УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/1850/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянин України, зареєстрований в АДРЕСА_1 , не працюючий, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, до затримання проживав в АДРЕСА_2
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 12 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити попередній - тримання під вартою.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 у дохід держави витрати за проведені експертні висновки у даному кримінальному провадженні у сумі 703 грн. 68 коп.
Скасувати арешт, накладений за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від на автомобіль ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_10 , повернувши його потерпілій ОСОБА_11 .
Відповідно до ч.5 ст.72 КК ухвалено зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.06.2016 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початком строку відбування покарання ухвалено вважати день набрання вироком законної сили.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винними та засуджений за те, що близько 22-ої години 26 червня 2014 року, він підійшов на стоянку таксі, що розташована навпроти будинку АДРЕСА_3 , звідки став замовляти таксі до м. Бердичева, Житомирської області. За чергою, цю послугу надав ОСОБА_12 , на автомобілі таксі марки ВАЗ - 2107, номерний знак НОМЕР_1 . Обвинувачений сів на праве заднє пасажирське сидіння і вони вдвох поїхали дорогою Житомир - Могилів-Подільський. Проїжджаючи через с. Пряжів, Житомирського району між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виник конфлікт через вартість послуг таксі. Проїхавши 450 м. від кафе «Русалка» в напрямку м. Бердичева, ОСОБА_12 зупинив автомобіль на правому узбіччі автодороги Житомир - Могилів-Подільський на 9 кв. + 400 м., наказавши обвинуваченому вийти з авто.
На ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_12 , під час цієї суперечки у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, для реалізації якого обвинувачений об 22 год. 15 хв., перебуваючи на задньому сидінні вказаного автомобіля, навмисно наніс ОСОБА_12 скляною пляшкою 2 удари в тім`яну ділянку голови, від чого останній втратив свідомість. Після цього обвинувачений перетягнув непритомне тіло ОСОБА_12 на заднє сидіння автомобіля, накинув на шию останнього невстановлений слідством металевий ланцюжок та із значною силою, утримуючи близько 30 секунд, стиснув ланцюжок на шиї. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді неповного перелому лівого великого ріжка під`язикової кістки. Таким чином ОСОБА_13 протиправно заподіяв смерть потерпілому.
Приїхавши в с. Гришківці, Бердичівського району, ОСОБА_8 заховав труп ОСОБА_12 в чагарниках поблизу кафе «У свата» поруч з будинком №193-а по вул. Леніна, де він 04.07.2014 був виявлений сторонніми особами.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить виправдати його по обвинуваченню у скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.1 ст. 115, ч.1 ст.289 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання та особі засудженого. Вказує, що судом не вірно дано оцінку показам свідків, котрі були допитані під час розгляду. Головною невідповідністю та головним протиріччям стало те, що свідки вказують різний термін роботи ОСОБА_8 у м. Коростишів, однак, свідки вказують, ще пройшов значний час і точно кількість днів вказати не можуть. Зазначає, що в обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також частина фактичних обставин правопорушення у вчиненні яких підозрювалася особа, зокрема правова кваліфікація. Відсутність в обвинувальному акті, а потім - в обвинувальному вироку посилання на мотив та мету вчинення злочину ускладнює юридичну кваліфікацію цього діяння її розмежував подібних складів правопорушень. У обвинувальному акті зазначається, що мотивом раптово виниклі неприязні відносини. суд першої інстанції в порушення вимог ч.4.ст. 95 КПК України безпідставно послався на показання обвинуваченого ОСОБА_8 які він надав на стадії досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту, і які не можуть бути використані як докази , які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину. Окрім того, ОСОБА_8 зазначив, що на нього чинився тиск працівниками слідчого відділу та розшуку. Крім того вказує, що інші фактичні дані по справі не містять доказової інформації, яка б мала відношення до обвинувачення ОСОБА_8 за ч. ст.115 та ч.1 ст.289 КК України. Стверджує, що показання свідків по справі, оцінені, у сукупності з дослідженими письмовими доказами обвинувачення не свідчать про пряму участь ОСОБА_8 у вчиненому злочині.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції, а його виправдати. Вказує, що він вбивства не вчиняв, а його залякували та били працівники поліції та змусили підписати зізнання у вчиненні даних злочинів, крім того вони возили на слідчий експеримент і показували місця, які він повинен був показати сам. Зазначає, що відмовляється від своїх свідчень і зізнань, даних ними на досудовому розслідуванні.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг захисника в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.289 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника з приводу того, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи є безпідставними.
