АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000058 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інтстанції на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України,
Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, з підстав невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 було повернуто, оскільки не думку суду першої інстанції при складанні обвинувального акту не були дотримані вимоги ст. 291 КПК України, тобто відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановлено, прокурором в обвинувальному акті не викладено обставини його вчинення саме групою осіб, які прокурор вважає встановленими, і на підставі яких сформовано обвинувачення та визначена правова кваліфікація злочину.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_10 вчинив разом з ОСОБА_11 . Однак, які саме дії за попередньою змовою із ОСОБА_11 вчинив саме ОСОБА_10 щодо створення та утримання даного місця як місця розпусти, його роль, ступень його участі, обвинувальний акт не містить.

Також не зазначено, в якому розмірі, в який період часу і при яких обставинах та куди саме перераховувались кошти, частину з яких отримував ОСОБА_12 .

Крім того, при кваліфікації дій ОСОБА_10 визначено, що він створив місце для розпусти з метою наживи. При цьому, в чому саме безпосередньо полягали зазначені дії ОСОБА_10 , завдяки яким даний об`єкт почав використовуватись для розпусти, прокурором не зазначено.

Суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_10 правопорушення за ч. 2 ст. 302 КК України, взагалі не викладена.

Крім того, відсутній виклад фактичних обставин події щодо утримання місця розпусти, час, спосіб скоєння даних дій, хоча при кваліфікації дій ОСОБА_10 прокурором зазначено, що ОСОБА_10 також й утримував дане місце для розпусти з метою наживи.

На зазначену ухвалу прокурором подана апеляційна скарга, в якій останній просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд у іншому складі суду в наслідок істотного порушення судом вимог кримінального закону при ухваленні судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на необґрунтованість ухвали місцевого суду, так як на думку апелянта, суд не взяв до уваги, що даний обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки він має усі зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, в тому числі і дані, визначені у п. 5 вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт містить і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (із зазначенням місця, часу способу, мотиву та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення за вказаними статтями.

В свою чергу, підстави, на які послався суд повертаючи обвинувальний акт прокурору є необгрунтованими, та не відповідають ст.291 КПК України, яка визначає загальні вимоги до обвинувального акту, а ухвала суду не містить чіткого визначення вимог, що їх висуває суд при поверненні обвинувального акту прокурору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону в повному обсязі з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений ст. 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту, а також реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, а підстави для повернення обвинувального акту вмотивованими.

Відповідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З обвинувального акту відносно ОСОБА_6 вбачається, що викладені фактичні обставини, які були встановлені у ході досудового слідства та сформульоване обвинувачення, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановлено, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення, зазначено, що ОСОБА_10 , вчинив разом з ОСОБА_11 . Однак, які саме дії за попередньою змовою із ОСОБА_11 вчинив саме ОСОБА_10 щодо створення та утримання даного місця як місця розпусти, його роль, ступень його участі, обвинувальний акт не містить.

Також не зазначено, в якому розмірі, в який період часу і при яких обставинах та куди саме перераховувались кошти, частину з яких отримував ОСОБА_12 .

Крім того, при кваліфікації дій ОСОБА_10 визначено, що він створив місце для розпусти з метою наживи. При цьому, в чому саме безпосередньо полягали зазначені дії ОСОБА_10 , завдяки яким даний об`єкт почав використовуватись для розпусти, прокурором не зазначено.

Суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_10 правопорушення за ч. 2 ст. 302 КК України, взагалі не викладена.

Крім того, відсутній виклад фактичних обставин події щодо утримання місця розпусти, час, спосіб скоєння даних дій, хоча при кваліфікації дій ОСОБА_10 прокурором зазначено, що ОСОБА_10 також й утримував дане місце для розпусти з метою наживи.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність, порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень особа обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист

А тому враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнації відносно того, що потрібно усунути зазначені недоліки, та виконанати в повному обсязі вимог ст.ст. 91, 242, 290, 291 КПК України

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 404, 407, 409, 474 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді спави у суді першої інтстанції - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4