Матеріал 1-кс/331/3948/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.10.2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, Запорізької області, Михайлівського району, смт. Михайлівка, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, освіта повна загальна середня, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001914 від 23.06.2017, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчий в клопотанні вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 10.04.2017, приблизно о 12.00 год. ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувальний акт відносно яких 23.06.2017 направлений до суду для розгляду по суті, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись на території автомобільної стоянки по АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , та наніс останньому не менше двох ударів кулаками рук в область тулубу, в цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_9 та нанесли останньому не менше трьох ударів кожний кулаками рук в область голови та тулубу, крім того ОСОБА_8 наніс потерпілому один удар ногою в область лівого стегна, після чого ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в потиличну область, тим самим застосував насилля небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Від отриманих ударів ОСОБА_9 впав на землю та втратив свідомість, а ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця наніс потерпілому не менше трьох ударів ногами в область грудної клітини спереду, попереку та нирок, в цей час ОСОБА_7 з ОСОБА_8 нанесли потерпілому не менше трьох ударів ногами кожен в область грудної клітини спереду, попереку та нирок, чим спричинив, потерпілому, струс головного мозку, садно лобної ділянки ліворуч, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1673МД від 30.06.2017.

Вчинивши вищевказані дії ОСОБА_6 пригнітив волю потерпілого до опору та знаходячись біля останнього, з метою доведення злочинного умислу до кінця, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вчинив усі дії задля того, щоб ОСОБА_8 шляхом вільного доступу з кишені брюк потерпілого, заволодів майном останнього, а саме мобільним телефоном «Арріе іРЬопе 5 64 ОВ (Віаск)», імеі: НОМЕР_1 », вартістю 5682 грн. 50 коп, згідно експертного висновку № ОИ-522 від 22.06.2017, чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, встановлена достатня кількість доказів для пред`явлення підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який кваліфікується як: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України підтверджується зібраними в ході досудового слідства доказами, а саме речовими доказами, вилученими у ОСОБА_6 та його пособників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків вчиненого злочину, та іншими матеріалами досудового розслідування.

В ході досудового слідства встановлений ряд ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що є підставою для застосування запобіжного заходу

1. Запобігання спробі переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду - встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив злочин, який віднесений до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі. Усвідомлюючи можливе покарання, з метою його уникнення, може залишити територію м. Запоріжжя та переховуватися. Про що свідчать відсутність стійких соціальних зв`язків. Вказані обставини також свідчать про низький рівень правосвідомості підозрюваного можливість ухиляння ним від виконання процесуальних рішень.

2. Впливати на потерпілого, свідків, на яких він може вплинути шляхом вмовляння, підкупу, погроз.

3. Крім того доведений ризик «вчинити інші злочини» тим, що 23.06.2016, ОСОБА_6 засуджений Михайлівським р/с Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік, тобто знаходячись на волі, ОСОБА_6 продовжує вчиняти злочини.

4. Також встановлено, що відносно пособників ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом, проте ОСОБА_6 вкривався від слідства, оскільки не хотів нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин.

Таким чином, у разі обрання відносно ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, непов`язаного із позбавленням волі, може виникнути безпідставна тяганина по даному кримінальному провадженню, оскільки підозрюваний, який знаходився в розшуку, може зникнути та продовжувати вчиняти злочини на території не тільки м. Запоріжжя, а й інших регіонов України

Посилаючись на вищенаведені обставини, слідчий просить суд застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці у Запорізькому СІЗО.

Прокурор у судовому засідання внесене клопотання підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Пояснили суду, що ОСОБА_6 ніколи не переховувався від органу досудового розслідування, весь час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказане підтверджується тим, що підозрюваного було затримано працівниками поліції саме за місцем проживання. Про те, що його було оголошено в розшук він нічого не знав. Стосовно наявної судимості, захисник надав суду ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.10.2017 р., згідно з якою ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 23.06.2016 р. за ч.2 ст.185 КК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні прийшов до наступного.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відносно ОСОБА_6 маються ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Частиною 1 ст.183 КПК передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, вирішуючи питання стосовно клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання пор застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд наголошує, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані Конвенцією, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Окрім цього, необхідно зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обгрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

В судовому засіданні встановлено, що наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілого, не доведено прокурором відповідними доказами, а тому розцінюються судом як припущення.

У матеріалах провадження, наданих слідчому судді, відсутні достатні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_6 може виїхати за межі свого місця проживання. Даний ризик обґрунтовується тільки тяжкістю інкримінованого злочину

Стосовно ризику вчинити іншій злочин, з посиланням на наявну у ОСОБА_6 судимість за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 23.06.2016 р., судом вивчено та оголошено ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.10.2017 р., згідно з якою ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 23.06.2016 р. за ч.2 ст.185 КК України по закінченню іспитового строку. Ухвала має відмітку про набрання законної сили.

Також, в судовому засіданні встановлено, що іншим обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано судом запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі.

Судом не приймається до уваги посилання прокурора на необхідність застосування судом ч. 4 ст.183 КПК України щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування з огляду на висновок експерта від 27.06.2017 р., згідно з яким: Діагноз потерпілого ОСОБА_9 «Последствия перенесннной ЗЧМТ. Посттравматическая энцефалопатия, нарушение ликвородинамики, цефалгический синдро, вестибуло-атактический синдром. Последствие перенесенного ишемического инсульта (2006) в русле ЛСМА. Правосторонняя пирамидная недостаточность », що встановлений у гр. ОСОБА_9 , також довготривале лікування (за наданою медичною документацією) обумовлене не власно характером травми і у прямому причинно-наслідковому зв`язку не перебуває, тому згідно п.4.7 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,1995 р. » не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості.
Частиною 1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В своєму клопотанні слідчий, а також прокурор в судовому засіданні не довели що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з цим, вивчені в судовому засіданні письмові докази та пояснення прокурора, захисника, підозрюваного дають суду підстави вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити новий злочин.

З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає доцільним застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179,181, 193,194,196, 197 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці із забороною залишати місце проживання: АДРЕСА_1 , а також покласти на нього обов`язки:
-не відлучатися із смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

-носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Михайлівське відділення поліції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Роз`яснити Михайлівському відділенню поліції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці, до 23 грудня 2017 року до 18 год. 45 хвилин.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1