфетамін», маса якого складає в загальній масі 0,7017 г., яку останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. За даним Законом йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено відраховувати з 23 серпня 2017 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 обрано у вигляді тримання під вартою, та взято під варту в залі суду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Із засудженого ОСОБА_7 на користь держави ухвалено стягнути витрати, пов*язані з проведенням експертного дослідження, що складає - 1 058 грн. 48 коп.

Прокурор не погодився з даним судовим рішенням. В апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд прийняв до уваги щире каяття обвинуваченого у скоєному, однак, вважає, що такі висновки суду засновані лише на позиції обвинуваченого у судовому засіданні. При цьому суд належним чином не врахував схильність ОСОБА_7 до вчинення нових злочинів, а також відсутність бажання виправитись.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, враховуючи обставини вчинення злочину та дані, які його характеризують.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та призначити більш м`яке покарання, ніж призначене судом першої інстанції. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора - заперечував.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Виходячи із вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи зі ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочин, кількості вилученої психотропної речовини, способу її фасування та зберігання, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який позитивної соціальної характеристики не має, наявність обставини, що пом`якшує його покарання повне визнання своєї вини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк, згідно зі ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи прокурора про формальне визнання обвинуваченим своєї вини, неврахування його схильності до вчинення нових злочинів, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається за матеріалів провадження, ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду повністю визнавав свою вину, щиро каявся. Тому судом першої інстанції при ухваленні вироку було вірно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання визнання ним своєї вини. Врахувавши всі обставини по справі в їх сукупності, в томі числі і дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивної соціальної характеристики не має, суд призначив йому покарання в межах ч. 1 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на один рік.

З цих же підстав суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та призначення йому покарання, відповідно до ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4