14.12.2017 Єдиний унікальний № 371/1390/16-к
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 9 /17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження відомості про яке 29 жовтня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000645, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Високопілля Херсонської області, українця, громадянина України, який не працює, раніше судимий 13 березня 2008 року Тернівським районним судом м. Кривий Ріг за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України до покарання у виді десяти років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, звільненого від відбування покарання на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у зв`язку із зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг від 13 березня 2008 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України до покарання у виді десяти років та шести місяців позбавлення волі, будучи звільненим від відбування покарання на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у зв`язку із зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», на шлях виправлення не став, 29 жовтня 2016 року в ранковий час доби, разом із свідком ОСОБА_6 , з метою здачі металобрухту прибув до домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, під час спілкування із потерпілою, обвинувачений бачив як вона вийняла із сумки, яку тримала під рукою 250 гривень, які передала онуку ОСОБА_8 . Після чого обвинувачений та свідок ОСОБА_6 залишили територію вказаного домоволодіння.

29 жовтня 2016 року близько 17 години 20 хвилин обвинувачений разом із свідком ОСОБА_6 , відшукавши на території домоволодіння по АДРЕСА_3 алюмінієву каструлю та мідний кабель, знову пішли до домоволодіння потерпілої по АДРЕСА_2 , з метою здачі металобрухту кольорових металів та отримання в замін грошових коштів. Прибувши до домоволодіння потерпілої, обвинувачений та свідок ОСОБА_6 запропонували їй придбати у них алюмінієву каструлю та мідний кабель, у якості металобрухту. Після чого витягнувши із поліетиленового пакету мідний кабель, за вказівкою потерпілої свідок ОСОБА_6 відійшов від обвинуваченого та потерпілої для того, щоб викинути пакет в якому був мідний кабель. Після чого потерпіла ОСОБА_7 взяла каструлю та мідний кабель. В цей час обвинувачений помітив як на столі біля потерпілої знаходиться чорного кольору сумка, з якої вона у цей день в ранковий час діставала кошти онукові. В цей момент у обвинуваченого раптово виник умисел на викрадення сумки з коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України, 29 жовтня 2016 року в період часу з 17 години 26 хвилин по 17 годину 27 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , не повідомляючи про свій злочинний намір свідку ОСОБА_6 , користуючись тим, що потерпіла ОСОБА_7 повернулась до нього спиною таким чином, залишивши свою сумку з коштами на столі поза межами її візуального контролю, а свідок ОСОБА_6 відійшов від нього для того, щоб викинути поліетиленовий пакет, вважаючи, що його дії залишаються не поміченими, різко схопив сумку потерпілої, у якій знаходились грошові кошти в розмірі сім тисяч вісімсот шістдесят три гривні, та не зважаючи на те, що в цей момент був виявлений потерпілою, продовжив вчинення дій, спрямованих на викрадення цих коштів вибіг із ними з території домоволодіння потерпілої.

Пробігши близько кілометра, обвинувачений відкрив сумку та дістав звідти грошові кошти. Після чого він передав викрадену сумку свідку ОСОБА_6 для того, щоб він її викинув, та пішов далі, де через п`ятдесят метрів його почали наздоганяти працівники поліції, втікаючи від яких він викинув викрадені грошові кошти в сумі 3772 гривень, а решту викрадених коштів в сумі 4091 гривні залишив при собі (були вилучені під час його затримання), таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд.

