"20" вересня 2017 р. Справа № 363/3150/17
УХВАЛА
20 вересня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000495 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:
прокурор висловися про можливість призначення судового розгляду по справі й продовження щодо обвинуваченого існуючої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків ухилення особи від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на свідків, продовження вчинення правопорушень.

Обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на те, що недоліки обвинувального акту, які до цього мали місце належним чином не усунуто, обвинувачення в частині викладення об`єктивної сторони злочину є неконкретним і належно не виписаним. Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить необхідних додатків і є неправильним.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали, суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Як зазначено в постанові ВСУ від 24.11.2016 року справа № 5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд вважає, що недоліки обвинувального акту встановлені судами в переважній більшості усунуто, вимоги закону (ст. 291 КПК України) щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

Наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт в цьому провадженні вже вшосте надходить до суду, коли виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання викладеного прокурором обвинувачення попри наявність певних недоліків у той же час є достатнім для усвідомлення і розуміння обвинуваченим, здійснення ним захисту від нього в суді.

Тому згідно ст.ст. 2 і 28 КПК України з метою забезпечення розгляду справи протягом розумного строку та виконання завдань кримінального судочинства щодо ефективного, швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, суд доходить висновку щодо можливості призначення судового розгляду по справі.

Неточності в датах складання обвинувального акту, певні граматичні помилки самі по собі не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Твердження в обвинуваченні про вчинення злочину групою осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження узгоджується з п. 76 розділу 2 реєстру матеріалів досудового розслідування, де викладено процесуальне рішення із вказаного питання.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК України).

На судовий розгляд слід викликати учасників кримінального провадження зазначених в обвинувальному акті. Водночас в порядку підготовки до судового розгляду суд вважає необхідним згідно вимог ч. 3 ст. 26, ст. 352 КПК України забезпечити в суді допит свідка ОСОБА_6 відомості щодо якого змінено, зобов`язавши про це прокурора

Підготовку до судового розгляду вважати завершеною.

Строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 26 вересня 2017 року.

За змістом вимог ст. 331 КПК України після надходження обвинувального акту до суду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

В суді в порядку ст. 315 КПК України прокурор наполягав на продовженні строку тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ та відсутність доказів на користь збереження ризиків передбачених ст. 177 КПК України, просили змінити запобіжний захід на менш суворий, зокрема домашній арешт, зменшити розмір застави. Зазначили, що обвинувачений має постійне місце поживання, важко хворих непрацездатних батьків.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зазначає про на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню, які зберігають свою актуальність по справі і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Вказаний висновок обумовлений тим, що розгляд справи по суті не розпочато, свідки в суді не допитувалися, докази в суді не досліджувалися, коли до свідка ОСОБА_6 застосовано заходи безпеки, а згідно вимог ст. 23 і ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки, лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав в судовому засіданні, коли ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких умисних злочинів у сфері корупційних діянь пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, коли останній обіймав відповідальну і впливову посаду в правоохоронних органах, а відтак безумовно матиме можливість впливу на свідків по справі.

При цьому має значення також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому до 10 років позбавлення волі, який затриманий одразу після вчинення інкримінованого злочину й з того часу знаходиться під вартою.

Звертає суд увагу й на те, що законом України № 1698-VII від 14.10.2014 року в Україні на законодавчому рівні запроваджено поняття корупційних злочинів й посилено кримінальну відповідальність за їх вчинення.

Попри наявність у обвинуваченого важко хворих батьків похилого віку, постійного місця проживання, що певною мірою знижує ступінь настання згаданих вище ризиків, самі тільки ці обставини є недостатніми для того аби гарантувати його належну процесуальну поведінку і усунення можливості настання згаданих ризиків.

Крім того підстав для зміни розміру застави згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України не встановлено, відповідних доказів стосовно цього суду не подано.

Обвинувачений тримається під вартою в цій справі з 4 березня 2016 року.

Отже продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на два місяці не є значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмежень прав особи на вільне пересування. Такий строк тримання під вартою суд вважає прийнятним і виправданим для втручання в права і свободи обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 331, 372 КПК України,

ухвалив:

дане кримінальне провадження № 0000495 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 368 КК України призначити до судового розгляду на 14 год. 30 хв. 29 вересня 2017 року у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вишгородського районного суду Київської області .

Якщо з тих або інших причин розгляд справи буде відкладений призначити резервне судове засідання на 14 год. 18 жовтня 2017 року.
В судове засідання викликати учасників судового розгляду зазначених в обвинувальному акті. Зобов`язати прокурора в порядку ст. 23 і ст. 352 КПК України забезпечити в суді допит свідка ОСОБА_6 , відомості щодо якого змінено в зв`язку із застосуванням заходів безпеки згідно постанови від 24.05.2016 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у СІЗО № 13 Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 26 листопада 2017 року включно.
Строк продовження дії існуючої міри запобіжного заходу слід відраховувати з 26 вересня 2017 року.
Ухвала згідно вимог ч. 2 ст. 392 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскарженою і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя