Провадження № 1-кп/520/572/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2018 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000635 від 13.09.2015 відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, працюючого по найму, маючого на утримані малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
12.09.2015, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_16 разом із своїм батьком потерпілим ОСОБА_9 , маючи за мету збирання металевих виробів різного розміру та форми, що, на їх думку, нікому не належали (безхазяйні) та знаходились на території страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта» за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Леніна, 140 А, вирішили вивезти вказаний металолом та вироби з металу.

В той же день, приблизно о 23 години 00 хвилин, з метою вивозу вказаних металевих виробів ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , приїхали на автомобілі марки «Кіа Ріо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , на територію ПАТ «НАСК «ОРАНТА», за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Леніна, 140-А, заїхали у двір вказаного домоволодіння та почали безперешкодно виносити і грузити металеві вироби у причеп.

Вказані дії побачив обвинувачений ОСОБА_15 , який проїжджав уздовж вулиці Леніна, 140А в смт. Любашівка, Одеської області, на автомобілі марки «БМВ» чорного кольору, державний реєстраційний номер не встановлено, який заїхавши у двір домоволодіння ПАТ НАСК «ОРАНТА» зупинився, вийшов з вказаного автомобіля та звернувся до раніше незнайомих йому ОСОБА_16 та ОСОБА_9 зі словами: «Що крадете?».

Не отримавши відповіді, обвинувачений ОСОБА_15 , з метою з`ясування неприязних стосунків, що виникли раптово на ґрунті незаконних, на його думку, дій ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , запросив останніх до приміщення ПАТ НАСК «Оранта», на що вони надали свою добровільну згоду.

Після того, до вказаної кімнати зайшли 6-7 чоловіків, та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка керувала діями цих осіб. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, звернулась до ОСОБА_16 з претензією щодо крадіжки його майна. Група осіб, виконуючи вказівки особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, поставили ОСОБА_16 та ОСОБА_9 на коліна, забрали ключі від авто. При цьому обвинувачений ОСОБА_15 , взявши в кімнаті предмет у вигляді дерев`яної палки (дошки), розуміючи, що ОСОБА_16 та ОСОБА_9 не будуть чинити йому опір, наніс один удар дерев`яною палкою (дошкою) в область шиї та один удар ногою в область голови ОСОБА_16 , який не чинив йому опір, причинивши йому тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, садна і синці голови, тулуба і кінцівок.

В той час, потерпілий ОСОБА_9 , побачивши нанесення ударів його сину, намагався словами умовити та припинити незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_15 , однак у відповідь останній маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , наніс йому один удар палкою в область шиї та голови та один удар ногою в область грудної клітини.

Після нанесення обвинуваченим ОСОБА_15 ударів потерпілому ОСОБА_9 , невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка перебувала у кімнаті, сказала залишити потерпілого ОСОБА_9 та перейти до ОСОБА_16 .

Вказані умисні дії обвинуваченого ОСОБА_15 щодо потерпілого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень людині та бажаючи завдати будь-якої шкоди здоров`ю людині, почав умисно наносити чисельні удари ногами, руками та предметом у виді дерев`яної палки (дошки), по життєво важливим органам (по голові, тулубу, шиї, кінцівках) ОСОБА_16 , який знаходився на колінах та не чинив опір, від яких останній знепритомнів.

Побачивши, що ОСОБА_16 знепритомнів, потерпілий ОСОБА_9 закликав обвинуваченого ОСОБА_15 на припинення побиття його сина та благав повернути ключі від автомобіля з метою відвезення ОСОБА_16 до медичної установи, на що обвинувачений ОСОБА_15 відмовив.

Після чого, група осіб, під керуванням особи, матеріали стосовно якої виділенні в окреме провадження, підняли потерпілого ОСОБА_9 роздягли його, залишивши повністю оголеним, та відпустили з приміщення (кімнати).

При цьому, на благання потерпілого ОСОБА_9 відпустити його сина ОСОБА_16 , який в цей час продовжував перебувати в непритомному стані, лежачи на підлозі кімнати, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сказала, що він може йти, більше його ніхто не буде чіпати, а його син прийде до себе і повернеться.

Після сказаного, потерпілий ОСОБА_9 покинув приміщення у роздягнутому стані, та попрямував за місцем тимчасового мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де по прибуттю втратив свідомість.