У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним даних злочинів, допитані свідки, показанням яких надана відповідна юридична оцінка, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Доводи захисника про те, що докази досліджені в судовому засіданні, не доводять, що інкриміновані злочини за ч.1 ст.289, ч.1 ст.115 КК України вчинені ОСОБА_8 , а також доводи самого обвинуваченого, що він не вчиняв дані злочини, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження та зазначено у вироку суду, судом взяті докази досудового розслідування, які були безпосередньо досліджені під час судового розслідування зокрема: дані слідчого експерименту від 17.06.2016 року, проведеного дотриманням вимог статей 104, 105, 107, 240 КПК за участю обвинуваченого, спеціаліста ОСОБА_14 , слідчих, понятих, у присутності захисника ОСОБА_9 , з відеозаписом вказаної процесуальної дії на флеш карту. В ході вказаної слідчої дії ОСОБА_8 з виїздом на місце події вільно, послідовно в найдрібніших деталях показував про обставини вчиненого ним вбивства та заволодіння автомобілем потерпілого, які відповідають сформульованому обвинуваченню.
Згідно із висновком службового розслідування відомості ОСОБА_8 про застосування до нього службовими особами органу розслідування недозволених методів не знайшли фактичного підтвердження. Було також встановлено, що обвинувачений в присутності захисника ОСОБА_9 , детально відтворював обставини вчиненого ним вбивства ОСОБА_12 та заволодіння після цього його автомобілем, (а.с. 188-191).
Посилання захисника та обвинуваченого на те, що вони заявляли про незаконні дії іншого підрозділу поліції, не можуть бути безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції
З урахуванням даних, отриманих в ході проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , експерти також дійшли висновку про можливість утворення наявного у ОСОБА_12 тілесного ушкодження (у вигляді неповного перелому лівого великого ріжка під`язикової кістки у місці його з`єднання з тілом) за обставин, вказаних обвинуваченим. З огляду на характер виявленого тілесного ушкодження не виключається можливість настання смерті ОСОБА_12 саме від механічної асфікції в результаті здавлення шиї. Смерть від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї, за твердженням експерта наступає в короткий проміжок часу в межах до однієї хвилини, що також узгоджується із тривалістю часу протягом якого ОСОБА_8 душив потерпілого. Виникнення виявленого у потерпілого тілесного ушкодження не виключається спричинення його металевим ланцюжком товщиною біля 1 см, довжиною приблизно 30 см. Таким чином, експертизою також підтверджується механізм вбивства, встановлений на слідчому експерименті.
Крім того, під час судово-психіатричного дослідження (висновок №244- 2016 від 12.07.2016) ОСОБА_8 також власну провину не заперечував. По справі пояснював, що у нього не хватало грошей, а потерпілий став скандалити та виганяв його з машини, але заявляв «... не хочу про це говорити...по дурості зробив - убив людину...». Відмічав, що «...весь цей час боявся признатися дружині та нічого неї про цей випадок не говорив». За висновком експертів інкриміновані обвинуваченому злочини потребували від нього послідовних та цілеспрямованих дій, адекватної мовної продукції, ясної свідомості. Суть обвинувачення ОСОБА_8 усвідомлює, логічно захищається. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому злочини, будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би міг позбавляти його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. (а.с. 125-126).
