У х в а л а
іменем україни

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2005 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю; за ч. 5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, та позбавленням права займати адміністративно-господарські посади, пов`язані з веденням бухгалтерського обліку на 3 роки; за ч. 2 ст. 366 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати адміністративно-господарські посади, пов`язані з веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточно визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, та з позбавленням права займати адміністративно-господарські посади, пов`язані з веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 130 545 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та витрати, пов`язані з послугами адвоката, в сумі 1 500 грн., а всього на загальну суму 132 045 грн.

Ухвалою Верховного Суду України від 31 травня 2007 року вирок та ухвалу Апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінено: перекваліфіковано її дії з ч. 5 ст. 185 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України й призначено за цією статтею покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, та з позбавленням права займати адміністративно-господарські посади, пов`язані з веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки. У частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 щодо відшкодування на його користь матеріальної шкоди в розмірі 130 545 грн скасовано із направленням справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбута частина покарання ОСОБА_7 скорочена наполовину (строк 3 роки 15 днів).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2015 року ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 07 місяців 29 днів. Від додаткового покарання ОСОБА_7 звільнено.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2016 року у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зняття арешту з майна відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2017 року ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 посилається на необгрунтованість ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2017 року. Просить суд касаційної інстанції задовольнити її клопотання про зняття арешту з майна під час вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку. Звертає увагу, що ухвалою Комінтернівського райсуду м. Харкова від 05 серпня 2015 року вона звільнена умовно-достроково від основного та додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції та вважав за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою засудженої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою засудженої підлягає закриттю з таких підстав.

Статтею 433 КПК України встановлено межі перегляду судом касаційної інстанції. Згідно з ч. 2 статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Ст. 539 КІІК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Системне тлумачення статей КПК України, дозволяє дійти висновку про те, що судове рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на ухвалу, якою вирішуються питання, повязані з виконанням вироку, не підлягає касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у цій же статті кодексу.

Такі ухвали не можуть бути віднесенні до ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, оскільки згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України поняттям кримінальне провадження охоплюється досудове розслідування і судове провадження, а п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України визначає судове провадження як кримінальне провадження у суду першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.
Таким чином, вирішення питань, повязаних із виконанням вироку не належитьдо стадій кримінального провадження, а тому ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, повязаних із виконанням вироку після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Засудженою ОСОБА_7 оскаржено ухвалу районного суду про відмову у задоволенні її клопотання про зняття арешту з майна під час вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку в порядку ст. 537 КПК України, а також ухвалу апеляційного суду про залишення ухвали суду першої інстанції без змін. Таким чином оскаржувані ОСОБА_7 судовірішення винесені в порядку виконання вироку, вони не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, а отже не можуть бути перевірені в касаційному порядку.

Оскільки ОСОБА_7 оскаржено судові рішення, які не можуть бути предметом перегляду судом касаційної інстанції, то касаційне провадження за її касаційною скаргою на вказані судові рішення підлягає закриттю.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3