Наступного дня, 13.09.2015 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_16 , було знайдено біля стадіону «Колос», за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Чкалова, роздягнутого, повністю оголеного та замотаного у ковдру. Доставлений до ЦРЛ смт. Любашівка, Одеської області, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 30 хвилин, помер у лікарні від тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_16 наступила в результаті відкритої черепно мозкової травми голови з переломом кісток черепу і крововиливами головного мозку і мозочку.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_15 у відношенні ОСОБА_16 суд кваліфікує за ч.2 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 винним в пред`явленому звинуваченню визнав частково, а саме:

-За ч.2 ст.125 КК України визнав себе винним у повному обсязі;

-За ч.1 ст.115 КК України оспорив кваліфікацію, не заперечуючи факт нанесення потерпілому ОСОБА_16 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього.

По факту заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_15 пояснив наступне:

Так, 12.09.2015 року вночі він проїжджав повз фірму ПАТ НАСК «Оранта», де працював монтажником, на її території він побачив чужу машину з причепом в якому були рами від стекло-пакетів та потерпілого ОСОБА_9 з сином. Він зайшов з ними в середину, зателефонував орендатору та почав розмову стосовно їх дій на території фірми, в результаті якої між ним та ОСОБА_16 зав`язалась бійка, під час якої він наніс близько п`яти ударів в тулуб в тому числі в голову ОСОБА_16 та удар потерпілому ОСОБА_9 , коли той намагався його відтягнути від сина, після якого потерпілий ОСОБА_9 впав на металопластикові вікна та причеп. Після того, як на місце події прибув орендатор з іншими особами, він потерпілому ОСОБА_9 більше ударів не наносив.

По факту заподіяння ОСОБА_16 тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_15 пояснив наступне:

При вищенаведених обставинах 12.09.2015 року при конфлікті меж ним та ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , який переріз у бійку, дійсно наніс ОСОБА_16 приблизно 5 ударів в обличчя рукою, та декілька разів по тулубу біля грудей ногою, одягнутою в кросівок. Коли приїхав до місця події орендатор та люди разом з ним, він вже не бив потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_16 . Під час бійки він ніяких ударів бруском потерпілим не наносив. Після бійки потерпілий ОСОБА_9 допоміг ОСОБА_16 сісти до машини з причепом, на який вони приїхали. Після чого, він, обвинувачений ОСОБА_15 , поїхав з місця події, ОСОБА_16 та ОСОБА_9 на території фірми залишались одні, як вони покидали територію, він не бачив. Про те, що ОСОБА_16 знайшли біля стадіону, він узнав на наступний день. Не заперечує, що своїми умисними діями спричинив ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження, проте категорично заперечує, що в нього був умисел, спрямований на позбавлення його життя, бо він його раніше ніколи не бачив, відносин з ним не мав, конфлікт виник, у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , які намагались вчинити крадіжку. Не допускав, що в результаті нанесених побоїв могла настати смерть потерпілого ОСОБА_16 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_15 у вчинених злочинах, передбачених ч.2 ст. 125, ч. 2 ст. 121КК України підтверджується наступними доказами:

-Показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 12 вересня 2015 року, близько 23.00 години, на вулиці Леніна, 3 в м. Любашівці, він з сином ОСОБА_16 разом поїхали на його автомобілі "КІА Ріо" з причепом до приміщення фірми «Оранта», яка займається металевими вікнами і побачивши метал, вирішили його забрати. Під час того, як він з сином грузили верстат та раму на причеп до них під`їхала машина БМВ, з якої вийшов обвинувачений ОСОБА_15 та поцікавився, що вони роблять, записав номери авто та зателефонував чоловіку на ім`я ОСОБА_17 . Син просив не телефонувати в міліцію, та намагався забрати телефон, в результаті чого отримав удар по голові. Обвинувачений ОСОБА_15 запропонував їм зайти в середину приміщення і там почекати хазяїна, який повинен був вирішити щодо них питання. Потім в приміщені на них хтось накинувся, викрутив руки та кинув на підлогу, поставив на коліна. В приміщені були присутні близько 5 6 ти чоловіків, один з них обвинувачував його та сина в тому, що вони крадуть у нього. Потім обвинувачений ОСОБА_15 став наносити множині удари квадратним бруском та ногами по різним частинам тіла та голові як йому так і його синові, при цьому говорив, що він буде знати, як красти і щоб про машину забув. Бив їх тільки один обвинувачений, ходив перед ними та казав, щоб вони дякували за те, що їх не вб`ють, хоча при цьому були інші особи, які приїхали після дзвінка обвинуваченого. У нього та сина кровотечі не було. Що відбувалось далі він чітко не пам`ятає, в його очах був туман, в зв`язку з тим, що йому був нанесений удар по голові. Потім його роздягли та відпустили, син на той момент був живий. Йому було сказано, що його більш чипати не будуть, а син отямиться та прийде до дому. Він розуміючи, що лишає сина в небезпеці пішов, дійшовши на вул. Репіна, 10 додому, втратив свідомість. В лікарні наступного дня його син ОСОБА_16 помер. Чому він не звернувся до поліції він не розуміє, проте розуміє, що вони з сином вчиняли протизаконні дії, коли намагались вивезти на машині не належні їм предмети;

