АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2450/17 Номер провадження 11-кп/786/294/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.286; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000556 за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, працюючого в ПП «Галактика» водієм, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області звернувся заступник прокурора Полтавської області ОСОБА_6 з апеляційною скаргою на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами;

на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, поклавши на нього під час іспитового строку наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 703 грн. грн. 68 коп. витрачених на проведення судової автотехнічної експертизи №192 від 24.04.2017 року по кримінальному провадженню;

провадження у справі із розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від позову;

цивільний позов Прокуратури Полтавської області в інтересах Кременчуцької районної лікарні та фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування коштів витрачених закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від злочину виділено із матеріалів кримінального провадження та передано їх для розгляду в порядку цивільного судочинства.

вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 вчинив необережний злочин у сфері безпеки руху при таких обставинах.

10.02.2017 року близько 10 години 20 хвилин ОСОБА_7 керував автомобілем ГАЗ 3307 д.н. НОМЕР_1 та рухався заднім ходом по асфальтобетонному покриттю дворового проїзду, що розташований поблизу будинку №79 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці, зі сторони будинку №91 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці Полтавської області у напрямку будинку №79 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці Полтавської області.

У цей час, в районі будинку №79 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці в попутному напрямку, позаду автомобіля ГАЗ 3307 д.н. НОМЕР_1 , рухався пішохід ОСОБА_10 , який був обернений спиною до автомобіля.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та вимоги п.10.9 ПДР України, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, тобто маючи можливість своєчасно виявити пішохода на проїзній частині дороги або звернутися за допомогою до інших осіб, не переконався, що це буде безпечним, розпочав рух на автомобілі заднім ходом у напрямку будинку №79 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці Полтавської області та допустив наїзд задньою частиною автомобіля ГАЗ 3307 д.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 , в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої гомілки з відкритими багатоуламковими переломами обох кісток гомілки в нижній третині, розтрощенням м`язів по задній поверхні гомілки, лоскутної рани по передньо зовнішній поверхні гомілки, рани з дефектом тканини по задній поверхні гомілки, яка по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, з ознакою небезпеки для життя.

У принесеній апеляції прокурор просить оскаржений вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки , а також повністю задовольнити заявлені прокуратурою в інтересах держави цивільні позови.

Апеляцію обґрунтовує тим, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та прийнятті рішення про не призначення додаткової міри покарання судом недостатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, грубий характер порушень вимог Правил дорожнього руху, факт вчинення кримінального правопорушення по відношенню до особи похилого віку, що є обтяжуючою обставиною.

Також, прокурор зазначає, що в порушення положень ст. 1206 ЦК України, згідно з якими, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, суд не розглянув по суті позови прокуратури в інтересах держави в особі лікувальних закладів до обвинуваченого про стягнення витрат на лікування потерпілого та прийняв рішення про виділення із кримінального провадження матеріалів цивільних позовів для передачі їх для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.До початку апеляційного розгляду справи від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора , в якому наголошується на тому, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи є формальними та не можуть бути прийняті судом. Вказує, що вирок суду відносно нього є законним , тому підлягає залишенню без змін, а апеляція прокурора відхиленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав , обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які прохали залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження , доводи апеляційної скарги , провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та доведеності його вини за вчинення вказаного злочину ґрунтуються на зібраних у справі та об`єктивно досліджених судом доказах і ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому, за погодженням учасників процесу судом не досліджувалися докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та справа була розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Основне покарання ОСОБА_7 за інкриміноване кримінальне правопорушення суд призначив у відповідності із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. ст. 50, 65-67 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення, врахувавши тяжкість злочину, який є тяжким та вчинений з необережності, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, примусового лікування від алкоголізму та наркоманії не потребує, його вік та стан здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, та прийняв обґрунтоване рішення про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Також, колегія суддів вважає переконливим і обґрунтованим висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України з врахуванням тяжкості та обставин вчиненого ним злочину , даних про особу обвинуваченого, добровільного відшкодування потерпілому збитків, завданих злочином, позиції потерпілого.

Правильно судом вирішено питання і щодо додаткового покарання , яке суд з урахуванням усіх обставин вирішив не призначати , а тому доводи прокурора щодо безпідставного не призначення додаткового покарання колегія суддів вважає такими , що не заслуговують на увагу.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Вирішуючи питання про непризначення додаткового покарання суд першої інстанції врахував усі вище перелічені дані про особу обвинуваченого, який працює водієм та позбавлення прав керування транспортними засобами позбавить його джерел для існування, конкретні обставини справи , а особливо позицію потерпілого , якому в повному обсязі і добровільно відшкодовано шкоду завдану злочином і який в суді першої інстанції наполягав на непризначені додаткового покарання та всі інші обставини в сукупності, які дали підстави не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Перевіряючи вирок суду на відповідність вимогам законодавства в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що прокурором не наведено досить вагомих і переконливих доводів, які не були враховані судом першої інстанції і які в даному випадку послугували б підставою апеляційному суду для призначення додаткового покарання та скасування звільнення від відбування основного покарання, як про це просить прокурор.

Щодо доводів прокурора про неправильність рішення місцевого суду в частині виділення із матеріалів кримінального провадження цивільних позовів прокуратури та передачу їх для розгляду в порядку цивільного судочинства , колегія суддів також вважає непереконливими виходячи з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З вказаного випливає, що розгляд цивільного позову в кримінальному провадженні здійснюється з обов`язковим дотримання судом принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 22 КПК) та принципу диспозитивної ( ст. 26).

Прокурором, при зверненні з позовами до обвинуваченого, не в повній мірі було дотримано вказаних засад кримінального провадження, не було враховано ряд важливих обставин , необхідних для повного та об`єктивного вирішення цивільного позову, зокрема: наявність трудових відносин у обвинуваченого, вчинення ним злочину у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків та на службовому транспорті, наявність страхового полісу у власника автомобіля, в результаті чого залишилося невизначеним коло юридичних осіб, які повинні були приймати участь у розгляді позову, оскільки рішення по ньому може вплинути на права та обв`язки останніх, та останні не були залучені як учасники судового провадження.

Враховуючи вказане вище, а також за умови часткового визнання обвинуваченим цивільних позовів, заявлених прокуратурою, що вказує на наявність спору між сторонами, колегія суддів приходить до висновку , що вирішенні позовів в порядку цивільного судочинства найбільш сприятиме об`єктивному та повному з`ясуванню усіх необхідних обставин, а тому рішення суду в цій частини є правильним.

Такий вирок суду є справедливим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування , як про це йдеться у апеляційній скарзі.

Крім того, оскільки судом першої інстанції цивільний позов не був досліджений в передбачений законом спосіб, , а також враховуючи вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до яких апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, тому Апеляційний суд Полтавської області не має можливості прийняти будь-яке рішення стосовно цього питання.

Порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення , колегією суддів не встановлено, а тому апеляція прокурора підлягає відхиленню.

Керуючись ст..ст.404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ст.286 ч.2 КК України - без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

______________ ___________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4