Відповідно до висновку експерта №245-МК від 05.01.2015 за медико- криміналістичним дослідженням вищевказаних експертиз №№ 157, 436, у ОСОБА_12 виявлено неповний перелом лівого великого ріжка під`язикової кістки, який розташовується в місці з`єднання даного ріжка з тілом кістки. В місці з`єднання лівого малого ріжка виявлена патологічна рухливість. Даний перелом є ізольованим прямим розгинальним, який розташовується по внутрішній поверхні в місці з`єднання лівого великого ріжка з тілом під`язикової кістки. Найбільш ймовірно перелом утворився внаслідок зміщення під`язикової кістки до заду в напрямку до шийного відділу хребта з подальшим відхиленням лівого великого ріжка назовні. Такий перелом міг утворитися при дії травмуючої сили спереду назад по відношенню до поверхні тіла ОСОБА_12 . Перелом один, отже місце прикладання травмуючої сили одне - в місці утворення перелому. Найбільш характерним для утворення даного перелому являється давлення шиї двома руками спереду, здавлення шиї петлею, при умові її розташування на передній поверхні, а також при ударі в ділянку шиї тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Положення останнього в момент нанесення тілесних ушкоджень було будь-яким, при якому дана ділянка була доступна для нанесення даного тілесного ушкодження. Такий висновок експерта цілком відповідає відтворенню ОСОБА_8 обставин здавлення ним шиї потерпілого металевим ланцюжком до його смерті. Даною експертизою підтверджується механізм вбивства встановлений на слідчому експерименті.
А також у вироку суду надано оцінку експертному висновку в частині, якою допускається можливість утворення даного перелому при падінні ОСОБА_12 на голову, при цьому механізм утворення перелому лишається той самий: різке згинання голови приводить до зміщення під`язикової кістки до заду в напрямку до шийного відділу хребта з подальшим розгинанням лівого великого ріжка назовні. Проте з урахуванням усіх фактичних обставин даної справи суд виключив таку ймовірність. (а.с. 82-83).
З огляду на викладене, ОСОБА_8 про вчинення вбивства повідомив не тільки на слідчому експерименті, а й при проведенні психіатричної експертизи.
Що стосується посилань обвинуваченого та його захисника на той факт, що єдиний безпосередній свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні однозначно не впізнав в обвинуваченому ту особу, яка останньою замовляла таксі під керуванням ОСОБА_12 та сідала до його автомобіля, зазначивши тільки вік такої особи, слід зазначити, що судом першої інстанції цілком обгрунтовано взято до уваги вказані свідчення , оскільки вони не суперечать даним слідчого експерименту та проведено їх аналіз, в результаті якого зробив висновок про те, що вказані пояснення підтверджують вину ОСОБА_8 в сукупності з іншими доказами.
Те, що ОСОБА_8 під час судового розгляду провадження відмовився від таких показань, мотивуючи це тим, що під час досудового розслідування до нього застосовувалися незаконні методи впливу і він змушений був зізнатися у вчиненні даних злочинів, слід зазначити, що такі показання спростовується дослідженими судом доказами в їх сукупності та на думку колегії суддів є способом захисту обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Що стосується епізоду викрадення автомобіля слід зазначити, що доводи захисника та обвинуваченого про те, що останній не викрадав автомобіль, а купив його у незнайомого чоловіка у м.Коростишеві також є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду провадження.
Так, за показами свідка ОСОБА_15 , який був колегою ОСОБА_12 , він останнім бачив потерпілого 26.06.2014 року до якого близько 22-ї години в машину сідав клієнт та просиву його завести до Бердичева. Після цієї поїздки ОСОБА_12 зник. ОСОБА_15 в цей день довго чекав на нього, неодноразово телефонував потерпілому цього ж дня, коли він не повернувся із даної поїздки та в наступні дні. Потім шукав останнього вдома, у його сестри, але марно. Згодом дізнався, що ОСОБА_12 знайшли вбитим під Бердичевом. Вказував, що потерпілий «таксував» на власному автомобілі саме ВАЗ 210, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 .
За показами свідка ОСОБА_16 , який мешкав в одному дворі з обвинуваченим, він неодноразово позичав ОСОБА_8 гроші, останній їх не повертав. Згодом у червня 2014 року обвинувачений зненацька приїхав на автомобілі ВАЗ 2107 синього кольору та користувався ним. Оскільки ОСОБА_8 не повертав борг між ними почалася сварка, під час якої ОСОБА_8 сказав йому забрати автомобіль за борги, але він виявився несправним. Також свідок зазначив про відсутність у ОСОБА_8 жодних документів на цей ТЗ і він ухилявся від пояснень з цього приводу. Потім у «бардачку» ОСОБА_16 знайшов технічний паспорт саме на ім`я потерпілого ОСОБА_12 . Потім у 2015 році ОСОБА_16 продав цю машину із технічним паспортом своєму знайомому ОСОБА_17 , однак відповідний договір вони укласти не змогли через брак документів.
