Справа №585/2032/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/726/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

розглянувши матеріали провадження про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року про відмову в задоволенні подання Роменської ВК 56 про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Краснолиманським міським судом Донецької області від 16 листопада 2007 року за ч.1 ст.121, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст.152, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст.152, ч. 2 ст.153, ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст.152, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 1,2 ст. 70, ч. 2 ст. 63 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна

з участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся в. о. начальника державної установи «Роменська виправна колонії (№56)» з поданням, погодженим з спостережною комісією при Роменській районній державній адміністрації сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 .

У поданні зазначено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 листопада 2007 року за ч.1 ст.121, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст.152, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст.152, ч. 2 ст.153, ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст.152, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 1,2 ст. 70, ч. 2 ст. 63 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Початок строку - 26 червня 2006 року, кінець строку 20 листопада 2018 року.

До Роменської ВК (№56) засуджений ОСОБА_5 прибув 14 листопада 2008 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року, ОСОБА_5 зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2006 року по 01 лютого 2008 року, згідно ЗУ № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Таким чином, ОСОБА_5 відбув більше ніж 3/4 строку покарання.

Станом на 01 червня 2017 року, засуджений ОСОБА_5 відбув 12 років 6 місяців 11 днів, не відбув - 1 рік 5 місяців 19 днів.

За час відбування покарання в Роменській виправній колонії № 56 засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе з позитивного боку. Працевлаштований на основному виробництві установи слюсарем цеху № 1 на дільниці по розпиловці деревини. До виконання поставлених завдань ставиться відповідально. За сумлінну поведінку, ставлення до праці та активну участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі неодноразово заохочувався, хоча і мав 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку.

Приймає активну участь у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою місць позбавлення волі, проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів. Задіяний до програми диференційованого виховного впливу на засуджених Фізкультура і спорт, заходи відвідує регулярно.

Повністю визнає свою вину у вчиненому злочині і кається в ньому. Виконавчих листів не має.

Спостерігається здатність засудженого повернутися до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Адміністрація Роменської виправної колонії № 56 разом із спостережною комісією при Роменській районній державній адміністрації Сумської області клопоче перед Ковпаківським районним судом м. Суми про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на невідбутий строк, оскільки останній фактично відбув 3/4 строку призначеного покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року у задоволенні вказаного подання було відмовлено.

Своє рішення суд вмотивував тим, що представником колонії не надано переконливих доказів того, що до засудженого ОСОБА_5 необхідно застосувати умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

В поданих апеляційних скаргах як захисник, так і засуджений просять ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Роменської ВК 56 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Свої вимоги захисник ОСОБА_9 мотивує тим, що:

- відмовляючи в задоволенні подання, суд в повній мірі не врахував наявні в матеріалах провадження докази, які б давали підстави для застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно - дострокового звільнення, а саме, що він з початку 2009 року працює слюсарем на підприємстві Роменської ВК 56, а у вільний від роботи час - виконує роботи по благоустрою території та навчається у вечірній школі при колонії, за час відбування покарання протягом 2010-2016 років отримав 16 заохочень, вирок, яким засуджений, не оскаржував, вину у вчиненому визнає, розкаюється, виконавчих листів на виконанні не має;

- ОСОБА_5 ввічливий, стриманий, виконує вимоги адміністрації колонії, своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим, порушень режиму не допускає, приймає участь у масових заходах в колонії, відбув більше 3/4 строку призначеного покарання, на волі має місце проживання та потенційне місце роботи.

Вимоги поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_5 мотивує тим, що:

- судове засідання відбувалося 20 липня 2017 року в режимі відеоконференції, при цьому він головуючому судді по справі ОСОБА_1 заявив відвід з тієї підстави, що рік тому, у травні 2016 року вказаний суддя вже розглядала подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення та відмовила у його задоволенні, що означає те, що суд при розгляді подання начальника Роменської виправної колонії 56 був упередженим, оцінка доказів, які маються у його особовій справі, була необ`єктивною, упередженою, що чітко вбачається зі змісту ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2016 року, винесеної суддею ОСОБА_1 та тексту оскаржуваної ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року, які є практично ідентичними, а мотиви відмови, викладені у 2016 році та у 2017 році не змінилися;

- в ухвалі як на підставу обгрунтування відмови в задоволенні подання суд послався на довідку психолога, датовану 2008 роком, яка не може бути взята до уваги у 2017 році, при тому, що є психологічна характеристика від 27 липня 2017 року, надана психологом ОСОБА_10 та погоджена із заступником начальника в СВ та ПР ОСОБА_11 , за висновком якої він, своїм добропорядним відношенням бажає заслужити УДЗ, процес соціальної реабілітації в громадянському суспільстві можливий, яку суд до уваги не прийняв;

- станом на 27 липня 2017 року, у бухгалтерії установи на виконанні знаходяться виконавчі листи, за якими з нього утримано вісімсот сімдесят гривень, оскільки його заробітна плата невелика та з неї кожного місяця утримуються ще й інші платежі (комунальні, за харчування, інші), при цьому він не відмовлявся відшкодовувати завдані збитки за виконавчими листами та в майбутньому буде їх сплачувати у добровільному порядку;

- судом першої інстанції не було враховано, що він має 16 заохочень від начальника колонії, встановленого режиму відбування покарання не порушує, дисциплінарних стягнень за весь час відбування покарання не має взагалі;

- він зареєстрований та постійно проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , де його чекає сім`я - матір, цивільна дружина, з якою він підтримую стосунки ще з 2001 року, неповнолітня дочка ОСОБА_12 , 2002 року народження, яку він позбавлений можливості виховувати, перебуваючи у місцях позбавлення волі;

- прибувши до Роменської виправної колонії наприкінці 2008 року, починаючи з 2009 року він працевлаштований, працює кожного дня слюсарем на пилорамі у 2 зміни, з 07-30 ранку і до 23-30 год. вечора, практично без вихідних , приймає участь у житті та облаштуванні Роменської колонії, зокрема - у проведенні ремонту майстерні, ремонту приміщення, в якому засуджені проживають.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційних скарг, засудженого ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та засудженого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про упередженість міськрайонного суду при розгляді подання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 та ухвалюючи рішення про відмову у його задоволенні, суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог вищезазначеного закону та цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, представником колонії не надано переконливих доказів того, що до засудженого необхідно застосувати умовно-дострокове звільнення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 листопада 2007 року ОСОБА_5 було засуджено за ч.1 ст.121, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст.152, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст.152, ч. 2 ст.153, ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст.152, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 1,2 ст. 70, ч. 2 ст. 63 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна (а.п.4-12).

Початок строку - 26 червня 2006 року, кінець строку 20 листопада 2018 року.

Відповідно до витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Донецькій області протоколом від 26 лютого 2008 року №34 засудженому ОСОБА_5 визначено рівень безпеки установи виконання покарань максимальний (безкамерний) (а.о.с.73).

До Роменської ВК (№56) засуджений ОСОБА_5 прибув 14 листопада 2008 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року, ОСОБА_5 зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2006 року по 01 лютого 2008 року, згідно ЗУ № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 відбув більше ніж 3/4 строку покарання.

З наявних в особовій справі засудженого характеристик за 2010 - 2017 роки вбачається, що ОСОБА_5 працевлаштований на основному виробництві установи, до виконання поставлених завдань ставиться відповідально, згідно довідки про наявність заохочень та стягнень - має 16 заохочень та одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку.

Поряд з цим, незважаючи на вищезазначене та доводи засудженого про наявність у нього матері, цивільної дружини, неповнолітньої дочки, колегією суддів також приймаються до уваги річні характеристики на засудженого за вищезазначений період відбування покарання, у яких зазначено:

- за 14 листопада 2010 року (а.о.с.57), що засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнає, але робить це з метою отримати поблажливість, міру покарання вважає занадто суворою, і як висновок зазначено на шлях виправлення не став;

- за 14 листопада 2011 року (а.о.с.58-59) вину у скоєному злочині визнає, міру призначеного покарання вважає суворою, і як висновок зазначено - за час відбування покарання довів своє виправлення;

- за 14 листопада 2012 року (а.о.с.77) вину у скоєному визнає частково, міру призначеного покарання вважає справедливою, і як висновок зазначено - стає на шлях виправлення;

- 16 липня 2013 року (а.о.с.84) - вину у скоєному визнає частково, міру призначеного покарання вважає справедливою, і як висновок зазначено не довів, що стає на шлях виправлення, і тому не заслуговує на переведення до колонії середнього рівня безпеки;

- 14 листопада 2013 року (а.о.с.97) вину у скоєному визнає частково, міру призначеного покарання вважає справедливою, і як висновок зазначено - стає на шлях виправлення;

- 14 листопада 2014 року (а.о.с.112) - вину у скоєному визнає частково, міру призначеного покарання вважає справедливою, і як висновок зазначено - стає на шлях виправлення;

-27 жовтня 2015 року (а.о.с 121 - вину у скоєному визнає частково, і як висновок зазначено - не став на шлях виправлення;

- 14 листопада 2015 року (а.о.с.131) - вину у скоєному визнає частково, і як висновок зазначено - стає на шлях виправлення;

- 26 лютого 2016 року (а.о.с.145) - вину у скоєному визнає частково, і як висновок зазначено, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення;

- 01 червня 2017 року(а.о.с.188-189) - вину у скоєному визнає, щиро кається і як висновок зазначено що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При цьому, колегія суддів також враховує, що:

- з витягу протоколу №14 від 16 липня 2013 року (а.о.с.86), вбачається, що засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в переведенні до виправної колонії середнього рівня безпеки;

- з витягу протоколу №23 від 27 жовтня 2015 року (а.о.с.119) та опитувального акту (а.о.с.120) вбачається, що засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в поданні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки останній не заслуговує на таку заміну;

- з витягу з протоколу №4 від 26 лютого 2016 року (а.о.с.147) та опитувального акту (а.о.с.144) вбачається, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , предметом розгляду Роменського міськрайонного суду Сумської області було клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання, за результатами розгляду якого, ухвалою від 06 травня 2016 року засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні. При цьому, даних про те, що вказане судове рішення було змінено чи скасовано, матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, колегія суддів враховує, що саме після прийняття міськрайонним судом рішення про відмову в умовно-достроковому звільнення, від засудженого ОСОБА_5 20 січня 2017 року на ім`я начальника Роменської ВК надійшла заява про те, що він визнає вину у вчиненні злочинів та щиро кається (а.о.с.182), і в останній характеристиці на засудженого від 01 червня 2017 року (а.о.с.188-189) зазначено, що він вину у скоєному визнає, щиро кається, і як висновок зазначено що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_5 довів своє виправлення і тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Проте, на думку колегії суддів, така поведінка засудженого ОСОБА_5 не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, а свідчить лише про намагання засудженого отримати пільги, що давало б підстави для умовно-дострокового звільнення.

Крім того, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було вірно враховано і дані, які характеризують особу засудженого в цілому, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, вину свою, до відмови судом в умовно достроковому звільненні в 2016 році, визнавав частково, двічі до нього застосовувалось умовно-дострокове звільнення від покарання, та в період УДО він вчиняв нові злочини, які є тяжчими від попередніх, відбуває покарання за вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відмовляючи в задоволенні подання, суд в повній мірі не врахував наявні в матеріалах провадження докази, які б давали підстави для застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно - дострокового звільнення, колегія суддів не може прийняти до уваги при постановленні даної ухвали, з врахуванням того, що до висновку про відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції прийшов, на підставі врахованих, в сукупності, доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження та особової справи.

При цьому, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про те, що суддя, який постановив оскаржувану ухвалу, у 2016 році вже розглядав клопотання про його умовно-дострокове звільнення і відмовив у його задоволенні, у зв`язку з чим зазначеному судді було заявлено відвід, спростовуються звукозаписом судового засідання та журналом судового засідання від 20 липня 2017 року, з яких вбачається, що після роз`яснення учасникам процесу права на відвід, нікому відводів заявлено не було.

При цьому, з наданої апеляційному суду психологічної характеристики за 2017 рік, на що посилається ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, вбачається, що своїм добропорядним відношенням ОСОБА_5 бажає заслужити (а не заслужив) умовно-дострокове звільнення. При цьому, наявність у нього матері, цивільної дружини та доньки, та ті обставини, що за виконавчими листами шкоду він в майбутньому буде сплачувати у добровільному порядку, на думку колегії суддів, не є безумовною підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги положення ст. 81 КК України, застосування яких є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 щодо його умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року про відмову в задоволенні подання Роменської ВК 56 щодо умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.