-Витягом з кримінального провадження, внесений до ЄРДР за №0000635 від 13.09.2015 року;
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.07.2016 року, з метою перевірки та уточнення відомостей щодо показів потерпілого ОСОБА_9 про обставин вчинення відносно нього та його сина ОСОБА_16 злочину 13.09.2015 року;
- Протоколом стенограми відеозапису проведення слідчої дії слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 13.09.2015 року з фототаблицею від 07.07.2016 року;
- Протоколом огляду місця події від 14.09.2015 року з фототаблицею, з якого вбачається, що під час огляду території Любашівського віділення ПАТ НАСК « ОРАНТА» , розташованого за адресою: смт. Любашівка, вул. Леніна 140 - А були виявлені плями темно - бурого кольору на лінолеумі, пластикова стружка на підлозі кімнати;
-Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.10.2015, згідно якого частина ленолеуму, вилучена з місця події визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000635 та передана в кімнату зберігання речових доказів Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області.;
-Квитанцією № 00000897, про прийняття речових доказів - частини лінолеуму ;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2015 року з фототаблицею, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу, яка наносила йому та його синові ОСОБА_16 удари на фотознімку №2, де зображений обвинувачений ОСОБА_15 ;
-Висновком експерта №10 від 22.03.2016 року, згідно якого генетичні ознаки крові в імунологічних об`єктах «944/1,2» на фрагменті лінолеуму не збігаються з генетичними зразками крові ОСОБА_16 і належать одній невстановленій особі чоловічої генетичної статі, яка знаходиться в прямій біологічній спорідненості з потерпілим ОСОБА_16

-Висновком судово - психологічної експертизи № 3440 від 26.07.2016 року, згідно якого в поведінці потерпілого ОСОБА_9 немає психологічних особливостей, характерних для несамостійного відтворення ним обставин в ході проведення за його участю слідчої дії. У відеозаписах слідчих дій за участю потерпілого ОСОБА_9 - слідчого експерименту від 07.07.2016 року, немає ознак здійснення на нього психологічного впливу з боку осіб, які були присутні та брали участь у проведенні даної слідчої дії, свідчення надавалися ним вільно і щиро, та потерпілий ОСОБА_9 перебував у звичайному емоційному стані;

-Висновком експерта №135 від 28.09.2015 р. згідно якого :

1.2 У потерпілого ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна і синці голови, тулуба, кінцівок. Судити про точну кількість ушкоджень у ОСОБА_9 не має можливості у зв`язку з відсутністю опису числа синців та саден в наданої експерту медичної документації ( що є дефектом оформлення медичної карти в лікувальному закладі). Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку. Синці голови, тулуба, кінцівок утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразились. Садна голови,тулуба, кінцівок утворилися за механізмом тертя, ковзання твердих предметів по шкірі.

3. Наявні ушкодження не були небезпечними для життя, як в момент їх заподіяння, так і в подальшому періоді. Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна і синці голови оцінюються в комплексі , викликали розлад здоров`я строком на 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна і синці тулуба, кінцівок, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п.2.3.5 і 4.6 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

4. Положення тіла ОСОБА_9 в момент отримання ним тілесних ушкоджень могло бути самим різним і в процесі заподіяння ушкоджень могло змінюватися. На підставі наявних даних встановити точне взаєморозташування потерпілого, і особи яка заподіяла ушкодження, не представляється можливим.

Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_9 в стаціонар, і таким чином могли бути заподіяні 13.09.2015 р.

5. З урахуванням характеру ушкоджень не можна виключити, що після їх отримання ( до моменту звернення в стаціонар) ОСОБА_9 міг здійснювати самостійні дії (ходити, кричати, говорити, повзати та інше). Зазначений у медичній карті стаціонарного хворого Любашівської ЦРЛ гр. ОСОБА_9 діагноз «Ушиб органов грудной клетки» не обґрунтований об`єктивними клінічними даними. У даній медичній карті відсутні обов`язкові методи досліджень ( КТ, МРТ, УЗД, лапароцентез, лапаротомія і т. д) на підставі яких був виставлений даний діагноз. Тому цей діагноз, згідно п. 4.6 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 і не підлягає судово-медичній оцінці, передбаченої п. 4.9 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.);

-Показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що загиблий його рідний брат. Йому зі слів батька відомо, про конфлікт, який відбувся 12 вересня 2015 року з невідомими особами, в результаті якого його брат після операції в лікарні помер, цивільний позов не заявляє;

-Показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що він з обвинуваченим ОСОБА_15 разом виросли, а потім працювали на фірмі ПАТ НАСК «Оранда», яка виготовляла пластикові вікна, але за пів року до події він звільнився. В вересні 2015 року цех фірми ПАТ НАСК «Оранда» працював, обладнання було всередині. Потерпілий ОСОБА_9 заходив часто до них в цех придивитись матеріали. Про події, що розглядає суд нічого не знає;

-Показами свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що він працював різноробочим в фірмі виготовлення вікон ПАТ НАСК « Оранта». Обвинувачений ОСОБА_15 також там працював, але приблизно, за рік до події звільнився. В цеху був верстат для спайки вікон, який вважив близько 300-400 кг, матеріали, скло. 13 вересня 2015 року, коли до них на роботу приїхала міліція, був вихідний день, тому вони займались прибиранням. Прийшовши в цех слідів бійки він не помітив. Потерпілого ОСОБА_20 він бачив незадовго до події в цеху, він цікавився склом. Про події, що розглядає суд йому нічого не відомо;

- Рапортом Любашівського РВ ГУМВСУ в Одеській обл. від 13.09.2015 року, згідно якого 13.09.2015 року о 08:30 годині надійшло повідомлення по телефону про те, що 13.09.2015 року біля 08:00 годині біля стадіону «Колос» в смт. Любашівка, лежить невідомий чоловік з тілесними ушкодженнями;
- Протоколом огляду місця події від 13.09.2015 року, згідно якого об`єктом огляду є територія стадіону « Колос», що розташований за адресою: смт. Любашівка, вул. Чкалова;
- проглянутим в судовому засіданні диском зі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 по кримінальному провадженню № 0000635 від 13.09.2015 року;
- Протокол огляду місця події від 13.09.2015 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється Любашівська ЦРЛ, яка розташована за адресою: смт. Любашівка, вул. Леніна, 47, а саме: відділення швидкої допомоги, при якому виявлено ковдру комбінованого кольору, на якій по всій поверхні у розсипаному стані виявлено пластикові частки опилок ( стружки );
- Протоколом огляду місця події з фототаблицею від 13.09.2015 року, з якого вбачається, що при проведенні огляду за адресою: смт. Любашівка, вул. Чкалова, біля стадіону «Колос», виявлено праворуч від воріт зі сторони проїжджої частини на поверхні грунту пляму темно бурого кольору, яка зовні схожа на кров розміром 2 на 3 см, яка знаходиться на відстані 6 м від краю дороги. При огляді обочини на поверхні грунту, виявлено поверхневий слід прискорення або тертя близько 45 см.;
- Протоколом огляду трупа з фототаблицею від 14.09.2015 року, згідно якого виявлені тілесні ушкодження у трупа ОСОБА_16 ;
-Висновком експерта № 58 від 14.09.2015 року, згідно якого на трупі ОСОБА_16 виявлені наступну ушкодження: в тім`яно скроневих областях є дві ушиті рани 10-ть і 11-ми швами ( медичні маніпуляції). На верхніх і нижніх повіках обох очей синці, на шкірі лівої вушної раковини по всій її поверхні. На верхньому столітті лівого ока горизонтальна - забита рана. На шкірі лівої потиличної області голови в нижній її частині є горизонтальна рана. На шкірі правого плеча по попереднє зовнішній її поверхні майже по всій її поверхні синець на тлі якого у верхній її третини мається хрестоподібна рана. По всій попореднє - зовнішньої поверхні лівого плеча є множинні лінійної форми вертикальні садна. Садно є по зовнішньої поверхні правого плеча у верхній її тритині і на шкірі правого колінного суглобуі по зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній її третині. Крововилив в лівій і правій лобно- тім`яній областях голови. Перелом кісток основи черепу. Множинні крововиливи різної форми під м`якою мозковою оболонкою по всій поверхні обох півкуль і крововиливи мозжечка. Закрита травма грудної клітини з переломами 3-4 правих ребер по середньо ключичній лінії без зміщення відламків і переломи 10-11 лівих ребер по заднепідмишечній лінії. Наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_16 являються небезпечними для життя під час їх отримання по цьому критерію згідно п.2.1.3 «б`і «в» Правил судово - медичного визначення ступення тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_16 мають прямий причинний зв`язок зі смертю. Наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_16 могли бути причинені дією рук, взутих ніг, палиці і іншими подібними предметами. Тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_16 були причинені незадовго до госпіталізації потерпілого до лікувального закладу. Смерть ОСОБА_16 наступила в результаті відкритої черепно - мозкової травми голови з перелолом кісток черепу і крововилимами головного мозку і мозжечку. Не кожен нанесений удар на тілі залишає за собою слід. Розташування пошкоджень на тілі ОСОБА_16 свідчать про те, що діючі предмети були найбільш ймовірно направлені хаотично з різних боків. Визначати пошкодження характерні для боротьби і самозахисту не представляється можливим. Множинність і розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 не характерні для отримання їх при падінні з висоти свого зросту. Тяжкість тілесних ушкоджень унеможливлює для самостійного пересування та здійснення інших ціленаправлених дій. При надані невідкладної спеціалізованої медичної допомоги можна було б запобігти настанню смерті ОСОБА_16 . При судово-токсичному дослідженні крові від трупа ОСОБА_16 в крові етиловий спирт не виявлено;