За показами свідка ОСОБА_17 у вересні 2015 року, він придбав автомобіль ВАЗ 2107 у ОСОБА_16 , якому цей транспортний засіб віддали за борги. Навесні 2016 року ОСОБА_17 поїхав на вказаному автомобілі до родичів, однак у Хмельницькій області його зупинили працівники ДАІ та повідомили, що автомобіль є викраденим. У подальшому цей автомобіль з технічним паспортом ОСОБА_12 було вилучено.
Показання даних свідків є послідовними, логічними узгоджуються між собою, а також з даними слідчого експерименту та іншими доказами провадження та вказують на те, що ОСОБА_8 не володів даним автомобілем на законних підставах, а викрав його за обставин, встановлених під час судового розгляду провадження та вказаних у вироку суду. Твердження захисника про те, що суд не вірно надав оцінку показанням даних свідків є надуманими.
За даними облікових карток Попільнянського МРЕВ ОСОБА_12 за життя був власником двох транспортних засобів, у тому числі і автомобіля ВАЗ 2107 синього кольору за номерним знаком НОМЕР_1 (а.с. 67, 68). Будь-які дані про заволодіння ОСОБА_8 вказаним автомобілем в законний спосіб в матеріалах провадженні відсутні. ОСОБА_8 не зміг навіть точно вказати в кого він купив даний автомобіль у м.Коростишеві та дату його придбання, що також не змогли підтвердити свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які стверджували під час судового розгляду провадження про те, що ОСОБА_13 купив даний автомобіль за гроші зароблені у Росії.
Судом було надано оцінку показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які вказували, що у період вчинення злочинів, ОСОБА_8 перебував у м. Коростишеві на роботі та купив там автомобіль. Аналіз показань цих свідків захисту та обвинуваченого вказали на те, що вони мають протиріччя в деталях, які наведені у вироку суду. За таких обставин, у суду першої інстанції були підстави вважати, що показання цих свідків захисту не доводять алібі обвинуваченого на час вбивства потерпілого та заволодіння його транспортним засобом, тому суд відкинув твердження захисника і обвинуваченого про його непричетність до вбивства ОСОБА_12 , з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Що стосується посилань захисника в апеляційній скарзі на невідповідність обвинувального акту слід зазначити, що дане питання повинно вирішуватися відповідно до ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання. Однак ні захисником, ні обвинуваченим дане питання не піднімалося і не вирішувалося під час підготовчого судового засідання.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним у особливо тяжкому злочині, побудувавши свої висновки на припущеннях та суперечливих або недопустимих доказах, не перевіривши і не спростувавши доводи, наведені стороною захисту на користь обвинуваченого є голослівними. Під час судового розгляду провадження ретельно досліджено встановлення фактичних обставин справи та проведено аналіз усіх обставин та доказів.
Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_8 на думку захисту надто суворого покарання, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання зазначених вимог закону дотримався.
ОСОБА_8 вчинив насильницький злочин проти життя людини та злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, які відноситься до категорії особливо тяжких та злочинів середньої тяжкості. Суд першої інстанції під час розгляду провадження пом`якшуючих обставин не встановив. Обтяжуючою покарання обставиною судом першої інстанції встановлено - вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.289, ч.1 ст.115, КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, наслідки, які від нього настали смерть потерпілого, Судом враховано особу винного, який характеризується посередньо, перешкоджав суду у встановленні обставин вчиненого ним злочину, з метою уникнення відповідальності неправдиво вказував суду на домагання органом досудового розслідування його зізнання незаконними заходами під час досудового розслідування, не намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду, не вибачився перед нею, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання, бути враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинені ним злочині і наведені вище.
З огляду на викладене досудове розслідування та судове слідство проведено з достатньою повнотою.
Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого, викладенні в їх апеляційних скаргах спростовуються матеріалами кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, крім того були предметом розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та детально наведені у вироку суду з наведеннями мотивів їх відхилення, з якими колегія суддів вважає за необхідне погодитися..
Підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, з мотивів наведених в них, немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.289, ч.1 ст.115 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді: