АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/595/16-к Номер провадження 11-кп/786/429/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників обвинуваченихОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Герасимівка Семенівського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, неодноразово судимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.121 КК України на 10 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Казань, Татарстан, Російська Федерація, мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, приватний підприємець, розлучений, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.186 КК України на 1 рік позбавлення волі.

За ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 КК України виправданий у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.
Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, обвинувачені визнані винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.

27 січня 2016 року близько 9 год. ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого в АДРЕСА_3 , шляхом вибиття накладного замка на вхідних дверях проник до житлового будинку, де вчинив розбійний напад на потерпілого. При цьому ОСОБА_11 , скориставшись його похилим віком та безпорадним станом, застосував до ОСОБА_13 насильство, небезпечне для життя та здоров`я, яке виразилось у спричиненні ножових поранень і нанесенні численних ударів руками по голові й тулубу, внаслідок чого заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у цьому ж будинку.

Після цього ОСОБА_11 заволодів майном потерпілого, а саме: телевізором «Samsung» з пультом дистанційного керування, цифровим ефірним приймачем Т2 «Strong» та грошовими коштами в сумі 40 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1524 грн.

Після цього, до приміщення будинку, де перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння зайшов ОСОБА_10 , який за вказівкою ОСОБА_11 відкрито викрав належний потерпілому ОСОБА_13 телевізор «Samsung» вартістю 800 грн. та разом з ОСОБА_11 покинув господарство.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії підзахисного з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 цієї статті Кодексу, а також призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Наголошує про можливість в даному випадку уникнути тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого за умови надання йому своєчасної медичної допомоги та вважає протоколи огляду місця події недопустимими доказами.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_11 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а ОСОБА_10 - за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. При цьому зазначає про неповноту судового слідства, що вплинуло на висновки суду про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб. Вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України. Наголошує, що суд не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_13 під час досудового розслідування про вчинення злочину двома чоловіками, які із застосуванням насильства заволоділи його майном. Також стверджує, що суд не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який не працює, судимий за вчинення корисливих злочинів та знову вчинив умисний злочин, а також відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 ; думку прокурора, який просив задовольнити принесену ним апеляційну скаргу; потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка та не оспорюються в апеляційних скаргах, як і кваліфікація дій обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.2 ст.121 КК України на частину першу цієї статті Кодексу є непереконливими.

Як вбачається з матеріалів провадження і ніким не оспорюється те, що ОСОБА_11 під час розбійного нападу наніс потерпілому ножові поранення та чисельні удари руками по голові і тулубу.

Відповідно до висновку №89 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , його смерть настала від умисного спричинення йому тілесних ушкоджень, які утворили закриту травму грудної клітини з множинними переломами ребер справа і зліва та забою правої і лівої легень, перебіг якої призвів до ускладнення у вигляді плевро-пульмонального шоку, який в кінцевому результаті і став безпосередньою причиною смерті. Такий висновок підтверджується виявленням характерних для даного виду смерті патоморфологічних та гістологічних ознак (т.1 а.с.137-138).

Допитаний судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.356 КПК України експерт ОСОБА_14 роз`яснив свій висновок та підтвердив зазначену ним причину смерті потерпілого ОСОБА_13 .
Об`єктивних даних про можливість в даному випадку уникнути смерті потерпілого за умови надання йому своєчасної медичної допомоги судом не встановлено. Відсутні докази на обґрунтування цього і в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_12 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», я кщо під час розбою було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою
статті 187 і частиною другою статті 121 КК.
Доводи адвоката ОСОБА_12 про визнання протоколів огляду місця події недопустимими доказами не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів провадження та протоколів огляду місця події, ця слідча дія проведена у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону (ст.214, 223, 237 КПК України), а протоколи за її результатами відповідають приписам ст.104 цього Кодексу.

