У Х В А Л А

22 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_4., розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Верховного Суду України від 2 грудня 2010 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

вироком Апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2009 року ОСОБА_1 засуджено за пунктами 1, 6, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною третьою статті 289, частиною першою статті 263, на підставі статті 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 2 грудня 2010 року зазначений вирок щодо ОСОБА_1 у порядку статті 395 Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду про визнання кваліфікуючою ознакою злочинних дій ОСОБА_1 кваліфікованих за частиною третьою статті 289 КК - заподіяння великої шкоди, а також в тексті вироку прізвище ОСОБА_2 замінено словами «з іншою особою, кримінальну справу щодо якої закрито в зв'язку зі смертю». У іншій частині цей вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України заяву, в якій, посилаючись на пункт 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), порушує питання про перегляд ухвали Верховного Суду України від 2 грудня 2010 року щодо нього. Як на підставу для перегляду посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постановах Верховного Суду України від 3 березня 2014 року № 5-49кс13 та від 9 жовтня 2017 року 5-159кс(15)17.

Зазначає, що постановою Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року скасовано судові рішення щодо ОСОБА_3, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що підставою для скасування зазначених судових рішень стало встановлення Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Кулік проти України» від 2 лютого 2017 року (заява № 34515/04) порушення положень підпункту «с» пункту 3 статті 6 у поєднанні з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у зв'язку з визнанням органами влади як доказу зізнань у вчиненні злочину, даних заявником у присутності працівників міліції та за відсутності захисника.

Стверджує, що суд першої інстанції у вироку щодо нього також використав як докази його явку з повинною та показання дані ним працівникам правоохоронних органів під фізичним та психологічним тиском у відсутності захисника. На зазначені порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону не було звернуто уваги судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Посилається також на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2014 року №5-49кс13 про те, що необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, коли обвинувачення у вчиненні правопорушення належить повторно розглянути із дотриманням процесуальних прав обвинуваченої особи. Просить скасувати всі постановлені щодо нього судові рішення, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Проте, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 445, 448 і 449 КПК.

Процедура перегляду Верховним Судом України рішень касаційної інстанції регулюється виключно нормами глави 33 КПК. Тому заявник має дотримуватись цих норм процесуального закону і тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до частини другої статті 448 КПК, у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених частиною першою статті 445 КПК.

Положення пункту 3 частини першої статті 445 КПК встановлюють, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» в пункті 3 частини першої статті 445 КПК України розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Водночас, постанови Верховного Суду України від 3 березня 2014 року та від 9 жовтня 2017 року, на які послався у своїй заяві засуджений, до таких судових рішень не відносяться, оскільки вони були ухвалені за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК, а саме: встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до вимог частини другої статті 446 КПК, до Верховного Суду України вправі подати заяву про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК, лише особа, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, а також її захисник, законний представник чи представник юридичної особи.

Крім того, згідно вимог статті 449 КПК, до заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України додаються копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК; копія постанови Верховного Суду України, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК; копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, або клопотання про витребування такої копії рішення, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подає заяву, - якщо заява про перегляд судових рішень подається з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК. Зазначеної вимоги закону засуджений ОСОБА_1 не дотримався.

Згідно з частиною другою статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України здійснюється виключно з питань права, для реалізації якого заявнику може бути надано правову допомогу, відповідно до статті 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, пункту «с» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практики Європейського суду з прав людини та Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року.

Статтею 17 згаданого Закону передбачено надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідним територіальним центром.

Відповідно до статті 48, частини першої статті 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) засуджений, його законний представник чи інші особи, за його проханням чи згодою, вправі залучити захисника. В тому числі особа, яка утримується у місцях позбавлення волі, за змістом частини третьої статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України вправі через адміністрацію цієї установи звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На підставі наведеного та керуючись статтями 445, 448, 449, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 13 грудня 2017 року включно.

Якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_4