Справа № 308/7029/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2017 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26 червня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022,

В С Т А Н О В И В:
Скаржник адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах малого приватного підприємства «Рута», звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26 червня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022.
На обґрунтування вимог скарги адвоката ОСОБА_3 зазначає, що 23.11.2016 року він, діючи в інтересах МПП «Рута» (далі підприємство), подав до Ужгородської місцевої прокуратури заяву про вчинення посадовими особами відкритого акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (далі товариство) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у якій просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань наведені у цій заяві відомості та організувати досудове розслідування.

Зазначає, що оскільки відомості по цій заяві не були внесені в ЄРДР, він оскаржив таку бездіяльність слідчому судді, а ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2017 року (справа № 308/12393/16-к) його скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести до ЄРДР вказані відомості і розпочати досудове розслідування.

Вказує, що листом від 22.03.2017 року № 01-113/294-16-3088 Ужгородська місцева прокуратура повідомила його, що на виконання ухвали слідчого судді від 03.02.2017 року наведені у його заяві відомості внесені до ЄРДР за № 0000022, а досудове розслідування у цьому провадженні доручено Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області.

Проте, постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26.06.2017 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи таке рішення, слідчий зазначив, що викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставини були предметом розгляду в суді. З даного приводу винесено судове рішення, яке набрало законної сили, судами апеляційної та касаційної інстанції не скасовано, а законом не передбачено ревізії рішення суду.

Вважає, що дана постанова є незаконною і підлягає скасуванню з огляду на те, що проведене досудове розслідування у даному кримінальному провадженні та прийнята за результатами цього розслідування оскаржувана постанова не відповідають вимогам процесуального закону, зокрема ст. 9, ч. 5 ст. 110 КПК України.

Також зазначає, що слідчий дійшов висновку про те, що викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставини були предметом розгляду в суді, а законом не передбачено ревізії рішення суду, не відповідають дійсності і є юридично неспроможними.

За твердженням скаржника предметом розгляду всіх судових справ за участю підприємства були лише питання щодо можливості визнання за підприємством права власності на нерухоме майно будівлю. При цьому, суди не вирішували, не з`ясовували і взагалі не досліджували питання правомірності набуття товариством, а пізніше ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, розміщену під будівлею підприємства.

Тому вважає, що вказані висновки слідчого беззаперечно є безпідставними і не можуть враховуватися при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у діях посадових осіб ознак кримінального правопорушення.

Крім того, скаржник вказує, що у заяві про кримінальне правопорушення зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються, у тому числі, документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

У якості документа, що посвідчує право користування цією земельною ділянкою, товариство до своєї заяви (яка містить лише нерозбірливий підпис особи без зазначення прізвища та ініціалів) додало копію державного акту на право постійного користування землею від 05.11.2001 року серії 1-ЗК № 001642.

Проте, рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.2003 року у справі № 1/47, яке набрало законної сили, даний державний акт визнано недійсним в частині земельної ділянки, на якій розташована будівля підприємства.

Натоміть товариство, не вказавши про наведені обставини, тим самим, подало Ужгородській міській раді документи на продаж земельної ділянки, інформація в яких не відповідає дійсності.

Таким чином, за твердженням скаржника товариство та його посадові особи фактично шляхом введення в оману заволоділи чужим майном згаданою земельною ділянкою.

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 128 ЗК України виявлення недостовірних відомостей у поданих документах є підставою для відмови в продажу земельної ділянки. Тому, факт подання товариством недостовірних відомостей зумовлював відмову в продажі йому земельної ділянки.

Скаржник зазначає, що натомість слідчий у даному кримінальному провадженні не з`ясував конкретну особу, яка зверталася до Ужгородської міської ради від імені товариства і надала їй недостовірну інформації, не вчинив жодних дій по витребуванню від товариства й міської ради відповідних документів щодо придбання зазначених земельних ділянок та не встановив відношення діючого власника земельної ділянки і колишнього керівника товариства ОСОБА_5 до обставин незаконного придбання товариством частини земельної ділянки, на якій була розміщена будівля підприємства, а також детальних обставин і мети придбання цієї ж ділянки діючим власником.

Зауважує, що за наведених умов висновки слідчого про відсутність у діях посадових осіб товариства ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, беззаперечно є передчасними та необґрунтованими. Наведене безсумнівно свідчить про неповноту і однобічність досудового розслідування та невмотивованість оскаржуваної постанови, що зумовлює скасування цієї постанови та необхідність продовження досудового розслідування.

Також скаржник звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження надіслана йому поштовим відправленням 11.07.2017 року, що стверджується відповідним повідомленням. Отже, скарга на цю постанову про закриття кримінального провадження подається в межах передбаченого для цього процесуального строку.

З посиланням на вищенаведене скаржник просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000022 та направити матеріали цього провадження керівнику Ужгородської місцевої прокуратури для продовження досудового розслідування.

У дане судове засідання скаржник адвокат ОСОБА_3 не з`явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути дану скаргу без його участі, скаргу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити її з викладених у ній підстав.

Слідчий у дане судове засідання не з`явився, водночас на запит слідчого судді до суду слідчим скеровано матеріали кримінального провадження № 0000022.

Статтею 22 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Слідчим суддею, з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, та положень ч. 3 ст. 306 КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутності слідчого, на підставі наданих скаржником доказів та матеріалів кримінального провадження.

Вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000022, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знаходилося кримінальне провадження № 0000022 від 22.02.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності до ст. 214 КПК України за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2017 року, на підставі заяви малого приватного підприємства «Рута» від 23.11.2016 року.

У заяві про кримінальне правопорушення від 23.11.2016 року МПП «Рута», в особі представника за довіреністю адвоката ОСОБА_3 , зазначалося, що 29.10.2015 року Ужгородська міська рада на 4 пленарному засіданні XXVII сесії VI скликання прийняла рішення № 1873 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу», яким затвердила вартість земельної ділянки (кадастровий номер :15:001:0122), площею 0,9211 га по вул. Станційній, 2, у сумі 1485734,30 грн. з розрахунку 161,30 грн. за 1 кв.м. відповідно до висновку експертів від 06.11.2014 року, а також вирішила продати ВАТ «Закарпатавтотранс» (далі товариство) дану ділянку. До меж цієї земельної ділянки включена і раніше відведена МПП «Рута» ділянка площею 0,0323 га. Відтак, товариство стало власником зазначеної земельної ділянки, частину якої у подальшому відчужило його керівнику ОСОБА_5 . Проте, набуття права власності на згадану земельну ділянку відбулося неправомірно, з порушенням вимог законодавства та шляхом введення в оману Ужгородської міської ради, яка в інтересах громади розпоряджається відповідними землями в межах населеного пункту. З посиланням на норму ч. 2 ст. 128 ЗК України заявник вказував, що у якості документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, товариство до своєї заяви додало копію державного акту на право постійного користування землею від 05.11.2001 року серії 1-ЗК №001642. Однак, рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.2003 року у справі № 1/47, яке набрало законної сили, даний державний акт визнано недійсним в частині земельної ділянки, на якій розташована будівля підприємства. Натоміть товариство, не вказавши про наведені обставини, тим самим, подало Ужгородській міській раді документи на продаж земельної ділянки, інформація в яких не відповідає дійсності. Таким чином, за твердженням заявника товариство та його посадові особи фактично шляхом введення в оману заволоділи чужим майно земельною ділянкою площею 0,0323 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26.06.2017 року кримінальне провадження № 0000022 від 22.02.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину.
За змістом оскаржуваної постанови в ході проведення досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 за договором від 05.11.2015 року, укладеним між ВАТ «Закарпатавтотранс», посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2094. Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки оспорювався МПП «Рута» шляхом подачі відповідної заяви про збільшення позовних вимог до господарського суду Закарпатської області (справа № 907/70/16), однак ухвалою господарського суду Закарпатської області від 23.03.2016 року заяву про збільшення позовних вимог повернуто без розгляду, а в подальшому, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 12.05.2016 року позов МПП «Рута» залишено без розгляду. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 25.12.2015 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2016 року, відмовлено у задоволенні позову МПП «Рута» про визнання права власності. Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини: на належній позивачу земельній ділянці кадастровий номер № :15:001:0122 розташований збудований відповідачем МПП «Рута» торговий павільйон-будівля; вказана будівля безпосередньо порушує права власника земельної ділянки ОСОБА_5 ; у МПП «Рута» відсутні будь-які правовстановлюючі документи на будівлю; відсутність у МПП «Рута» документів, які б підтверджували наявність дозволу на виконання будівельних робіт. При цьому, відмовляючи в позові, господарські суди виходили з того, що збудований відповідачем МПП «Рута» торговий павільйон-будівля є самочинним будівництвом в розумінні ст. 376 ЦК України.

Слідчий суддя зазначає, що при проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Відповідно до ст. ст. 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

На слідчого суддю відповідно до норм КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим при закритті кримінального провадження № 0000022 зазначених вимог закону не дотримано, постанова є такою, що винесена передчасно на підставі не повно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного, об`єктивного дослідження даних.

За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження її прийняття слідчим мотивовано лише тим, що обставини, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, були предметом розгляду в суді, з даного приводу винесено судове рішення, яке набрало законної сили, судами апеляційної та касаційної інстанції не скасовано, а законом не передбачено ревізії рішення суду.

Разом з тим, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме докази зібрані та досліджені у кримінальному провадженні та які слідчі (процесуальні) дії проводилися під час досудового розслідування.

За змістом постанови вбачається, що слідчий обмежився аналізом змісту рішень суду, однак не допитав жодної особи з приводу обставин, викладених в заяві про можливе вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевказані обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не в повній мірі виконано вимоги ст. 9 КПК України щодо зобов`язання всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Стаття 190 КК України встановлює кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Способами вчинення шахрайства є обман та зловживання довірою. При цьому обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Однак оскаржувана постанова належним чином не вмотивована, оскільки зі змісту постанови та її резолютивної частини не вбачається в діях конкретно кого саме відсутній склад кримінального правопорушення, та посилання на те, яка саме суб`єктивна чи об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення відсутня.
Між тим, закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення можливо у разі встановлення, що подія, з приводу якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльності), але сама по собі не є злочином, оскільки: відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона); або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.
З огляду на вищенаведене слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, відтак постанова слідчого від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000022 підлягає скасуванню.

При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути, зокрема про скасування рішення слідчого, що передбачено положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 307 КПК України.

Керуючись ст. ст. 110, 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26 червня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 26 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000022 від 22.02.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1