Номер провадження: 11-кп/785/919/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0008349 від 18.09.2015 року, яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рені Одеської області, громадянин України, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 14 березня 2016 року по 29 червня 2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 скасовано, звільнено з під варти у залі суду.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 18 вересня 2015 року приблизно о 10 годині, ОСОБА_8 разом та за попередньою змовою, із невстановленою досудовим слідством особою, знаходились у магазині «Єва», який розташований за адресою: м.Одеса, проспект Шевченко 2/4, та раптово вирішили вчинити крадіжку товарно-матеріальних цінностей із вказаного магазину.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа підійшли до вітрини з засобами особистої гігієни, де впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 , непомітно для сторонніх осіб, викрав і сховав до рюкзаку, що був у нього : шампунь «Кліа 2 в 1» проти лупи для чоловіків «Актив Спорт», 400 мл, в кількості двох одиниць, кожна з яких вартістю 73 грн. 90 коп. на загальну суму 147 грн. 80 копійок, шампунь «Кліа» проти лупи, захист від випадання волосся, 400 мл., у кількості однієї одиниці, вартістю 71 грн. 90 коп., які були розташовані на вітрині, а невстановлена досудовим слідством особа, діючи за таким же планом, сховала під особистий одяг шампунь «Кліа Ультімейт Контрол 2 в 1», проти лупи для чоловіків, 400 мл., у кількості однієї одиниці, вартістю 73 гривень 90 копійок, та шампунь «Нюа», зволожуючий, з олією пшениці і пшеничним протеїном, 500 мл, у кількості однієї одиниці, вартістю 119 гривень.
Після чого, ОСОБА_8 разом з невстановленою досудовим слідством особою, намагались із викраденим майном покинути місце вчинення злочину, але свій злочинний намір довести до кінця не змогли по причинам, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_8 разом з невстановленою досудовим слідством особою були затримані працівниками магазину, які викликали співробітників поліції

Своїми діями ОСОБА_8 разом із невстановленою слідством особою спричинили матеріальну шкоду потерпілому ТОВ «РУШ» на загальну суму 412 гривень 60 копійок.
Не погодившись із вказаним вироком суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції був здійснений в порядку ст.349 КПК України, а сам обвинувачений не заперечував проти розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою. Разом з цим, під час перебування ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі, йому було повідомлено про підозру у вчиненні інших злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 був направлений на розгляд до Малиновського районного суду м.Одеси. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово звертався до суду з клопотанням в порядку ст.217 КПК України про об`єднання кримінальних проваджень в одне провадження, проте суд вказані клопотання відхилив, чим на думку обвинуваченого, погіршив його правове становище.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення судового розгляду до суду не звертався.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення вказаної норми права апеляційний суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_8 за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обвинувачений в апеляційній скарзі також зазначив, що суд здійснив розгляд кримінального провадження в порядку ст.349 КПК України належним чином, а сам ОСОБА_8 дійсно не заперечував проти розгляду справи за скороченою процедурою.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а дії його правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку суду з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не навів жодної підстави, передбаченої положеннями ст.415 КПК України, для призначення нового розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження лише ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають згідно з правилами, передбаченими ст.217 КПК України.

Вирішення цього питання відноситься виключно до компетенції суду першої інстанції.

Сторони кримінального провадження позбавлені законних підстав давати вказівки суду першої інстанції щодо об`єднання або виділення матеріалів кримінального провадження.

Та обставина, що суд відхилив клопотання обвинуваченого про об`єднання матеріалів зазначеного кримінального провадження, з іншим кримінальним провадженням у відношенні ОСОБА_8 , яке знаходилось на розгляді в Малиновському районному суді м.Одеси не входить до переліку підстав, визначених у ст.415 КПК України для призначення нового судового розгляду і скасування вироку суду.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_8 , відшкодування ним матеріальної шкоди та те, що раніше він не притягався до кримінальної відповідальності.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі, тобто призначив мінімальний строк для такого виду покарань, як то передбаченого положеннями ст.63 КК України.

Крім того, на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції взагалі звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 , покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає в зв`язку з необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду
Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4