УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/916/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.263,ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Новоград-Волинського району Житомирської області, без реєстрації, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.263, ч.2 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію його дій, просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року в частині призначення покарання скасувати та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини.
Вказав, що призначена судом міра покарання є занадто сувора та несправедлива.
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст.263 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі. Також визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у вигляді 3-х років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 04.08.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у вигляді 3-х років 2-х місяців позбавлення волі.
Обрано засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку, та взято його під варту з зали суду.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з 21.12.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 527 грн. 76 коп. судових витрат за проведення експертизи у кримінальному провадженні (висновок експерта № 1/32 від 11.01.2017 року).
Речові докази у кримінальному провадженні:
- кастет, який відповідно до висновку експерта № 1/32 від 11.01.2017 являється контактною не клинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, що залишено на зберігання у спеціальному приміщенні для зберігання речових доказів Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області - знищено;
- паяльник з дерев`яною ручкою, кухонний ніж та степлер, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 - залишено ОСОБА_9 .
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_10 , будучи раніше судимим, в законному порядку судимість не знята та не погашена, в період іспитового терміну, в один з днів грудня місяця 2016 року, в обідню пору дня, перебуваючи по вул. Шевченка, в м. Новоград-Волинський, Житомирської області, поблизу автостанції, на узбіччі дороги, виявив кастет, який поклав у кишеню своєї курточки, який відповідно до висновку експерта № 1/32 від 11.01.2017 року являється контактною не клинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовленою саморобним способом.
Таким чином, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що вказаний кастет є холодною зброєю, став умисно, без передбаченого законом дозволу, носити його при собі, з метою самозахисту.
05.01.2017 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_10 , слідуючи по вул. Лесі Українки, в с. Теснівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, був зупинений працівниками Новоград-Волинського ВП ГНУП в Житомирській області, які при поверхневому огляді одягу останнього виявили та вилучили з кишені курточки ОСОБА_11 кастет, який він умисно носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Крім того, 03.02.2017 року, близько 21 год., ОСОБА_6 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив умисно, таємно викрасти майно, яке належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , підійшов до тумбочки яка стояла в одній з кімнат будинку, звідки умисно повторно викрав мобільний телефон марки «QUMOQUEST 354 black» вартістю 1000 грн., в якому була СІМ-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн. паяльник вартістю 115 грн., кухонний ніж вартістю 26 грн. та будівельний степлер вартістю 182 грн., які склав до поліетиленового пакету.
Після чого залишив місце вчинення злочину, таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1348 грн.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурором ОСОБА_12 подано письмові заперечення. Прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2017- без змін.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, ніким з учасників судового провадження не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України. Дії обвинуваченого за ч.2 ст.263, ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження є безпідставними.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.263, ч.2 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості. Враховано судом і особу винного, який за місцем свого проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих норм та правил.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.
Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкцій, передбачених ч.2 ст.263, ч.2 ст.185 КК України.
Враховуючи сукупність цих обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах мінімальних санкцій статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70 КК України, та дійшов до правильного висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.
Враховуючи наведені вище обставини кримінального провадження, характер вчинення ОСОБА_6 злочинів та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_6 міри призначеного судом першої інстанції покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ: