Справа № 509/380/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя м. Одеси, громадянина України, українця, холостого, з вищою освітою, офіційно працюючого юристом Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, адвоката (свідоцтво № 2431 виданого ООКДКА від 16.10.2012 р.), проживаючого і зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого - у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Органами досудового розслідування, Форос обвинувачується в тому, що 29.01.2016 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, в приміщенні кабінету Дальницького сільського голови за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Дальник, вул. Леніна, 126, в порушення вимог Законів України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про державну інформацію» та «Про місцеве самоврядування в Україні» умисно, з метою недопущення оприлюднення інформації, що стосується діяльності сесії Дальницької сільської ради, перешкодив законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_5 , який відповідно до посвідчення журналіста № 3 від 05.03.2015 р., виданого друкованим засобом масової інформації «Верховенство права», здійснював свою професійну журналістську діяльність та в той момент виконував редакційно посадові службові обов`язки щодо відео фіксації засідання сесії Дальницької сільської ради з метою подальшого його висвітлення, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 , є журналістом, створив йому перепони щодо збирання, одержання, фіксації та поширення інформації, висловивши журналісту незаконну вимогу припинити відео зйомку та покинути кабінет, в якому проходила сесія ради. Одночасно з висловлювання вимоги залишити приміщення Форос, наблизившись до ОСОБА_5 , декілька разів відвів вбік відеокамеру марки «Sony HDRCX400», на яку проводилась відео зйомка, та застосувавши до журналіста фізичний вплив, а саме, штовхаючи його у спину в напрямку виходу із кабінету сільського голови, відібрав у ОСОБА_5 відеокамеру з метою недопущення подальшої відео фіксації сесії ради та провів з нею дію по передчасному вимкненню в порядку, не передбаченому правилами користування даним видом цифрової техніки.

Зазначені дії Фороса органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 171 КК України як умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності.

Вину свою Форос не визнав повністю і показав суду, що 29.01.2016 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, він був присутнім в приміщенні кабінету Дальницького сільського голови за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Дальник, вул. Леніна, 126, де відбувалось засідання сесії Дальницької сільської ради. В цей же час до цього ж кабінету, увірвався раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_5 , який поводившись зухвало, швидко встановивши штатив, почав відео зйомку сесії на свою відеокамеру. При чому, він знаходився від потерпілого на відстані приблизно 8 метрів поряд з головою Дальницької с/р ОСОБА_8 та секретарем с/р ОСОБА_9 , до потерпілого не наближався, і на його запитання та на запитання всіх присутніх депутатів, «Хто Ви такий ?, «Який засіб масової інформації Ви представляєте?» - ОСОБА_5 не реагував та будь-якої відповіді на поставлені запитання не надав. Будь-якого бейджу чи посвідчення журналіста засобу масової інформації, ОСОБА_5 присутнім на сесії не показував і особисто представлявся, постійно стверджуючи : «Я маю право!» та продовжував відеоз`йомку. Враховуючи вказані обставини, секретарем та головою Дальницької с/р було об`явлено перерву сесії, а після перерви, коли було з`ясовано особу потерпілого і секретарем с/р ОСОБА_9 було зазначено його особу в журналі, після чого, потерпілий продовжив відео фіксацію за допомогою фотоапарату чи відеокамери. Ніяких дій щодо перешкод потерпілому ОСОБА_5 у проведенні відео зйомки він не вчиняв, будь-якого фізичного насильства щодо потерпілого, який доречи, не повідомив ні його, ні сільського голову, ні присутніх депутатів сільради, що він є журналіст якогось засобу масової інформації чи будь-якого документа на підтвердження своєї особи журналіста (посвідчення журналіста, бейджу чи інше) не пред`являв, відеокамери у нього не відбирав і не вимикав її, не створюючи жодних перешкод потерпілому у проведенні відео фіксування сесії сільради, не наближався до потерпілого та його відеокамери, а навпаки намагався запобігти конфлікту, який намагався спровокувати потерпілий ОСОБА_5 своєю зухвалою та безцеремонною поведінкою.

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків та дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в судових засіданнях не доведено вчинення Форосом зазначеного вище кримінального правопорушення, а тому він підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України з наступних підстав.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
В свою чергу відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в статті 17 КПК України - особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи - тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стаття 29 Конституції України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.
Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зокрема, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
В той же час, ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається - на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення - безпосередньо у судовому засіданні.
Європейський Суд з прав людини зазначив у рішенні, яке винесене у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року, що відповідно до закріпленого принципу презумпції невинуватості, члени суду, виконуючи свої обов`язки, не можуть виходити з упередженого припущення, що обвинувачений учинив правопорушення, в якому його обвинувачують; тягар доведення лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачиться на користь обвинуваченого.
Статтею 5 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» визначено - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме після засудження судом.
Стаття 6 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення - вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є - верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 Протоколу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд - є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 Протоколу 1 Конвенції, не є абсолютним : воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Протоколу 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Частина 1 статті 171 КК України передбачає - незаконне вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених журналістом матеріалів і технічних засобів, якими він користується у зв`язку із своєю професійною діяльністю, незаконна відмова у доступі журналіста до інформації, незаконна заборона висвітлення окремих тем, показу окремих осіб, критики суб`єкта владних повноважень, а так само будь-яке інше умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Основним безпосереднім об`єктом злочину (ст. 171 ч. 1 КК України) - є встановлений порядок здійснення законної професійної діяльності журналістів, який забезпечує конституційне право громадян на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, необхідну їм для реалізації ними своїх прав, свобод та законних інтересів. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання службовими особами своїх повноважень.
Потерпілим від злочину є професійний журналіст.
Професійним журналістом є - штатний або позаштатний творчий працівник, який як учасник інформаційних відносин професійно збирає, одержує, створює і готує інформацію для поширення її ЗМІ, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України. Свою професійну діяльність він може здійснювати в інтересах будь-якого друкованого (газети, журнали, бюлетені тощо і разові видання з визначеним тиражом) або аудіовізуального (радіомовлення, телебачення, кіно, звукозапис, відеозапис тощо) засобу масової інформації, а також інформаційного агентства.
Об`єктивна сторона цього злочину полягає у діях, які перешкоджають законній професійній діяльності як окремого журналіста (журналістів), так і засобу масової інформації, і можуть мати дві форми: перешкоджання законній діяльності журналістів (ч. 1 ст. 171 КК України); переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків або за критику (ч. 2 ст. 171 КК України).
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Винний усвідомлює, що своїми діями перешкоджає законній діяльності журналіста, шляхом примушування його до розповсюдження або до відмови від розповсюдження інформації і бажає вчинити такі дії.
Законною - є така діяльність журналістів, яка спрямована на реалізацію ними своїх повноважень у інформаційній сфері і здійснюється засобами та в порядку, передбачених законом.
Перешкоджання законній професійній діяльності журналістів - це протиправне створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації. Воно може виразитись у примушуванні до поширення певної інформації або відмові в її поширенні, незаконному вилученні тиражу друкованої продукції, знятті передачі з ефіру, недопущенні журналіста до участі у прес-конференції, безпідставній відмові в акредитації засобу масової інформації чи окремому журналістові, позбавленні журналіста чи засіб масової інформації можливості скористатися переважним правом на одержання інформації, необґрунтованій відмові у задоволенні запиту щодо доступу до офіційних документів або наданні письмової чи усної інформації, порушенні права власності на інформацію, навмисному приховуванні інформації, безпідставній відмові від поширення певної інформації тощо. Таке перешкоджання може виразитися також у здійсненні цензури або втручанні у професійну діяльність журналістів і засобів масової інформації з боку органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб. Цензурою визнається вимога, спрямована до засобу масової інформації, журналіста, головного редактора, організації, що здійснює випуск засобу масової інформації, його засновника (співзасновника), видавця, розповсюджувача, попередньо узгоджувати інформацію, що поширюється (крім випадків, коли така вимога йде від автора цієї інформації чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав на неї), та/або накладення заборони (крім випадків, коли така заборона накладається судом) чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб.
Закон містить спеціальну заборону щодо втручання у формах, не передбачених законодавством України або договором, укладеним між засновником (співзасновниками) і редакцією засобу масової інформації, у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом інформації, що поширюється, з боку засновників (співзасновників) засобів масової інформації, органів державної влади або органів місцевого самоврядування, посадових осіб цих органів, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно значимої інформації, накладення заборони на показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або їх посадових осіб. Забороняються створення будь-яких органів державної влади, установ, введення посад, на які покладаються повноваження щодо здійснення контролю за змістом інформації, що поширюється засобами масової інформації. Перешкоджання законній професійній діяльності журналістів може здійснюватися шляхом погроз, застосування фізичного насильства, обману, шантажу, пошкодження чи знищення майна, підкупу, зловживання владою або службовим становищем тощо.
Переслідування може полягати у фізичному чи психічному впливі на журналіста, його рідних чи близьких, знищенні або пошкодженні його майна, обмеженні або позбавленні його прав чи законних інтересів (позбавлення премії, істотне зменшення розміру гонорару, звільнення з роботи чи переведення на іншу роботу, відмова оприлюднювати підготовлені ним матеріали).
Склад цього злочину - формальний. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення відповідних дій, передбачених ст. 171 КК України.
Суб`єктом цього злочину у першій його формі може бути будь-яка осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Перешкоджання законній діяльності журналістів, вчинене службовою особою з використанням наданих їй влади чи службових повноважень, за наявності підстав слід додатково кваліфікувати за статтями 364 або 365 КК України. Суб`єктом цього злочину у другій його формі може бути: 1) осудна особа, яка досягла 16-річного віку, і діє у групі осіб за попередньою змовою; 2) службова особа.
Порушення права на інформацію, яке полягає у неправомірній відмові в наданні інформації журналісту чи засобу масової інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України «Про інформацію», «Про звернення громадян» та «Про доступ до судових рішень», утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП. У разі заподіяння таким діянням істотної шкоди, якщо воно перешкоджало законній діяльності журналістів, вчинене слід кваліфікувати за ст. 171 КК України.
Відповідно до Роз`яснень Міністерства Юстиції України від 04.10.2011 р. «Правові засади діяльності журналістів в Україні», які є чинним на сьогоднішній день належність журналіста до відповідного засобу масової інформації - підтверджується редакційним посвідченням чи іншим документом, виданим йому редакцією цього друкованого засобу масової інформації. Права та обов`язки журналіста встановлені статтею 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Журналіст повинен добре усвідомлювати те, що він несе відповідальність в межах чинного законодавства за перевищення своїх прав і невиконання обов`язків. Під час виконання професійних обов`язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом. Має право безперешкодно відвідувати приміщення суб`єктів владних повноважень, відкриті заходи, які ними проводяться, та бути особисто прийнятим у розумні терміни їх посадовими і службовими особами, крім випадків, визначених законодавством. Також журналіст має право не розкривати джерело інформації або інформацію, яка дозволяє встановити джерела інформації, крім випадків, коли його зобов`язано до цього рішенням суду на основі закону. При цьому Законом України «Про інформацію»встановлено, що після пред`явлення документа, що засвідчує його професійну належність, працівник засобу масової інформації має право збирати інформацію.
Журналіст, працівник засобу масової інформації - зобов`язаний дотримуватися встановленихсуб`єктом владних повноважень «Правил внутрішнього трудового розпорядку», не перешкоджати діяльності його службових та посадових осіб.
Журналісти, під час провадження їх професійної діяльності, мають можливість користуватися загальновизнаною свободою думки і слова, свободою вираження поглядів, в той же час підкреслюється неприпустимість зловживання правами та свободами журналіста.
Відповідно до п.п. 5,7 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» - журналіст зобов`язанийпредставлятися та пред`являти редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації.Журналіст несе відповідальність в межах чинного законодавства за перевищення своїх прав і невиконання обов`язків.
В той же час, ст. 25 вказаного Закону передбачає, що журналістом редакції друкованого засобу масової інформації відповідно до цього Закону є творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для друкованого засобу масової інформації та діє на підставі трудових чи інших договірних відносин з його редакцією або займається такою діяльністю за її уповноваженням, що підтверджується редакційним посвідченням чи іншим документом, виданим йому редакцією цього друкованого засобу масової інформації. Професійна належність журналіста може підтверджуватися документом, виданим професійним об`єднанням журналістів. На особу, якій видано редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує повноваження, надані їй редакцією друкованого засобу масової інформації, або її професійну належність, поширюються права і обов`язки, зазначені у статті 26 цього Закону.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження - на умовах, визначених у договорах між цими органами і редакціями зазначених друкованих засобів масової інформації.
Відповідно до ч.ч. 2,13,19 «Кодексу етики українського журналіста» ухваленого 2002 року на З`їзді журналістів-підписантів Кодексу (останні зміни внесені 2013 року), затвердженого 12.12.2013 року на пленумі Національної спілки журналістів України (НСЖУ) та місяцем раніше, рішенням Комітету Незалежної медіа-профспілки України (НМПУ) -служіння інтересам влади чи засновників, а не суспільства - є порушенням етики журналіста. Журналіст не повинен використовувати незаконні методи отримання інформації. Журналіст при зборі інформації діє в правовому полі України і може вдатися до будь-яких законних, в тому числі судових, процедур проти осіб, які перешкоджають йому в зборі інформації. Використання негласних прийомів збирання новин допускається лише тоді, коли це необхідно для забезпечення достовірності або точності матеріалу. Такі прийоми можуть бути виправдані лише у разі, коли іншими способами зібрати інформацію неможливо. Свідоме порушення норм журналістської етики є абсолютно несумісним з професійною журналістикою, піддається громадському осуду, може бути підставою для позбавлення прес-карти чи членства в професійних спілках та НСЖУ. Розгляд конфліктних ситуацій етичного та професійного характеру здійснює Комісія з журналістської етики.
На підтвердження обвинувачення Фороса, прокурор посилається на наступні докази : показання самого обвинуваченого ОСОБА_10 , показання потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , аудіозаписом і відеозаписом досліджуваних подій та протокол перегляду відеозапису від 26.07.2016 р. з фото-таблицею до нього, рапорт чергового інспектора робітника поліції про телефонне повідомлення стосовно конфлікту ОСОБА_5 з депутатами Дальницької с/р, письмовою заявою ОСОБА_5 про скоєння відносно нього злочину за ст. 171 КК України, протокол огляду місця події від 29.01.2016 р. з фото-таблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_5 , висновок експерта № 39 від 03.02.2016 р. щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 з фото-таблицею до нього від 11.08.2016 р., листом голови правління ГО «Верховенство права», яким підтверджується, що ОСОБА_5 є позаштатним журналістом газети «Верховенство права», бейдж з написом «Преса» газети «Верховенство права».

Так, свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , які є депутатами Дальницької с/р, в судовому засіданні показали, що під час чергової сесії Дальницької сільради Овідіопольського району Одеської області, яка проводилась 29.01.2016 р. в кабінеті сільського голови ОСОБА_8 , раптово, розпахнувши двері, до кабінету увірвався потерпілий ОСОБА_5 , на якому не було жодних розпізнавальних ознак журналіста чи працівника преси (засобу масової інформації) та відразу встановивши штатив, почав проводити відео зйомку. На пропозицію сільського голови ОСОБА_8 та секретаря с/р ОСОБА_9 пред`явити посвідчення журналіста, потерпілий відмовився це зробити, сказавши, що він має право проводити зйомку, і в свою чергу, потерпілий звернувся до сільського голови та секретаря, щоб спочатку вони пред`явили свої посвідчення. У зв`язку з тим, що засідання сесії фактично було зірвано ОСОБА_5 , секретарем с/р була оголошена перерва в засіданні сесії, після чого, потерпілий вийшов зі всіма депутатами в коридор сільради. Будь-якого бейджа з написом «Преса» на потерпілому ОСОБА_5 не було, жодного посвідчення журналіста він присутнім депутатам не пред`явив. Обвинувачений Форос до потерпілого не підходив, не чіпав його і фізичної сили до нього не застосовував, а тим більш, з кабінету потерпілого він не виштовхував, відеокамери у нього не забирав і не торкався неї, в конфлікт з потерпілим не вступав і перешкоджав ОСОБА_5 проводити відез`йомку сесії. Після перерви, потерпілий, пред`явивши своє посвідчення секретарю с/р, яка внесла його дані до відповідного журналу, був присутній на засіданні сесії ради і проводив відео фіксування сесії.

Свідок депутат Дальницької с/р ОСОБА_21 , в судовому засіданні показала, в кінці січня місяця 2016 року, під час чергової сесії Дальницької сільської ради, яка проходила в кабінеті сільського голови, на якій вона була присутня, через 15-20 хвилин, після її початку, до кабінету раптово, без стуку та прохання, з`явився ОСОБА_5 та почав проводити відео зйомку сесії. Була оголошена перерва засідання і усі вийшли з кабінету. Застосування будь-якого насильства стосовно потерпілого з боку Фороса вона не бачила, як і не бачила будь-якого фізичного впливу Фороса на потерпілого та його відеокамеру. Форос не перешкоджав потерпілому проводити з`йомку на його відеокамеру. Також, вона не бачила, щоб потерпілий пред`являв присутнім посвідчення журналіста або будь-який бейдж з написом «Преса» вона на потерпілому не бачила.

Свідок депутат Дальницької с/р ОСОБА_17 показала суду, що точної дати сесії Дальницької с/р вона не пам`ятає. Однак, під час проведення чергової сесії, дуже гучно і раптово, штовхнув двері кабінету сільського голови, де проходила сесія, зі штативом вломився потерпілий ОСОБА_5 , на якому бейджа з написом «Преса» не було, і без представлення своєї особи присутнім депутатам, не відповідаючи на їхня запитання «Хто Ви такий?» та «Який засіб інформації представляєте?» почав проводити відео зйомку сесії. Особисто вона сиділа перша від входу справа та їй було дуже добре видно всі події. При чому, потерпілому ОСОБА_5 було запропоновано зареєструватись в журналі, що він відмовився зробити. Була оголошена перерва для з`ясування особи ОСОБА_5 , до якого Форос не наближався, фізичного впливу на нього не здійснював, відеокамеру у потерпілого Форос не відбирав, не перешкоджав йому здійснювати відеоз`йомку і не виштовхував його з кабінету, так як знаходився він потерпілого на значній відстані від нього, поряд зі столом сільського голови ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 (депутати Дальницької с/р), показали суду, що під час чергової сесії Дальницької с/р, яка проходила 29.01.2016 р., коли вже був розданий порядок денний, через хвилин 15-20 дуже гучно відкрились двері кабінету, де проходила сесія, і до приміщення забіг потерпілий ОСОБА_5 разом із штативом та почав встановлювати відеокамеру. На ОСОБА_5 не було бейджа з написом «Преса». Будь-якого посвідчення журналіста, він присутнім не показував. На прохання депутатів представитись, він якийсь час мовчав, після чого, кимось з депутатів було запропоновано об`явити перерву. Всі присутні депутати вийшли на перерву. Потерпілий вийшов з кабінету першим. Форос чи будь-хто з депутатів, ОСОБА_5 не виштовхував. Камеру у потерпілого Форос не відбирав, не заважав і не перешкоджав йому проводити відео зйомку сесії. Вони не бачили пошкоджену камеру потерпілого, фізичних контактів між Форосом та потерпілим не було. На сесії виступала голова бюджетної комісії (вирішувались бюджетні питання) під час перерви потерпілого вже не було в приміщенні. На прохання депутатів показати своє посвідчення, потерпілий відмовився.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (депутати Дальницької с/р), в судовому засіданні показали, що під час сесії Дальницької сільської ради 29.01.2016 р., вони перебували в кабінеті сільського голови, як депутати. В цей час вони почули якийсь грохот, і раптово, до кабінету сільського голови швидко і гучно зайшов потерпілий ОСОБА_5 і почав проводити відео зйомку зі штатива. На пропозицію депутатів представитись, потерпілий відмовився і посвідчення журналіста не пред`являв. З приводу законності перебування ОСОБА_5 на сесії, між ним та депутатами виникла словесна перепалка. Була оголошена перерва в сесії, на яку ОСОБА_5 самостійно вийшов з депутатами. Після перерви ОСОБА_5 було запропоновано зареєструватися. Вони не бачили на потерпілому будь-якого бейджа з написом «Преса» та не бачили, щоб Форос підходив до потерпілого, чіпав його або виштовхував його чи відбирав відеокамеру, не перешкоджав потерпілому проводити відеоз`йомку сесії. Ніякого голосування депутатів про нібито заборону проводити ОСОБА_5 відео зйомку не було.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 (депутати Дальницької с/р) в судових засіданнях показали суду, що під час чергової сесії Дальницької с/р 29.01.2016 р., до кабінету сільського голови, де вона проходила, зайшов потерпілий ОСОБА_5 з відеокамерою, на яку почав знімати сесію. В цей час, секретар с/р ОСОБА_9 запитала потерпілого, хто він такий, на що ОСОБА_5 не відповів. Під час перерви вони вийшли в коридор, а ОСОБА_15 пішов на другий поверх де працює в ТОВ «Маяк». Після перерви продовжилась сесія. Щодо потерпілого, на сесії не розглядалося питання щодо заборону журналісту бути присутнім на сесії і на голосування не ставилось, потерпілий не представився журналістом. У ОСОБА_5 не було бейджа журналіста, посвідчення журналіста він не пред`являв присутнім депутатам. Форос, як юрист с/р був присутнім на сесії, однак не підходив до ОСОБА_5 , не штовхав його, не забирав відеокамеру, не чіпав його і не заважав останньому проводити відео зйомку сесії.

Свідок ОСОБА_8 (Дальницький сільський голова) показав в судовому засіданні, що під час чергової сесії Дальницької с/р яка проходила в його службовому кабінеті 29.01.2016 р., раптово, без стуку, зайшов, як в подальшому було з`ясовано потерпілий ОСОБА_5 , якого він раніше не бачив і не був з ним знайомий, розклав обладнання (штатив) і відразу почав знімати на відеокамеру сесію. На його особисте питання «Хто Ви такий?» «Який засіб друкованої масової інформації чи інтернет-видання представляєте?» ОСОБА_5 не відреагував. З такими ж запитаннями до потерпілого звернулася секретар с/р ОСОБА_9 , яка підійшла до нього. Однак, ОСОБА_5 спочатку не відповів на запитання і продовжував відеоз`йомку на відеокамеру. Таке грубе попрання порядку проведення сесії сільради за десять років перебування його на посаді сільського голови було вперше. Своїми зухвалими і наглими діями, ОСОБА_5 штучно перешкоджав проведенню сесії. У зв`язку з чим, ним було оголошено перерву в проведенні сесії для встановлення особи ОСОБА_5 , на якому не було жодного бейджу журналіста, він не надав свого посвідчення, не назвав йому та присутнім видання, яке представляє. Ним відразу була поставлена задача юристу Форосу розібратись, чи має право ця невстановлена особа брати участь у проведенні сесії та проводити відео зйомку. Особисто він - 5 разів задавав питання ОСОБА_5 «Хто Ви такий?» та жодної відповіді від потерпілого не надійшло. Юрист Форос жодним чином не чіпав потерпілого, не наближався до нього, не виштовхував його, не забирав у ОСОБА_5 його відеокамеру і не перешкоджав проводити з`йомку на його відеокамеру. Потерпілий самостійно покинув приміщення кабінету разом із депутатами після оголошення перерви, і після повернення з якої, коли секретар з`ясувала особу ОСОБА_5 з внесенням даних про нього до журналу, останній продовжив відео зйомку.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що був присутній на черговій сесії Дальницької сільради, яка відбувалась у приміщенні кабінету сільського голови 29.01.2016 р. Через деякий час, після початку сесії, розіпхнулись двері, і без стуку, швидко зайшов потерпілий ОСОБА_5 , якого запитали депутати «Хто Ви такий?». При чому, запитували всі депутати. На що ОСОБА_5 відповів що депутати публічні люди і він має право їх знімати. Форос, лише запитав потерпілого « Хто Ви такий?» та роз`ясняв йому відповідно Законів України, хто має право приймати участь на сесії. Однак, не наближався до нього, залишаючись біля столу сільського голови, де він і знаходився під час проведення сесії, на своєму звичайному місці, не виштовхував потерпілого, не торкався його відеокамери і тим більше застосовував відносно ОСОБА_5 фізичної сили, а також не заважав йому проводити відео фіксування сесії. На одежі ОСОБА_5 не було бейджа чи іншого будь-якого посвідчення журналіста. Зухвалі дії ОСОБА_5 , який грубо ігнорував всі запитання депутатів стосовно його особи та засобу масової інформації, який він представляє, особисто він вважає провокацією, яка була скерована на зрив сесії або перешкоджання її проведенню, для чого і було заслано ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_9 (секретар Дальницької с/р), пояснила суду, що коли відбувалась чергова сесія Дальницької с/р, яка проходила в приміщенні службового кабінету сільського голови, де вони зазвичай проводяться, на якій приблизно вже 40 хвилин розглядались бюджетні питання с. Дальник, розпахнувши двері кабінету, ввалився ОСОБА_5 зі штативом з відеокамерою. Особисто вона, запитала його «Хто Ви такий?» «З якої газети?», на що не отримала відповіді, запропонувавши ОСОБА_5 зареєструватись до протоколу (журналу), що передбачено порядком проведення сесії сільради. Однак ніякої реакції з боку потерпілого не відбулось. Вона повторно запропонувала йому представитись, однак ОСОБА_5 не реагував на її запитання та мовчав. Всіх депутатів така поведінка ОСОБА_5 обурила. Була оголошена перерва в засіданні сесії для з`ясування особи потерпілого. Після перерви, вона сама підійшла до потерпілого, він показав їй блакитну карточку, з якої вона зрозуміла що це громадська організація. В подальшому вона представила ОСОБА_5 депутатам сільради і прочитала його ПІП. При чому, як вона з`ясувала, коли ОСОБА_5 намагався увірватися до кабінету сільського голови, де проходила сесія, його намагались зупинити робітники сільради, пояснюючи йому, що проходить сесія сільради і він не має права перешкоджати її проведенню. Форос знаходився поряд з нею та сільським головою ОСОБА_8 і не відходив від них. Форос до потерпілого не наближався, не чіпав його, не виштовхував його з кабінету сільського голови, не заважав проведенню відеоз`йомки, до відеокамери ОСОБА_5 не торкався. На порядку денному, питання про заборону відео фіксування сесії ОСОБА_5 депутатами не розглядалось. Всі депутати були обурені зухвалою поведінкою ОСОБА_5 , який не реагуючи на їхні запитання з приводу його особи, мовчки продовжував відеоз`йомку. При чому, коли бюджетні питання вже були вичерпані і депутати проголосували за перерву в засіданні сесії, всі вийшли на перерву, а вона записувала проекти рішень у протокол. Після перерви, вона вийшла в коридор і побачила потерпілого, біля якого були лікарі зі швидкої медичної допомоги. У нього була перемотана рука. Форос вийшов з кабінету, лише коли була об`явлена перерва разом із всіма депутатами. Конфлікту між Форосом та потерпілим вона не бачила, як і не бачила ніякого рукоприкладства з боку Фороса до потерпілого.

Крім того, сторона обвинувачення посилається також на письмові докази, які, на її думку, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який йому інкримінується органами досудового розслідування за ст. 171 ч. 1 КК України, а саме: протоколом огляду місця події від 29.01.2016 року, аудіо записом сесії Дальницької сільської ради від 29.01.2016 року, відеозаписом сесії Дальницької сільської ради від 29.01.2016 року, висновком експерта № 39 від 29.01.2016 року, заявою ОСОБА_5 від 29.01.2016 року про вчинення кримінального правопорушення, протоколом проведення слідчого експерименту від 11.08.2016 року та схемою до нього.
Переглянувши та прослухавши в судовому засіданні відеозаписи та аудіо запис сесії Дальницької сільської ради від 29.01.2016 року, суд встановив, що з вказаного відеозапису взагалі не вбачається будь-яких протиправних дій Фороса, щодо створення ОСОБА_5 будь-яких перепонів чи перешкод щодо збирання, одержання, фіксації та поширення інформації, з вказаних доказів, а також не вбачається жодних протиправних дій Фороса щодо його наближення до потерпілого ОСОБА_5 , вихоплення (відібрання) відеокамери, на яку проводилась відео зйомка, а тим більш, застосування до журналіста фізичного впливу, а саме штовхання його у спину в напрямку виходу із кабінету сільського голови. Також, при дослідженні цього ж відеозапису, судом встановлено, що на вимогу Фороса, пред`явити посвідчення журналіста - ОСОБА_5 відмовився, сказавши лише фразу «Я маю право!», на чисельні вимоги депутатів та голови Дальницької сільської ради, ОСОБА_5 також категорично відмовився від пред`явлення посвідчення журналіста.

Прослухавши в судовому засіданні аудіо запис подій (під час перерви в сесії та після перерви), наданого прокурором, суд встановив і це було підтверджено сторонами провадження, що в основному, на аудіо записі мається голос лише свідка ОСОБА_16 , який гучно розмовляє з потерпілим та звертається до депутатів. Однак, аудіо доказів будь-якої промови Фороса, на підтвердження вини останнього у перешкоджанні журналістській діяльності чи заборони на відеоз`йомку, або будь-яких перешкод з його боку на адресу потерпілого прокурором суду не надано і відповідно у суду вони відсутні.

