Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/6355/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва, ОСОБА_1 , при секретарі, ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , на постанову слідчого Подільського УП ГУНП в м. Києві, ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження №0000108, внесеного 10.06.2015 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, за відсутності складу кримінального правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2016 представник ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , звернувся до суду зі скаргою в на постанову слідчого Подільського УП ГУНП в м. Києві, ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження №0000108, внесеного 10.06.2015 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, за відсутності складу кримінального правопорушення.
Обґрунтовує тим, що в провадженні СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000108, внесені до Єдиного реєстру іосудових розслідувань 10.06.2015 р. за заявою ОСОБА_3 , стосовно вчинення стосовно нього громадянином ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.190 КК України.
13.05.2016 адвокат ОСОБА_4 на письмове звернення від 25.04.2016 р. отримав лист за №99-аз/125/53/03-206 від 29.04.2016, в якому зазначається, що кримінальне провадження №0000108 від 10.06.2015 р. закрито 23.11.2015 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України постановою слідчого Подільського УП ГУ НП у м. Києві, ОСОБА_5 .
До листа за №99-аз/125/53/03-206 від 29.04.2016 р. було додано копію постанови від
23.11.2015 про закриття кримінального провадження №0000108 від 10.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України із роз`ясненням, що указана постанова може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 303, 304 КПК країни слідчому судді протягом 10 днів з дня отримання її копії.
Із зазнасченою постановою не згодний, вважає, що винесення такого процесуального рішення у даному кримінальному провадженні безвідповідальною, непрофесійною та передчасною дією, а тому зазначена постанова підлягає скасуванню з наступного.
10.06.2016 заява про вчинення громадянином ОСОБА_6 кримінального правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_3 була внесена до ЄРДР за №0000108, в той же день було розпочато досудове розслідування за попередньлю кваліфікацією ч. 1 ст.190 КК України.
Статтею 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної та майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання, про вчинення юдо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Всупереч вимогам ст.55 КПК України при прийнятті заяви про кримінальне равопорушення, заявнику ОСОБА_3 не були роз`яснені процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також не було вручена пам`ятка про такі його права та обов`язки, що насправді не позбавляє громадянина ОСОБА_3 , якому кримінальним равопорушенням було заподіяно майнової шкоди, фактичного набуття статусу потерпілого в даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Натомість в своїй постанові від 10.06.2015 року лейтенант міліції ОСОБА_5 не наводить жодного доказу, навіть непрямого про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній клад кримінального правопорушення передбачений ч. 1 , ст. 190 КК України, а даний випадок на думку слідчого нібито носить цивільно-правовий характер.
У відповідності до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи, а по-друге: однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують собу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного рішення, а тому провадження може бути закрите лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених юказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).
Між тим, зміст оскаржуваної постанови беззаперечно свідчить про недотримання органом досудового розслідування вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.
Так, в основу рішення про закриття кримінального провадження слідчим ОСОБА_5 покладений висновок про те, що слідчим були проведені всі необхідні слідчі дії, однак заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, тобто злочину, передбаченого ч.І ст.190 КК України, встановити не представилося за можливе.
Вважає таке обґрунтування недостатнім для прийняття рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
За таких обставин визнати досудове розслідування ефективним, а прийняте за його результатами рішення законним та обґрунтованим не надається можливим, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а скарга - задоволенню.
При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
Заявник просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000108 від 23.11.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та направити матеріали даного кримінального провадження для продовження досудового розслідування.
У судове засідання представник заявника на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат ОСОБА_4 , не з`явився.
Слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві, ОСОБА_5 , не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК не є перешкодою для розгляду даної скарги.
Слідчий суддя, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 статті 9 КПК визначено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частинами 1, 2 статті 22 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Положення ст. ст. 84, 85 КПК передбачають, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені нормами ст. 91 КПК, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Частиною 2 зазначеної статті визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень КПК, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження, в сукупності.
Кримінальне провадження закривається на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у разі встановлення відсутності складу кримінального правопорушення.
Слідчий суддя встановив, що постановою слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_5 від 23.11.2015 кримінальне провадження за №0000108, внесеного 10.06.2015 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК,, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, за відсутності складу кримінального правопорушення, копію якої представник потерпілого отримав 13.05.2016.
Як убачається з доданої до скарги копії цієї постанови підставою закриття кримінального провадження стало те, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , шляхом обману, під приводом виконання будівельних робіт, нібито заволодів грошовими коштами ОСОБА_3 , чим завдав останньому матеріального збитку. З огляду на викладене, та враховуючи те, що в даному випадку відсутні ознаки складу злочину передбачені ст. 190 КК України оскільки даний випадок носить цивільно-правові відносини, які виникли між заявником і ОСОБА_6 та повинні вирішуватись виключно в судовому порядку.
У зв`язку з вищевикладеним та тим, що під час досудового розслідування з метою повного всебічного неулередженого дослідження обставин факту зазначених заяв було проведено всі необхідні слідчі дії, однак заволодіння чужим майном, шляхом обману чи зловживання довірою, тобто злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України встановити не представилось можливим, також в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.
Оскільки встановити склад злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України не вдалося, так як в даному випадку відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та пункт 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За цих підстав кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 10.06.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, має бути відмовлено у визнанні потерпілим.
Проте, в порушення вимог КПК слідчим в кримінальному провадженні № 0000108 від 10.06.2015 не виконані слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
Прийняте слідчим рішення про закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 190 КК у порушення вимог ст. 110 КПК України невмотивоване, не містить детального аналізу зібраних та досліджених доказів у сукупності, їх належної оцінки, що стосуються цього провадження, чи/або наявності підстав для іншої правової кваліфікації наведених у повідомленні обставин, зокрема за ознаками ст. 289 КК, що свідчить про невиконання всіх без винятку процесуальних заходів досудового розслідування,.
Відтак, доводи заявника про те, що слідчим не дотримано вимог кримінально - процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та передчасності прийнятого рішення є обґрунтованими.
Слідчий суддя, перевіряючи законність прийнятої постанови у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дослідивши матеріали скарги, та надавши їм належну оцінку, вважає необґрунтованим, і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і положенням закону висновок про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, при цьому не враховано, що з закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність по ньому повністю закінчується.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, зокрема: рішення про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником.
Частиною 1 статті 304 КПК визначено, що скарги на рішення дії чи бездіяльність, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про: скасування рішення слідчого.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Таким чином, оскаржувана постанова слідчого від 23.11.2015 про закриття кримінального провадження №0000108, внесеного 10.06.2015 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, не відповідає вимогам кримінально - процесуального законодавства, та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 84, 85, 91, 93, 284, 303, 304, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката, ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Подільського УП ГУНП в м. Києві, ОСОБА_5 , винесену 23.11.2015 про закриття кримінального провадження №0000108, внесеного 10.06.2015 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, за відсутності складу кримінального правопорушення, за відсутності складу кримінального правопорушення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1