Провадження № 1-кп/734/218/17 Справа № 734/3420/17
іменем України
21 листопада 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Урожайне Бориславського району Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, 18 квітня 2016 року призваного на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , курсанта 3 навчальної танкової роти 1 навчального танкового батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 після призову на військову службу за контрактом, 18.04.2016 проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 .
На підставі посвідчення про відрядження ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 19.04.2017 №302, старший солдат ОСОБА_4 відряджений на навчання до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 87 від 24.04.2017 старший солдат ОСОБА_4 прикомандирований у списки 3 навчальної танкової роти 1 навчального танкового батальйону.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старший солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 02 травня 2017 року, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.
В подальшому 27.06.2017 старший солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , добровільно з`явився до військової прокуратури Деснянського гарнізону.
З метою встановлення придатності ОСОБА_4 до військової служби за станом здоров`я останнього направлено до ГВКГ м. Києва для проходження військово-лікарської комісії. 31.07.2017 після закінчення проходження комісії старший солдат ОСОБА_4 без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Отже, старший солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім в розташуванні військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в періоди з 02.05.2017 по 27.06.2017, та з 31.07.2017 по 28.09.2017 року.
21 листопада 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України.
Згідно вказаної угоди прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання враховуючи ступінь і характер сприяння обвинуваченого під час досудового розслідування кримінального провадження щодо нього, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, характер та тяжкість злочину, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, беручи до уваги інтереси суспільства сторони узгодили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 1 п. "д" та ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.
Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 узгоджене сторонами за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті та звільнити від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цьогоЗакону.
За змістом ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» його виконання покладається на суди, зокрема питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого, підсудного чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
В судовому засіданні встановлено, що Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 обвинуваченому ОСОБА_4 26 грудня 2016 року видано посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно якого він має статус учасника бойових дій.
Відподідно до статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, передбачається звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування амністії щодо ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 21 листопада 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою згідно ухвали слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2017 року скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти із зали суду.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1