Зазначені обставини встановлені судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

Відповідно до показів обвинуваченого, даних ним в судовому засіданні, перебуваючи в місті Миронівка Київської області він разом із його знайомим ОСОБА_6 прийшли до потерпілої для того, щоб здати металобрухт кольорових металів. Здавши потерпілій металобрухт, вони отримали кошти, які до кінця дня закінчились. ОСОБА_6 знайшовши за місцем свого проживання в господарському приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_3 алюмінієву каструлю та мідний провід запропонував йому знову піти до потерпілої та здати їх як металобрухт, на що він погодився. Прийшовши на територію домоволодіння потерпілої, вони запропонували їй купити у них алюмінієву каструлю та мідний провід, після чого виклавши мідний провід із поліетиленового пакету ОСОБА_6 пішов до ємності з сміттям для того, щоб викинути цей пакет. Після чого потерпіла взяла алюмінієву каструлю та мідний провід розвернулася до нього спиною та нагнулась, щоб покласти їх на землю. При цьому на столі він помітив сумку (барсетку). Схопивши сумку він побіг на вихід. Підбігши до ОСОБА_6 він сказав йому щоб біг за ним. Відбігши близько кілометра він дістав із за пазухи викрадену сумку, з якої витягнув кошти, а сумку передав свідку ОСОБА_6 для того, щоб він її викинув. Приблизно через п`ятдесят метрів від місця де вони викинули сумку їх впіймали працівники поліції. При цьому коли його ловили працівники поліції він частину викрадених коштів викинув тікаючи по дорозі. Крадіжка була спонтанна, свідок ОСОБА_6 не знав про крадіжку, про вчинення її вони не домовлялись. Він наголошував на тому, що потерпіла не бачила, як він викрадав сумку, оскільки сумка стояла між ним та потерпілою, на столі на відстані одного метра від нього, при цьому потерпіла була повернута як до нього так і до сумки спиною. На запитання представника потерпілої він повідомив, що викрадену суму коштів він не перераховував, але візуально там було близько восьми тисяч гривень. Він був затриманий працівниками поліції приблизно через десять хвилин після того як заволодів сумкою з грошима потерпілої (диск за 02.02.2017 року).

Допитана в судовому засіданні потерпіла, під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, дала покази, що перебуваючи в своєму будинку в місті Миронівка Київської області 29 жовтня 2016 року у вечірній час до неї з`явився обвинувачений та ОСОБА_6 , які запропонували купити в них алюмінієву каструлю та мідний кабель. Точних подій вона не пам`ятає, так як це було давно. Взявши від обвинуваченого та ОСОБА_6 металобрухт, вона повернулась до них спиною, і в цей момент обвинувачений витягнув у неї з під руки сумку із коштами, в сумі близько восьми тисяч гривень, та почав тікати. Вона почала їм кричати та побігла за ними, але наздогнати їх не змогла. Добігши до виходу із подвір`я домоволодіння, вона зателефонувала онукові та сину, повідомивши їх про те, що у неї викрали кошти. На запитання захисника обвинуваченого вона повідомила, що в ранці цього дня, до неї приходив обвинувачений із ОСОБА_6 та питали, чи вона купить у них алюмінієву каструлю, на що вона сказала, що потрібно спочатку її побачити (диск за 02.02.2017 року).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, дав покази, що перебуваючи в місті Миронівка Київської області він разом із ОСОБА_4 прийшли до потерпілої для того, щоб здати металобрухт кольорових металів за що отримати кошти. На отримані кошти вони придбали продукти харчування, сигарети, випити і пішли до дому. Відпочивши до вечора він за місцем свого проживання взяв алюмінієву каструлю та мідний провід, і знову пішов разом із обвинуваченим до території домоволодіння потерпілої. Зайшовши на територію домоволодіння, потерпілої вони запропонували їй купити у них алюмінієву каструлю та мідний провід, після чого виклавши їх із поліетиленового пакету він пішов до ємності з сміттям для того, щоб викинути цей пакет. Він не бачив сам момент вчинення крадіжки, оскільки був на значній відстані від обвинуваченого та потерпілої, викидав у сміттєвий контейнер поліетиленовий пакет з під мідного проводу. Побачивши, що ОСОБА_4 вибіг із території домоволодіння потерпілої, він побіг за ним. Догнавши його він побачив, як обвинувачений витягнув з під за пазухи сумку із грошима. На його запитання обвинуваченому навіщо він це зробив, він відповів, що не знає, це сталося спонтанно (диск за 20.092017 року).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 29 жовтня 2016 року про вчинення злочину, відповідно до якої, вона повідомила слідчого про вчинення двома невідомими їй чоловіками шляхом виривання з рук, відкритого заволодіння сумкою в якій перебували її кошти (а. с. 4 том. 2).