-Актом судово - медичного гістологічного дослідження №2635/58., згідно якого у ОСОБА_16 субарахноїдальний і контузійний крововиливи мозку нерівномірно вираженою клітинної реакцією. Реактивний арахноїдит. Жирова емболія судин, набряк легенів. Вогнищева гнійна пневмонія. Нерівномірне кровонаповнення органів. Паренхіматозна дистрофія міокарду, печінки, нирок;

-Висновком експерта № 134 від 28.12.2015 р., згідно якого на підставі даних судово-медичної експертизи:
1.2 У ОСОБА_16 були виявлені наступні тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку з наявністю крововиливу під м`які мозкові оболонки, переломів кісток основи черепа, трьох синців та двох забійних ран голови; забійна рана, садно і синець правого плеча, садна лівого плеча; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів III-IV правих ребер по середньоключичній лінії і X-XI лівих ребер по задньо-паховій лінії без зміщення кісткових уламків; по одному садну області правого колінного суглоба, лівої гомілки. Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_16 в стаціонар, і таким чином, могли бути заподіяні 13.09.2015 р. Дані ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися. Не виключно, що ці ушкодження могли утворитися від нанесення ударів кистями рук, стиснутими в кулаки, ногами у взутті ( та іншими подібними предметами), а також в результаті подальшого падіння гр. ОСОБА_16 .

3. Закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки з наявністю переломів кісток основи черепа, трьох синців та двох забійних ран голови оцінюються в комплексі відповідно до п. 2.1.3. «б», «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р) відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Закрита травма грудної клітки у вигляді переломів III-IV правих ребер по середньоключичній лінії і X-XI лівих ребер по задньо-паховій лінії без зміщення кісткових уламків сама по собі не була небезпечною для життя, викликає тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більше ніж 21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п.2.2.2 і 4.6 « Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Забійна рана правого плеча сама по собі викликає розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні ( 21 день). За цим критерієм, згідно п.п.2.3.3 і 4.6 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до критерії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садно і синець правого плеча, садна лівого плеча, області правого колінного суглоба, лівої гомілки сама по собі, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п 2.3.5 і 4.6 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

4. Положення тіла ОСОБА_16 в момент отримання ним тілесних ушкоджень могло бути самим різним і в процесі заподіяння ушкоджень могло змінюватися. На підставі наявних даних встановити точне взаєморозташування потерпілого і особи яка заподіяла ушкодження, не представляється можливим.

5.Дане питання вирішується слідством самостійно з урахуванням усіх даних розслідування та цієї експертизи. Однак з урахуванням характеру і тяжкості ушкоджень наявних у ОСОБА_16 можна судити, що можливість здійснення ним активних дій після отримання ушкоджень є вкрай маловірною.;

На досудовому слідстві дії обвинуваченого ОСОБА_15 в частині спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , які спричинили смерть останнього, були кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України за ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_15 по ст. 115 ч.1 КК України свого підтвердження в судовому засіданні не знайшла.

Суд приходить до обґрунтованого висновку, що дослідивши та оцінивши отримані судом докази у їх сукупності, встановлено, що досудовим слідством дії ОСОБА_15 невірно кваліфіковані за ч.1ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяне смерті іншій людині з наступних обставин.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно вирішувати питання про умисел, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

З урахуванням обставин справи, наданих потерпілим та обвинуваченим показів, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_15 не були спрямовані на умисне завдання смерті ОСОБА_16 у зв`язку із наступним.

Так, в цій частині обвинувачений ОСОБА_15 показав, що він себе винним в пред`явленому звинуваченню за ст. 115 ч.1 КК України не визнає, оскільки вбивати потерпілого ОСОБА_16 в нього умислу не було і суд ці доводи вважає слушними.