Обставин, передбачених ст.87 КПК України, які б давали підстави визнати ці докази недопустимими, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих злочинів, правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України та належним чином мотивував своє рішення.

Обрана судом міра покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують покарання, відсутність обставин, які його пом`якшують. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, а тому підстав для його посилення, про що просить прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Отже, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та прокурора в частині оскарження вироку щодо цього обвинуваченого не підлягають задоволенню.
Доводи прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України спростовуються таким.
Як встановив місцевий суд, розбійний напад на потерпілого ОСОБА_13 вчинив ОСОБА_11 .
Вже після цього до будинку зайшов ОСОБА_10 , який за вказівкою ОСОБА_11 відкрито викрав телевізор потерпілого.
Вчинення злочину за таких обставин підтвердив обвинувачений ОСОБА_10 . При цьому в судовому засіданні він пояснив, що того дня до будинку потерпілого вони разом з ОСОБА_11 приїхали на таксі. Після чого ОСОБА_11 зайшов в помешкання ОСОБА_13 , а він ( ОСОБА_10 ) залишився чекати в автомобілі. Через 15-10 хвилин на прохання водія таксі пішов до будинку покликати ОСОБА_11 та побачив потерпілого ОСОБА_13 , який тримався за обличчя і був в крові. На пропозицію ОСОБА_11 забрав телевізор і вдвох з ним повернулися до таксі.
Такі показання ОСОБА_10 підтвердив обвинувачений ОСОБА_11 , який в суді першої інстанції та в засіданні апеляційного суду стверджував, що вже після побиття ним потерпілого до будинку зайшов ОСОБА_10 і повідомив, що їх чекає таксі. Після цього ОСОБА_10 на його прохання виніс телевізор, який потім залишився в автомобілі.

Показання обвинувачених узгоджуються з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 водія таксі, який підтвердив саме такий розвиток подій 27 січня 2016 року близько 9 год. поблизу домогосподарства ОСОБА_13 з участю пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Крім того, як стверджує в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , його батько ОСОБА_13 перед смертю повідомив, що тілесні ушкодження йому спричинив ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 зайшов до будинку вже після побиття і лише виніс телевізор.

Наведені докази суд обґрунтовано взяв до уваги, оскільки показання обвинувачених, потерпілого та свідка є послідовними, стабільними, узгоджуються між собою та з іншими, дослідженими судом доказами.

Записи в протоколі прийняття заяви про вчинення злочину та у картці виїзду швидкої медичної допомоги, які зроблені зі слів потерпілого про вчинення злочину невідомими особами, в даному випадку не спростовують висновків суду, оскільки не здатні встановити факт вчинення обвинуваченими дій за попередньою змовою групою осіб (т.2 а.с.141,193).

Також місцевий суд належним чином дослідив, проаналізував і дав оцінку протоколу допиту потерпілого (т.1 а.с.132) та навів мотиви, за яких вважав викладені в ньому відомості такими, що не можуть достовірно підтвердити факт вчинення розбою ОСОБА_10 .

Не містить належних доказів на спростування таких висновків суду і апеляційна скарга прокурора.

Отже, висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України, тобто вчинення відкритого викрадення чужого майна, підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

За таких обставин вказівка суду про виправдання ОСОБА_10 є зайвою і підлягає виключенню з резолютивної частини вироку, оскільки місцевий суд в даному випадку правильно кваліфікував дії обвинуваченого як грабіж, а не розбій, як вважав орган досудового розслідування.

Призначене судом ОСОБА_10 покарання узгоджується з вимогами ст.65, ст.50 КК України та є справедливим.

В зв`язку з цим колегія суддів не вбачає підстав для його посилення, про що просив прокурор в апеляційній скарзі.

Отже, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

Водночас, з огляду на приписи ст.5 КК України та ч.5 ст.72 (в редакції від 26 листопада 2015 року) цього Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.404, ст.405 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про виправдання ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, до покарання, обраного судом, тобто на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 січня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4