Також, суд встановив, що сам відеозапис та протокол перегляду відеозапису від 26.07.2016 р. суперечать один одному, так як роздрукований текст досліджуваних подій (висловлювання депутатів та особисто Фороса) різниться з фактичними подіями, які були зафіксовані потерпілим на відеозапису, так як фрази, які закидаються Форосу, які він нібито говорив (висловлював) в бік потерпілого ОСОБА_5 не належать йому, що він підтвердив в судовому засіданні, беручи до уваги, що будь-якої фонетичної експертизи, яка б встановила належність голосу на відео зйомці саме Форосу, органами досудового слідства призначено і проведено не було і не надано суду. А тому, з урахуванням того факту, що на відео взагалі не видно, хто саме виштовхує потерпілого ОСОБА_5 з приміщення кабінету Дальницького сільського голови, хто саме погрожує потерпілому, хто саме забороняє йому проводити відео фіксування сесії сільської ради, хто саме вихватив у потерпілого відеокамеру, і чи взагалі відеокамера була вилучена (вихвачена) з його рук встановити на відео зйомці неможливо.

Таким чином, суд дійшов висновку, що протокол перегляду відеозапису від 27.07.2016 р. є неналежним доказом по справі, який був роздрукований з вказанням фраз і речень, які Форос не говорив, складений з грубими процесуальними порушеннями і тому, судом до уваги не приймається, як належний і допустимий доказ.

Фото-таблиця, додана до протоколу перегляду відеозапису лише підтверджує факт проведення чергової сесії, на якій зображені сільський голова, депутати та Форос разом із секретарем сільради ОСОБА_9 і жодним чином не доводить вину обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України.

З показань потерпілого ОСОБА_5 , які він надав в судовому засіданні вбачається, що офіційно він ніде не працює і непрацевлаштований, він є журналістом деяких видань (редакцій), зокрема друкованого засобу масової інформації «Верховенство права», «Дорожній контроль», газети «Любимий город» і на нього в більшій частині покладається обов`язок оператора. Інколи, він фіксує судові засідання, сесії органів місцевого самоврядування. На сесію Дальницької с/р, яка відбувалась 29.01.2016 р. у приміщенні кабінету голови сільради за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Дальник, вул. Леніна, 126, він приїхав приблизно о 13:00 год., в якості журналіста за дорученням головного редактора газети (друкованого видання) «Верховенство право». З обвинуваченим Форосом він знайомий не був. Керуючись своєю діяльністю як журналіста приїхавши до Дальницької сільської ради, запитав у людей у приміщенні сільради, де проходить сесія, а потім без стуку зайшов у приміщення кабінету сільського голови, де проходила сесія сільради, поставив штатів з відеокамерою, яка вже була увімкнена та почав фіксувати (знімати на камеру) сесію. В цей час, депутати, в тому числі і обвинувачений Форос, почали запитувати його «Хто Ви такий? Який засіб масової інформації представляєте?». Раптово, до нього підійшов обвинувачений Форос та сказав, що він не має права проводити відео фіксування сесії і щоб він негайно покинув кабінет сільського голови, потягнувши руки до його штативу з відеокамерою та відвів її в бік, не даючи змоги знімати на неї, тобто перешкоджаючи проведенню відео фіксації сесії, на що він став ходити навколо штативу та прибрав техніку. Депутати сільської ради, йому не представились, він не знав, з ким конкретно він спілкується. При чому, у нього на шиї був бейдж з написом «Преса»). Приблизно, через хвилин 30 його виштовхали депутати, в тому числі і обвинувачений з кабінету сільського голови. В цей час, на розгляд депутатів ставилось питання про заборону йому приймати участь на сесії. Коли його виштовхали з приміщення кабінету, там залишилась його відеокамера, яку у нього відібрав обвинувачений Форос, намагаючись її вимкнути та штатив, які згодом, він знайшов в коридорі сільради. Потім, через хвилин 15-30, на його виклик телефоном, до Дальницької сільради приїхали робітники поліції та медична допомога. Після приїзду поліції, він знову зайшов на сесію та продовжив відео фіксування на свою другу камеру, але в цей час, його ніхто вже не чіпав. Всі протиправні дії відносно нього вчиняв обвинувачений Форос, який однією рукою виштовхував його з кабінету, а всі інші депутати йому допомогли. Однак, але хто саме з депутатів сільради його виштовхував з кабінету, він не знає. Він самостійно відмовлявся виходити з кабінету. Вся штовханина в кабінеті відбувалась приблизно секунд 15-20. Його відеокамера та штатив пошкоджені не були.
Судом не приймаються до уваги показання потерпілого про те, що саме Форос застосовував відносно нього будь-яку фізичну силу, перешкоджав йому проводити відео фіксування сесії сільради, штовхав його у спину, виштовхував з приміщення кабінету Дальницького сільського голови, де проводилась сесія сільради та відібрав відеокамеру, яку намагався вимкнути, так як вказане повністю, у своїй сукупності, спростовуються вищенаведеними показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , показаннями вказаних вище свідків, які є послідовними між собою, відео записами досліджуваних подій, оглянутих в судовому засіданні, які згідно норм КПК України по своїй суті є рівноцінними доказами. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_5 прямо зацікавлений в результатах розгляду даного кримінального провадження, а саме ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_10 , так як відповідно до вищенаведених доказів, суд вважає, що ОСОБА_5 мав на меті спровокувати конфлікт між ним та будь-ким з депутатів Дальницької с/р, сільським головою або з Форосом, добре розуміючи і завчасно розрахувавши, що його запізнення на сесію сільради, яка вже проходила приблизно 30-40 мін. в приміщенні кабінету сільського голови, на якій знаходились всі депутати сільради та його початкова зухвала поведінка у приміщенні кабінету сільського голови, де проходила чергова сесія та його сварка з депутатами з приводу його небажання назватися особисто та вказати свою посаду (журналіст, відео оператор, кореспондент, фотокореспондент, тощо), назвати орган засобу масової інформації, який він представляє, всі присутнім, що було зроблено ним значно пізніше, вже після виниклого і спровокованого потерпілим конфлікту - звісно обурить сільського голову, народних обранців і стовідсотково спровокує конфлікт, задля якого він і прибув на сесію, що зокрема підтверджується тим фактом, що будь-якого репортажу чергової сесії Дальницької с/р, яка проходила 29.01.2016 р. у приміщенні сільради потерпілим змонтовано і зроблено не було, як і не було розміщено будь-який відповідний відео репортаж сесії ні в інтернет мережі, ні по телебаченню, що підтвердив сам потерпілий ОСОБА_5 , пояснюючи суду, що всі вищевказані відео та аудіо матеріали були вилучені у нього органами досудового розслідування. Хоча, як вбачається з письмової заяви ОСОБА_5 про добровільну видачу вищевказаного відеозапису від 08.02.2016 р. вона була добровільно видана ОСОБА_5 прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_24 лише 08.02.2016 р., тобто більше ніж через тиждень (9 днів) після досліджуваних подій, хоча дані до ЄРДР були внесені за заявою ОСОБА_5 в цей же день 29.01.2016 р., і жодних перешкод ОСОБА_5 надати до своєї заяви про скоєння нібито злочину відносно нього відеозапис подій у сільраді, який він особисто фіксував - не було, як і не було перешкод у монтажі і розміщенні його нібито репортажу проведення чергової сесії Дальницької с/р 29.01.2016 р., яку він мав можливість фіксувати за допомогою відеокамери після оголошення перерви у сесії. Однак він цього навмисно і свідомо не зробив, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 ніщо не заважало на протязі 9 днів після вказаних вище подій змонтувати і розмістити відео репортаж сесії Дальницької с/р, яка проходила 29.01.2016 р., яку він знімав на відео після оголошеної перерви сесії, після встановлення його особи журналіста, однак він цього штучно і навмисно не зробив, свідомо вижидаючи внесення даних до ЄРДР за його заявою від 29.01.2016 р. Тобто, підґрунтя та мета, з якою ОСОБА_5 спеціально прибув, або за власною ініціативою, або за документально непідтвердженим дорученням головного редактора газети «Верховенство права» на чергову сесію Дальницької с/р 29.01.2016 р. - взагалі не була пов`язана з відео з`ймкою та виготовленням відео репортажу, який би дійсно і реально відобразив би хід сесії та повсякденні питання, які розглядалися на черговій сесії сільради задля задоволення життєвих і насущних потреб населення с. Дальник, які були йому не цікаві, а мета його прибуття на сесію була пов`язана саме на умисну та сплановану провокацію, наслідком якої і стало внесення даних до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 з кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 171 ч. 1 КК України від 29.01.2016 р., тобто саме в день проведення чергової сесії Дальницької сільради, за яким ОСОБА_5 постав в ролі жертви та потерпілого, голослівно і безпідставно стверджуючи про нібито перешкоджання йому діями юриста Дальницької сільради Фороса у його журналістській діяльності, а також, з метою набуття вказаною справою суспільного резонансу і розголосу в засобах масової інформації, яка б довела порушення прав законній діяльності журналіста посадовими особами органу місцевого самоврядування, а даному випадку юристом Дальницької сільради Форосом, що зокрема підтверджується заявою ОСОБА_5 про скоєння відносно нього злочину від 29.01.2016 р., в якій він у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 171 КК України відразу звинувачує у перешкоджанні його журналістській діяльності не тільки юриста сільради Фороса, а й сільського голову ОСОБА_8 та декількох депутатів Дальницької сільради, стверджуючи, що декілька громадян напали на нього, виштовхували з приміщення кабінету сільського голови, пізніше, відібрали відеокамеру, на яку проводив відео з`йомку разом із штативом, депутати та юрист сільради заборонили йому проводити відео з`йомку сесії та бути присутнім на сесії, при чому вказані особи викручували йому кість правої руки і нанесли тілесні ушкодження. В подальшому, органами досудового розслідування було визначено особу підозрюваного, яким став юрист Дальницької сільради Форос.
На думку суду, мету завчасно спланованої провокації за участю ОСОБА_5 , а не реального висвітлення (фіксування) дійсних подій роботи органу місцевого самоврядування (запланових на сесії сільради питань порядку денного) - підтверджує зокрема і той факт, що після вищевказаних подій в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтернет мережі (канал YouTube.com), до якого має доступ будь-яка особа з доступом до інтернету - з`явилось відео (відеоролик), розміщене на вказаному каналі особисто ОСОБА_5 про вищевказані досліджувані судом події у Дальницькій с/р від 29.01.2016 р. нібито перешкоджання йому у його журналістській діяльності. Тобто те саме відео, яке було добровільно видане ОСОБА_5 за його письмовою заявою прокурору Іллічівської місцевої прокуратури і яке було визнано речовим доказом по справі постановою прокурора від 08.02.2016 р. і переглядалось в судовому засіданні, як один з доказів на підтвердження винуватості Фороса, який нібито викриває його протиправні дії без судового рішення. Таким чином, відповідно до вимог ст. 222 КПК України, якою встановлено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановленому законом. Тобто в даному випадку мається факт незаконного розголошення ОСОБА_5 відомостей досудового розслідування без відповідного дозволу слідчого або прокурора.
Суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_5 стверджував в суді, що приїхав на сесію Дальницької с/р 29.01.2016 р., не за своєю власною ініціативою, як вільний журналіст, а нібито за дорученням головного редактора друкованого видання «Верховенство права». Однак, ні самим потерпілим, ні прокурором не було надано суду жодних належних та допустимих доказів такого доручення головного редактора газети «Верховенство права» на ім`я потерпілого ОСОБА_5 з приводу його відрядження (доручення) на виготовлення (фіксування) будь-якого відео (аудіо) репортажу про проведення чергової сесії Дальницької с/р 29.01.2016 р.
При чому, у суду відсутні та не надані прокурором будь-які інші докази на підтвердження показань потерпілого ОСОБА_5 .
В судових засіданнях, які всі без виключень, фіксувались потерпілим ОСОБА_5 за допомогою відеокамери в залі судових засідань, останній підтвердив суду, що у нього відсутні докази офіційних трудових відносин (трудова книжка, контракт, угода, трудовий договір) з жодним засобом масової інформації, в тому числі з газетою (виданням) «Верховенство права», надавши суду бейдж - посвідчення № 3 від 03.03.2015 р. з написом «Преса» газети «Верховенство права» на своє ім`я з вказанням посади «журналіст».
Суд також, критично ставиться до експертного висновку № 39 від 03.02.2016 року, складеного лікарем судово медичним експертом ОСОБА_25 , у зв`язку з тим, що згідно підсумків вказаного висновку вбачається у ОСОБА_5 є садно 1 пальця правої кисті, це тілесне ушкодження утворилось від дії тупого (тупих) предмета (предметів) групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилось. Цілком можливо, що дані тілесні ушкодження могли бути заподіяні внаслідок боротьби і самооборони. Враховуючи морфологічні особливості ушкодження ( садно під щильною коричневою скоринкою, розташовані трохи вище рівня навколишньої шкіри, відторгається по перефірії) і було заподіяно близько 5-7 діб до моменту огляду, тобто може відноситись до періоду 28-30.01.2016 року, однак жодним чином не підтверджує відношення саме Фороса до заподіяння вказаних тілесних ушкоджень.
Крім цього, не наводить вину ОСОБА_10 за ст. 171 ч. 1 КК України як протокол огляду місця події, який взагалі не містить будь-якої належної і обґрунтованої інформації з боку обвинувачення на підтвердження провини ОСОБА_10 , так і протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 11.08.2016 р. з фото-таблицею до нього, на фотокартках якого, ОСОБА_5 тримає в руках дихлофос, показуючи руками в різні сторони.
Жодні докази, надані прокурором не спростовують позицію ОСОБА_10 щодо його непричетності до злочину, передбаченого ст. 171 ч. 1 КК України і навпаки підтверджують його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України.
В порядку ст. 349 КПК України, в судовому засіданні, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження в даному кримінальному провадженню, суд, задовольнив клопотання прокурора про виклик свідків з боку обвинувачення депутата Дальницької с/р ОСОБА_26 та редактора газети «Верховенство права» ОСОБА_27 , явку яких зобов`язався здійснити прокурор, категорично заперечуючи проти оголошення приводу вказаним свідкам, посилаючись на особи свідків та на нібито поважні обставини їх неявки в численні судові засідання, в порядку ст. 23 КПК України, відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. При чому, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
При чому, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в даному випадку стороні обвинувачення, всіляко сприяючи стороні обвинувачення у виклику вказаних свідків в численні судові засідання, шляхом надіслання відповідних повісток зазначеним вище свідкам та вручення судових повісток особисто через прокурора, який зобов`язався їх відправити, забезпечивши явку свідків обвинувачення, і проти допиту яких не заперечувала сторона захисту та обвинувачений Форос.
Однак, прокурор не забезпечив явку вказаних свідків з боку обвинувачення в жодні судові засідання по даному кримінальному провадженню для їхнього допиту, про поважність причин неявок вказаних свідків, ні самі свідки, ні прокурор жодних матеріалів суду не надали.
Таким чином, згідно із ст. 22 ч. 6, ст. 327 ч. 2 КПК України суд всебічно сприяв сторонам кримінального провадження (в даному випадку стороні обвинувачення, так як свідки з боку сторони захисту не заявлялись) у забезпеченні явки зазначених вище свідків, шляхом здійснення судових викликів в судові засідання на протязі 4 місяців, і вичерпав всі можливості з виклику вказаних свідків обвинувачення, що не принесло бажаних результатів і що зумовило відмову суду в подальшому невиправданому відкладенні судового розгляду через повторні неявки вищевказаних свідків з боку обвинувачення, у зв`язку з чим, в порядку ч. 2 ст. 349 КПК України, судом було змінено порядок та обсяг дослідження доказів у справі з виключено вищевказаних свідків з числа осіб, яких необхідно допитати в судовому засіданні, з чим погодилась сторона захисту та обвинувачений, які законно вважали, що чергове відкладення слухання справи, враховуючи чергові неявки свідків обвинувачення на протязі 4-х місяців, призведе до грубого порушення процесуальних прав обвинуваченого та сторони захисту судом, який в даному випадку втратив би об`єктивність і неупередженість при розгляді вказаних матеріалів кримінального провадження, віддаючи перевагу стороні обвинувачення, з чим повністю погодився суд.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
В ході проведення судового розгляду кримінального провадження, судом були досліджені всі докази, надані прокурором, а також ті, що отримані судом з метою встановлення об`єктивної істини по справі.
Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з грубим порушенням норм процесуального законодавства, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність Фороса до нібито протиправних діянь, про які зазначено в обвинувальному акті і які йому інкримінуються.
На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого Фороса, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.171 КК України, сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь підсудного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Частиною 3 статті 373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У зв`язку із чим, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.
За правилами ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватися закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості.
У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне виправдати Фороса на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 171 КК України, вчинено Форосом.
На підставі ст. 100 КПК України, речові докази по справі : 2 СД диски з відео та аудіо записами сесії Дальницької сільради від 29.01.2016 р., запаковані в спеціальні полімерні пакети №№ 1,2 і які зберігаються при матеріалах кримінального провадження належить зберігати при матеріалах справи.
Керуючись ст. 62 Конституції України, Європейською Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. ст. 17,91,92,94,129,326,368,370-371,373-374,376 КПК України,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Речові докази по справі : 2 СД диски з відео та аудіозаписами сесії Дальницької сільради від 29.01.2016 р., запаковані в спеціальні полімерні пакети №№ 1,2 і зберігаються при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а виправданим, в частині мотивів і підстав виправдання у той же строк з дня проголошення вироку.
Суддя ОСОБА_1