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений мав можливість довести умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, до кінця, оскільки він з іншими особами мав значну перевагу у кількості та повністю подавив опір ОСОБА_16 та ОСОБА_20 . Для цього необхідно було дочекатися настання смерті ОСОБА_16 або вивезти його в безлюдне місце. Крім того, в судовому засіданні, не спростовано твердження ОСОБА_15 , що коли він покинув місце події ОСОБА_21 перебував там і був живий.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_16 № 58 від 09.10.2015 при наданні невідкладної спеціалізованої медичної допомоги потерпілому, можливо було запобігти настанню смерті.

Крім того, суд приходить до обґрунтованого висновку, що залишення обвинуваченим свідка нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 його батька ОСОБА_9 , якого відпустили додому, також свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_15 не мав наміру вчиняти навмисне вбивство. У іншому випадку він навряд чи відпустив ОСОБА_9 додому, розуміючи, що той може у будь-який час викликати допомогу або міліццію. Про це також свідчить той факт, що коли ОСОБА_9 відпустили додому, йому сказали, що він може йти, більше його не будуть чіпати, а його син прийде до тями та прийде до дому. Цей факт в судовому засіданні підтвердив сам потерпілий ОСОБА_9 .

Проте, твердження обвинуваченого ОСОБА_15 , що він не бив Савченків палицею, суд вважає неслушним та не бере до уваги, оскільки вони спростовуються показами потерпілого ОСОБА_9 та висновком судово - медичної експертизи.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_15 мав умисел на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 з метою покарання ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , які хотіли вкрасти майно, яке їм не належить, і не мав умислу вбивати ОСОБА_16 , а тому його дії підпадають під ознаки ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, в зв`язку з чим перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_15 зі ст. 115 ч.1 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України за вказаними ознаками, що передбачено ст.337 КПК України, згідно якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Такий висновок суду ґрунтується також на правовому висновку ВСУ у справі № 5- 32 КС13 від 31.01.2013 року, згідно якого при відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Також, органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме : у незаконному поводженні з вибуховими речовинами, тобто у придбанні, носінні та зберіганні бризантової вибухової речовини нормальної потужності - тротилу (тротилова шашка тип 200), яка являється конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та застосовується при проведенні підривних робіт в військово-інженерній справі, а також в якості зарядів і додаткових детонаторів інженерних боєприпасів, без передбаченого законом дозволу.

Тобто, в тому, що обвинувачений ОСОБА_15 у невстановлений досудовим слідством час та місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав у невстановленої особи, знаходячись у смт. Любашівка, Одеської області бризантову вибухову речовину- тротилову шашку тип 200, яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини.

В подальшому, реалізуючи свій умисел на незаконне поводження з вибуховою речовиною, усвідомлюючи відсутність у нього, передбаченого законом дозволу на носіння, придбання та зберігання вибухових речовин, обвинувачений ОСОБА_15 , після придбання вказаної вибухової речовини, переніс її до місця свого проживання за адресою: будинок АДРЕСА_3 , де зберігав до моменту її відшукання та вилучення працівниками міліції 07.04.2016, в ході проведеного обшуку.

При проведенні 07.04.2016, обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_3 , працівниками міліції виявлено та вилучено прямокутний предмет, схожий на вибухову речовину тротил.

Згідно висновку експерта № 18В/447Х від 25.05.2016, надана на дослідження речовина є вибуховою речовиною - тротилом. Тротил є бризантовою вибуховою речовиною нормальної потужності. Тротилова шашка тип 200 являється конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та застосовується при проведенні підривних робіт в військово-інженерній справі, а також в якості зарядів і додаткових детонаторів інженерних боєприпасів.

Органами досудового слідства зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_15 кваліфікуються за ч.1 ст.263 КК України, а саме : у незаконному поводженні з вибуховими речовинами, тобто у придбанні, носінні та зберіганні бризантової вибухової речовини нормальної потужності - тротилу (тротилова шашка тип 200), яка являється конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та застосовується при проведенні підривних робіт в військово-інженерній справі, а також в якості зарядів і додаткових детонаторів інженерних боєприпасів, без передбаченого законом дозволу.

В суді обвинувачений ОСОБА_15 заперечував свою вину у предявленому обвинуваченні за ст. 263 ч.1 КК України, стверджуючи, що виявлений під час обшуку підривач йому не належить. Також, будинок за адресою: АДРЕСА_3 не належить йому та не знаходиться у його володінні, в цьому будинку проживає його колишня співмешканка з матір`ю та їх спільною дитиною, а він лише інколи приїжджає їх навідувати.

Його твердження щодо непричетності до зазначеного правопорушення в судовому засіданні підтвердили:

-свідок ОСОБА_22 , яка показала, що обвинувачений ОСОБА_15 батько її семирічної дитини, який допомагає її утримувати. В смт. Любашівці вона орендує будинок по АДРЕСА_3 , в якому проживає з мамою і дитиною. Обвинувачений ОСОБА_15 декілька разів на тиждень приїжджав до дитини, але його речей в будинку не було, він нічого на зберігання в будинку не залишав. В будинку проводили обшук, під час якого знайшли биту та зламаний телефон. Працівники міліції знайшли також тротилову шашку. Їй її показали, але звідки вони її взяли вона не бачила і раніше в будинку вона її не виявляла;

-свідок ОСОБА_23 , в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_15 її сусід. Вона була понятою під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 в будинку, де проживала жінка ОСОБА_24 з сином обвинуваченого ОСОБА_15 . В її присутності під машиною знайшли пістолет та палицю. Знайшли також шматок мила, де його знайшли вона не бачила, він був в руках осіб, що робили обшук. Обвинувачений ОСОБА_15 приїздив в цей будинок.

Покази свідка ОСОБА_25 , який судовому засіданні пояснив, що на місці злочину він присутнім не був, чому в нього вдома проводили обшук, та допитували його йому невідомо, суд до уваги не бере оскільки він очевидцем злочину не був і обставини справи йому невідомі.
Судом досліджені письмові докази:

-Протокол обшуку від 07.04.2016 року, згідно якого за адресою: АДРЕСА_3 виявлено та вилучено тротилову шашку та інші речі;

-Висновок експерта № 18В/447 Х від 25.05.2016 року з фототаблицею, згідно вилучена в ході обшуку будинку АДРЕСА_3 , надана на дослідження речовина є виховую речовиною - тротилом;

-Постанова про визнання речових доказів та їхню передачу на зберігання від 23.06.2016 року, згідно якої визнано речовим доказом та передано на зберігання вибухову речовину тротил, вилучену в ході обшуку будинку № 5 по вул. Островського в смт. Любашівці, карту Приватбанку № НОМЕР_3 , стрейч карта НОМЕР_4 , флешку сірого кольору, мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_5 , сім карта № НОМЕР_6 , мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_5 , сім карта № НОМЕР_6 , мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_7 , фотоапарат Самсунг, карта пам`яті фірми «Трансед», 6 гб, дерев`яна бита, джипіес навігатор «Діджитол», № НОМЕР_8 ,які знаходились в автомобілі, належного обвинуваченому ОСОБА_15 , який перебував біля будинку № 5 по вул. Островського в смт. Любашівці.

Заслухавши обвинуваченого, захисника та прокурора, допитавши свідків, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, дослідивши у кримінальному провадженні всі без винятку докази, якими прокурор обґрунтовує доведення вини обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 263 КК України, а також враховуючи докази сторони захисту, заявлені у спростування доводів обвинувачення, суд приходить до переконливого висновку про недоведеність органами досудового розслідування та прокурором у даному кримінальному провадженні винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні під час судового розгляду, покладається на прокурора.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, як вбачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. п. 40 рішення у справі № 34006/06 від 25 лютого 2016 року «Зякун проти України», п. 54 рішення у справі № 75520/01 від 06 грудня 2007 року «Козинець проти України», п. 33 рішення у справі № 17969/09 від 10 грудня 2015 року «Тихонов проти України»).
Суд також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
В справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Суд вважає, що ніякими доказами достовірно не підтверджують придбання, зберігання тролової шашки обвинуваченим ОСОБА_15 , оскільки адреса, за якою проводили обшук, не є місцем ні реєстрації ні проживання обвинуваченого ОСОБА_15 , його речі в будинку за адресою: АДРЕСА_3 не зберігались, він лише приїжджав в гості до сина час від часу.
При дослідженні та наданні оцінки показанням свідка ОСОБА_23 ,яка була присутньою в будинку під час здійснення обшуку, суд встановив, що та бачила як знайшли шматок мила, не знаючи взагалі, що ще тротил та їй про це ніхто з осіб, що проводили обшук не повідомили. Вона цей предмет не бачила де знайшли, а бачила тільки в руках особи, яка проводила обшук. Крім того, підтвердила, що в будинку обвинувачений ОСОБА_15 не проживає, а приїжджає в гості до сина. Ці обставини підтвердила також свідок ОСОБА_22 .
Дані, що містяться у висновкуексперта № 18В/447 Х від 25.05.2016 року з фототаблицею, згідно якого вилучена в ході обшуку будинку АДРЕСА_3 ,, надана на дослідження речовина є виховую речовиною тротилом, не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України. Ці дані вказують на те, що вилучені під час обшуку 07.04.2016 року в будинку за адресою: АДРЕСА_3 предмет відноситься до бойових припасів та вибухових речовин, проте не доводять сам факт незаконного придбання та зберігання їх обвинуваченим .
Слід наголосити, що Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» зазначив, що під незаконно зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці. Незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.
Проте, ніяких доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України стороною обвинувачення не надано, клопотань про допит інших свідків та дослідження інших доказів сторона обвинувачення не заявила.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. У відповідності до ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Згідно із статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
У відповідності зі ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстав для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність всіх елементів, що становлять факт кримінального правопорушення (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна й суб`єктивна сторона). Недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, означає, що сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати факт (подію) вчиненого кримінального правопорушення, або відсутність факту (події) кримінального правопорушення. Встановлення в суді відсутності факту (події) кримінального правопорушення зобов`язує суд ухвалити виправдовувальний вирок. Обвинувальний вирок може бути ухвалений за умови, що висновки суду про винуватість обвинуваченого повністю підтверджені матеріалами кримінального провадження, які перевірені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 373 КПК України, виправдовувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановивши, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтувала пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не доводять винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, суд вважає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і він підлягаю виправданню.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, при встановлених обставинах, всесторонньо та об`єктивно оцінюючи зібрані докази у справі, в умовах змагальності, суд вважає, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_15 підлягають кваліфікації:

