ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/1943/17

Провадження № 1-кп/348/314/17

24 листопада 2017 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0000209 від 25.09.2017 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, військовослужбовця, не судимого, громадянина України,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

13.02.2017 р. ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) від 13.02.2017 р. № 19-РС солдата ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.03.2017 р. № 50-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду навідника військової частини НОМЕР_2 .

У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2017 р. солдат ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу даної військової частини та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), куди він повинен був прибути 22.03.2017 р.

Однак, 22.03.2017 р. о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу у зв`язку з переведенням до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 09.06.2017 р., проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

09.06.2017 о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , за сприяння працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , з`явився до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_4 (м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 9).

Своїми умисними діями, які виразились у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України.

25 вересня 2017 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 3 ст. 408 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме 5 (п`ять) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, розкаявся у вчиненому. Просить суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі укладення угоди та виключні підстави оскарження вироку розуміє.

Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ним та підозрюваним ОСОБА_4 , призначити узгоджене сторонами покарання.

Захисник просить про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та підозрюваним.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши сторонам наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст. 473 КПК України, та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену сторонами угоду слід затвердити, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз. 1, 3, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Дана угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо змісту угоди про визнання винуватості. Обставин, які би перешкоджали затвердженню угоди - не встановлено.

Cудом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості за ч. 3 ст. 408 КК України, - оскільки обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпеки вчиненого, даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, злочин вчинив вперше, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується, а також двох і більше обставин, що пом`якшують його покарання, таких як щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, тому узгоджене покарання за ч. 3 ст. 408 КК України до п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення відбування покаранння з іспитовим строком три роки з покладенням ряду обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 , та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, ст.ст. 85, 86 КК України, суд,
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 25 вересня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки.

У відповідності до ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язки у вигляді: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1