Дата документу Справа № 316/158/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/158/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1573/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лубня Московської області Російської Федерації, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15 серпня 2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 02 лютого 2016 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин, знятий з обліку КВІ 04 квітня 2016 року по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»),

захисника - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції із Енергодарським міським судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі;

на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого, тобто з 14 грудня 2016 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 6400 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, призначаючи ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України, не в повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які є тяжкими, їх кількість, а також дані про особу обвинуваченого, які мають суттєве значення для призначення необхідного і достатнього покарання. Крім того, вказує на те, що з урахуванням положень п.21 ППВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року, суд не мав права застосувати принцип поглинення покарання при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за ч.1 ст.70 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 25 жовтня 2016 року приблизно о 21 годині 55 хвилин, перебуваючи біля будинку №26 по вулиці Козацькій у місті Енергодарі, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, шляхом ривку, відкрито заволодів жіночою сумкою ОСОБА_11 , в якій знаходилось майно останньої, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 510 грн.

Крім того, 25 жовтня 2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №16 по вулиці Курчатова у місті Енергодарі, маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку заволодів жіночою сумкою ОСОБА_12 , в якій знаходилось майно останньої, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 355 грн.

Крім того, 05 грудня 2016 року о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №19 по вулиці Лісовій у місті Енергодарі, діючи повторно, умисно, маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом ривку заволодів шкіряною сумочкою ОСОБА_13 , в якій знаходилось майно останньої, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 785 грн.

Крім того, 08 грудня 2016 року, приблизно о 16 годині 55 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарній доріжці, біля будинку №25 по вулиці Лісовій, діючи умисно, повторно, маючи прямий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом ривку заволодів жіночою сумочкою ОСОБА_14 , в якій знаходилось майно останньої, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 1950 грн.

Крім того, 08 грудня 2016 року о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарній доріжці між загальноосвітньою школою №4 та дитячим садком №13, які розташовані по вулиці Лісовій у місті Енергодарі, діючи умисно, повторно, маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом ривку заволодів жіночою сумочкою ОСОБА_15 , в якій знаходилось майно останньої, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 1310 грн.

Крім того, 11 грудня 2016 року об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, повторно, біля кіоску «Вега», розташованого навпроти будинку №33 по вулиці Молодіжній у місті Енергодарі, шляхом ривку, з рук потерпілої ОСОБА_16 відкрито заволодів її жіночою сумкою, в якій знаходилось майно, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 481 грн.

Крім того, 25 жовтня 2016 року, приблизно о 21-00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину «АТБ» по вулиці Козацькій у місті Енергодарі, діючи умисно, повторно, маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, яке на момент спричинення не було небезпечним для життя або здоров`я потерпілої ОСОБА_17 , яке виразилось у нанесенні одного удару в область лівого ліктьового суглобу, чим спричинив потерпілій фізичний біль, намагався вирвати із рук останньої її жіночу сумочку, однак, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був помічений сторонніми особами, після чого усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, та з метою уникнення покарання, з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку.

Крім того, 07 грудня 2016 року о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Енергодарського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, що розташований за адресою: м.Енергодар, пр.Будівельників, 17-а, шляхом вільного доступу, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення майна, із сумочки ОСОБА_18 , викрав майно останньої, чим спричинив їй матеріальну шкоду на суму 1255 грн.

Крім того, після таємного викрадення гаманця потерпілої ОСОБА_18 , 07 грудня 2016 року близько о 13-00 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів, діючи умисно, з раніше викраденого гаманця потерпілої таємно викрав банківську картку «ОщадБанк» на ім`я ОСОБА_18 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-ІП від 05 квітня 2001 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-III від 07 грудня 2000 року, є офіційним документом та належить ОСОБА_18 .

Крім того, 15 червня 2016 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , таємно викрав телевізор «LG» вартістю 5000 гривень, який належить ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 19 червня 2016 року, у денну годину доби, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1050 грн.

Крім того, 22 червня 2016 року, у денну годину доби, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 350 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України (по епізодам від 15 червня 2016 року, 19 червня 2016 року, 07 грудня 2016 року), за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (по епізоду від 25 жовтня 2016 року о 21 год.), за ч.2 ст.186 КК України (по епізодам від 25 жовтня 2016 року, 05 грудня 2016 року, 08 грудня 2016 року), за ч.1 ст.357 КК України (по епізоду від 07 грудня 2016 року о 13 год.).

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, злочини вчинив невдовзі після відбуття покарання за попереднім вироком суду, заподіяну потерпілим шкоду не відшкодував.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції при визначені остаточного покарання за сукупністю злочинів не врахував положення п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до яких, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, крім того, призначене ОСОБА_6 покарання є м`яким, таким, що не відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

У зв`язку з цим, вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі нас строк 5 років; за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто буде сприяти досягненню мети, визначеній у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років,

- за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік,

на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, але з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4