- щодо потерпілого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- щодо ОСОБА_16 за ч.2 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричино смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_15 покарання, у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, суд вважає, що його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Обставинами, що пом`якшуюсь покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , згідно зі ст.66 КК України, суд визнає: визнання вини, щире каяття, позитивну характеристику, активне сприяння розкриттю злочину. Також суд враховує, що ОСОБА_15 не судимий в силу ст. 89 КК України, прийняв до уваги його стан здоров`я і стан здоров`я його матері, яка самотужки без батька виховує двох дітей, а ОСОБА_15 утримує своїх братів та хворого сина, а також відсутністю матеріальних претензій до нього. Крім того, суд приймає до уваги, що дії обвинуваченого ОСОБА_15 по відношенню до ОСОБА_9 та ОСОБА_16 були спровоковані неправомірними діями останніх, спрямованих на заволодіння чужим майном.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , згідно зі ст. 67 КК України є вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Орган досудового розслідування зазначив обставини, які обтяжують покарання- настання тяжких наслідків і вчинення злочину з особливою жорстокістю. Вказані обставини, суд вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки тяжкі наслідки враховані кваліфікуючими ознаками ч.2 статті 121 КК України, а вчинення злочину з особливою жорстокістю не інкримінувалось обвинуваченому та передбачено ч.2 ст. 115 КК України.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи ОСОБА_15 , суд вважає за можливе і доцільне призначити йому покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.2 с.121 КК України, тобто застосувати дію ст.69 КК України, бо вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст. 124 ч. 2 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертизи № 10 від 22.03.2016 та судово - психологічну експертизу потерпілого ОСОБА_9 № 3440 від 26.07.2016.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
ОСОБА_15 виправдати та визнати невинуватим у пред`явленому звинуваченню за ст. 263 ч. 1 КК України, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_15 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.2 та 125 ч.2 КК України на призначити йому покарання:

-За ст. 121 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років,

-За ст.125 ч.2 КК України обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_15 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6(шість) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_15 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 ( в редакції від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_15 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме: з 06.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази згідно Постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.10.2015 року, а саме: частину лінолеуму, вилучену з місця події знищити.

Речові докази згідно Постанови слідчого від 23.06.2016 року, а саме: тротилову шашку тип 200 залишити в камері схову, а ковдру знищити.

Речові докази згідно Постанови про визнання речових доказів та їхню передачу на зберігання від 23.06.2016 року карту Приватбанку № НОМЕР_3 , стрейч карта НОМЕР_4 , флешку сірого кольору, мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_5 , сім карта № НОМЕР_6 , мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_5 , сім карта № НОМЕР_6 , мобільний телефон Самсунг імеі: НОМЕР_7 , фотоапарат Самсунг, карта пам`яті фірми «Трансед», 6 гб, дерев`яна бита, джипіес навігатор « Діджитол», № НОМЕР_8 , вилучені з автомобіля належного обвинуваченому ОСОБА_15 , який перебував біля будинку № 5 по вул. Островського в смт. Любашівці - повернути обвинуваченому ОСОБА_15 за належністю.

Стягнути на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_15 витрати за проведення експертизи № 10 від 22.03.2016 року 4 763,16 ( чотири тисячі сімсот шістдесят три) грн. 16 коп. та витрати на проведення судово психологічної експертизи №3440 від 26.07.2016 року в сумі 2 752, 50( дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн. 50 коп.

Речовий доказ диск з відеозаписом зі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженому особі в місця ув`язнення.

Головуючий ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_3
Суддя ОСОБА_2