Справа №635/7052/17
Провадження № 1-в/635/22/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

представник установи виконання покарань ОСОБА_4 ,
засуджений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18 вересня 2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харкова 05 липня 2006 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 22 дні;

- 27 серпня 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, ч.1 ст. 162, ст.ст.70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання 09 вересня 2011 року;

- 20 квітня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2015 року по 21 травня 2015 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Початок строку відбування покарання 20 березня 2015 року.

Кінець строку відбування покарання - 19 січня 2019 року.

Засуджений ОСОБА_5 прибув до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» 05 червня 2015 року.

28 листопада 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника установи виконання покарань та засудженого, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_5 , вважає клопотанн таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення, викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 березня 2015 року. Під час тримання в Харківському СІЗО режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, характеризувався посередньо, до праці не залучався.

З 05 червня 2015 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

З 31 липня 2017 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації Темнівської виправної колонії (№100).

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_5 , складеної 13 грудня 2017 року начальником ДСР Державної установи «Темнівська виправна колонія (100)» старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_4 засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною шляхом листування, телефонних переговорів та побачень, стосунки доброзичливі.

Питання щодо можливого застосування ст.100, ст.101 КВК України розглянуто 08 червня 2016 року, комісією установи було відмовлено в застосуванні даної пільги, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Повторне питання щодо застосування ст.101 КВК України було розглянуто 25 січня 2017 року, комісією установи було застосовано до засудженого дану статтю.

Питання щодо можливого застосування ст.82 КК України розглянуто 15 лютого 2017 року, комісією установи було відмовлено за заявою засудженого.

Питання щодо можливого застосування ст.81 КК України було розглянуто 18 жовтня 2017 року, комісією установи було відмовлено за заявою засудженого.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав два стягнення, а саме 05 жовтня 2015 року у виді догани за порушення норм санітарії та гігієни, 08 жовтня 2015 року у виді ДІЗО 5 діб за неввічливе ставлення до представників адміністрації установи. Заохочень засуджений мав п`ять, зокрема 23 вересня 2016 року, 03 листопада 2016 року, 10 травня 2017 року у виді похвальних грамот за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а також 18 липня 2017 року та 18 жовтня 2017 року у виді подяк за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених ст.ст. 9,107 ч.ч.3,4 КВК України та Правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Вивченням даних щодо працевлаштування ОСОБА_5 встановлено, що він з червня по жовтень 2015 року був працевлаштований до цеху №1 Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», де виконував роботу переробки вторсировини, з жовтня 2015 року по липень 2016 року працював в житловій зоні установи виконання покарань, де виконував ремонтно-будівельні роботи, з липня 2016 року по січень 2017 року засуджений був працевлаштований до господарчої обслуги та житлової зони установи виконання покарань та виконував ремонтно-будівельні роботи, а також роботу столяра, з лютого по травень 2017 року ОСОБА_5 працював на дільниці соціальної реабілітації установи виконання покарань, виконуючи ремонтно-будівельні роботи, з червня по вересень 2017 року засуджений був працевлаштований в ДП «Грикар А.П.С.» та виконував підсобні роботи, з жовтня по листопад 2017 року працював на дільниці соціальної реабілітації, виконуючи ремонтно-будівельні роботи. За вказані періоди засудженому нараховувалася заробітна плата.

Згідно довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_6 від 08 листопада 2017 року, у засудженого ОСОБА_5 за особовою справою зазначений виконавчий лист на суми 4280 грн. та 20000 грн. на користь ОСОБА_7 . Станом на 08 листопада 2017 року на виконання до бухгалтерії Темнівської виправної колонії (№100) виконавчі листи про стягнення збитку з засудженого ОСОБА_5 не надходили.

Вирішуючи питання про виправлення ОСОБА_5 , суд враховує його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та зазначає, що застосування до засудженого в період відбування покарання п`яти заохочень та задовільне ставлення останнього до праці, не є достатніми даними які б давали безсумнівні підстави суду вважати про становлення засудженого на шлях виправлення. Крім того, суд бере до уваги наявність у засудженого за вироком суду значної заборгованості, зокрема у розмірі 4280 грн., яку останній повинен сплатити на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної ОСОБА_8 моральної шкоди, частину з яких ОСОБА_5 у звязку із нарахуванням та отриманням заробітної плати мав можливість відшкодувати за період відбування покарання, однак питання щодо відшкодування вказаних коштів не ініціював, про що свідчить відсутність цих відомостей в матеріалах клопотання та особової справи засудженого.
Таким чином, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, відбував покарання у тому числі у виді позбавлення волі та до якого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року та вважає клопотання таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд -

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя