Справа № 152/473/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючої - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч. 2 ст.342 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

Обвинувачений ОСОБА_3 21 жовтня 2017 року біля 01 години, перебуваючи в м. Шаргород Вінницької області по вулиці Героїв Майдану, 256, поблизу нічного магазину "Люкс", побачив працівників поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 та поліцейського сектору реагування патрульної поліції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , які виконували свої службові обов`язки, перебуваючи на добовому чергуванні з патрулювання та охорони громадського порядку по місту Шаргород, діючи відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію", здійснювали перевірку документів у ОСОБА_8 . Під час перевірки документів ОСОБА_8 розпочав словесну суперечку з працівниками поліції, а ОСОБА_3 умисно, з метою перешкоджання працівникам поліції виконанню своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, втрутився в діяльність працівників поліції, почав висловлюватися в їх адресу нецензурною лайкою, не реагуючи на неодноразові зауваження та попередження, шарпав інспектора СРПП ОСОБА_5 за формений одяг, намагаючись розпочати бійку. Через неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 був змушений застосувати до нього заходи фізичного впливу фізичну силу, а саме прийоми самооборони. Після цього інспектор СРПП ОСОБА_5 залишив ОСОБА_3 позаду себе та направився до поліцейського ОСОБА_7 , який спілкувався з ОСОБА_8 . У цей час ОСОБА_3 , діючи з необережності, та проявляючи злочинну недбалість, яка виразилась у тому, що останній не передбачаючи заподіяння ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг це передбачити, підбіг ззаду до потерпілого, наніс йому удар кулаками обох рук в праве плече, в результаті чого ОСОБА_5 впав та вдарився лівою рукою об асфальтне покриття, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому голівки лівої променевої кістки із зміщенням відламків, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 45 від 01.11.2017 року та додаткового висновку судово медичного експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 342, ст.128 КК України, як вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та нанесення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, щиро покаявся, вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував останньому шкоду заподіяну кримінальними правопорушеннями, що привело до примирення обвинуваченого ОСОБА_3 з потерпілим ОСОБА_5
23.04.2018 року на адресу Шаргородського районного суду надійшло письмове клопотання потерпілого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.342, ст.128 КК України, у зв`язку з примиренням ( а.п. 31)
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтримав заяву, просив звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України посилаючись на те, що обвинувачений вибачився перед ним, повністю відшкодував матеріальні збитки та моральну шкоду, заподіяні кримінальними правопорушеннями, вони примирилися і до обвинуваченого ОСОБА_3 жодних претензій матеріального чи морального характеру він не має.
З приводу заявленого клопотання суд вислухав думку учасників судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ст.128, ч.2 ст.342 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, вчинені ним кримінальні правопорушення на підставі ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, тому в силу ст.46 КК України кримінальне провадження може бути закрите судом на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 просили суд клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.
При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки закриття кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що йому зрозуміло, що наслідком примирення з потерпілим є звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Щодо звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави та закриття кримінального провадження не заперечує.
Розглянувши клопотання потерпілого ОСОБА_5 , з`ясувавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та нанесенні потерпілому ОСОБА_5 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження; його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 342, ст.128 КК України.
Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 направлено до суду.
Відповідно до вимог статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними правопорушеннями невеликої тяжкості.
Згідно ст.44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.1, 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року " Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК… Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності)… Умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст.46 КК) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості… Примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка із сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст.46 КК підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.
За приписами ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч.1 ст.286 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, примирився з потерпілим, відшкодував завдані ним потерпілому збитки.
Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався.
Керуючись ст.46 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.285, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд
Клопотання потерпілого ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності задовольнити.
ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст.128, ч. 2 ст.342 КК України звільнити на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1