АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1703/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/627/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 28.03.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000432 щодо:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився:
Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг,
освіта базова загальна середня, неодруженого,
не працюючого, який зареєстрований та мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
-06.06.2005р. Саксаганським районним судом
м.Кривого Рогу за ст.186 ч.2 КК України до покарання
у виді позбавлення волі строком на 4р.,
04.04.2009р. звільненого по відбуттю строку
покарання;
-31.08.2009р. Саксаганським районним судом
м.Кривого Рогу за ст.ст.185 ч.2,75 КК України
до покарання у виді позбавлення волі строком на 2р.,
з випробуванням строком на 2р.;
- 03.12.2009р. Інгулецьким районним судом
м.Кривого Рогу за ст.ст.186 ч.2; 15 ч.3, 186 ч.2, 263 ч.1, 70 ч.1, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на 5р. 6міс.,
12.03.2015р. звільненого по відбуттю покарання,
про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2017р.
26 вересня 2017р. Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області розглянув клопотання слідчого СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, затверджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 і застосував до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
особа стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_6
захисник особи ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, просить змінити ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимий, маючи не погашені і не зняті у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний аналогічний корисливий злочин.

Так, ОСОБА_6 , повторно, 28.03.2016р.приблизно об 11.00 год., знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрав з вищевказаного будинку телевізор «LG -32LD», який належить його матері - ОСОБА_8 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №861 від 25.04.2016р. складає 3600 грн. Після чого, ОСОБА_6 , обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 3600 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, ОСОБА_6 , скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити ухвалу суду щодо ОСОБА_6 з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор, вказує, що виходячи з встановлених у ст.19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Прокурор вказує, що згідно дослідженому судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи №127 від 23.06.2017р. ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованого йому діяння страждав та страждає психічним захворюванням у формі шизофренії параноїдальної безперервно поточної.
При цьому прокурор наголошує на тому, що зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості в період, що відноситься до інкримінованого діяння, віддавати собі звіт в своїх діях та керувати ними.
Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, просила колегію суддів задовольнити її у повному обсязі, змінити ухвалу суду щодо ОСОБА_6 , виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції згодна з ухвалою суду першої інстанції.
Захисник ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду, згодна з рішенням суду першої інстанції, не заперечує проти апеляції прокурора.
ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді вказав, що він не згоден з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з наступних підстав.
Доводи прокурора щодо незаконності судового рішення, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, виходячи з положень п.3 ч.2 ст.412 КПК України, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

У ст.129 Конституції України визначені основні засади судочинства, до, яких зокрема відносяться такі засади, як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права; рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у їх доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 КПК України не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.

У випадках і порядку, передбачених цим Кодексом, певні категорії осіб (неповнолітні, іноземці, особи з розумовими і фізичними вадами тощо) під час кримінального провадження користуються додатковими гарантіями.

Відповідно до ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, згідно, якому, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції порушив зазначені вище норми Закону.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, журнали судових засідань, суд апеляційної інстанції встановив, що судовий розгляд кримінального провадження проводився без участі особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, тоді як на початку судового розгляду ОСОБА_6 , був присутній.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 був допитаний у судовому засіданні 15.11.2016р. (ар.пр.72, т.1), а судовий розгляд було закінчено 26 вересня 2017р. постановленням ухвали без з`ясування думки ОСОБА_6 про застосування до нього примусових заходів медичного характеру, що є порушенням вимог ст.506 КПК України, якою визначені права особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, а саме, такі особи користуються правами підозрюваного і обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи.

Суд апеляційної інстанції встановив, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 фактично здійснено за відсутності особи стосовно, якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
Приймаючи рішення про продовження здійснення судового розгляду за відсутності ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на стан здоров`я ОСОБА_6 та ч.1 ст.512 КПК України, де зазначено, що участь особи стосовно, якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою, не взявши до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Так, у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» звернуто увагу суддів на те, що суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли

цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати

письмову відмову в разі її небажання бути присутньою.

Колегією суддів встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять письмової відмови ОСОБА_6 про його небажання бути присутнім в судовому засіданні, однак суд, незважаючи на це, постановив рішення про здійснення подальшого судового розгляду за його відсутності.

З висновку судово-психіатричного експерта №127 від 23.06.20І6року, вбачається, що ОСОБА_6 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння, через свій психічний стан не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при здійсненні інкримінованого йому правопорушення. ОСОБА_6 на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням в формі шизофренії параноїчної, по своєму психічному стану на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому з урахуванням характеру інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (ар.пр.76-79, т.2).

Зазначений висновок судово-психіатричного експерта не містить відомостей про те, що характер психічного захворювання ОСОБА_6 перешкоджає йому бути присутнім у судовому засіданні, а відтак участь ОСОБА_6 у судовому засіданні є обов`язковою.
Отже суд першої інстанції, розглянувши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру без участі ОСОБА_6 , не взяв до уваги, що психічне захворювання ОСОБА_6 не перешкоджає його участі у судовому розгляду, тим самим порушивши право ОСОБА_6 на захист.

Суд апеляційної інстанції, згідно п.1 ч.1 ст.415 КПК України скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, з наведених вище підстав, однак звертає увагу суду першої інстанції на необхідність перевірки доводів прокурора під час нового розгляду, що необхідно для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого судового рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, задовольнити частково.
Скасувати ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2017р. про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4