Згідно рапорту старшого чергового Миронівського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_9 , зареєстрованого 29 жовтня 2016 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших події за № 3630 відповідно до якого 29 жовтня 2016 року до чергової частини Миронівського ВП ГУ НП в Київській області зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_10 , про те, що 29 жовтня 2016 року близько 18 години 45 хвилин двоє невідомих з двору бабусі заявника викрали гаманець чорного кольору в якому знаходились грошові кошти (а. с. 8 том 2).

До протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_7 впізнала по фотокарткам обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка 29 жовтня 2016 року вчинила відкрите викрадення її коштів (а. с. 9-10 том. 2).

До протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_7 впізнала по фотокарткам свідка ОСОБА_6 як особу, яка 29 жовтня 2016 року вчинила відкрите викрадення її коштів (а. с. 11-12 том. 2).

До протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого потерпіла упізнала свідка ОСОБА_6 як особу, яка 29 жовтня 2016 року о 18 годині перебувала на території її домоволодіння, спільно із особою, яка вихопила з її рук чорного кольору сумку з її коштами (а. с. 28-31 том 2).

До протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого потерпіла упізнала обвинуваченого як особу, яка 29 жовтня 2016 року о 18 годині перебуваючи на території її домоволодіння вихопила з її рук сумку з коштами (а. с. 32-35 том 2).

До протоколу огляду місця події від 23 жовтня 2017 року, відповідно до якого було виявлено, зібрано та вилучено кошти в сумі 3772 гривні, які викинув обвинувачений втікаючи від працівників поліції (а. с. 13-16 том 2).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29 жовтня 2016 року, відповідно до якого, під час затримання обвинуваченого ОСОБА_4 у нього виявлено та вилучено кошти в сумі 4091 гривню (а. с. 40-42 том. 2).

Протоколом огляду місця події від 23 жовтня 2017 року, відповідно до якого було виявлено та вилучено чорну сумку, яку обвинувачений викрав у потерпілої та викинув вийнявши звідти кошти (а. с.17 том. 2).

Запитом від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого слідчий в порядку ст. 93 КПК України звернувся до потерпілої із проханням надати запис відео із камер відеоспостереження, які стоять на території її домоволодіння, звідки було вчинено крадіжку (а. с. 21 том 2).

Протоколом огляду від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого слідчий оглянув та вилучив добровільно наданий потерпілою диск із записом з камер відеоспостереження, встановлених на території її домоволодіння, звідки було вчинено крадіжку (а. с. 22-23 том 2).

Відеозаписом із камер відеоспостереження, встановлених на території домоволодіння потерпілої, на яких зафіксовано, як обвинувачений та свідок ОСОБА_6 29 жовтня 2016 року зайшли на територію домоволодіння потерпілої, та о 17 годині 26 хвилин разом із нею зайшли в глубину території домоволодіння таким чином, що на відеозапису їх не було видно. О 17 годині 27 хвилин обвинувачений та свідок ОСОБА_6 вибігають із території домоволодіння, а за ними через сім секунд біжить потерпіла, яка пробігши до кінця вулиці почала дзвонить по телефону (а. с. 27 а том. 2).

До протоколу проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2016 року, який проводився за участі свідка ОСОБА_6 , під час якого він відтворив подію вчинення злочину. Відтворені події вчинення злочину збігаються із його показами даними в судовому засіданні (а. с. 24-27 том 2).

Згідно відеозапису проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_6 він відтворив подію вчинення злочину. Відтворені події вчинення злочину збігаються із його показами даними в судовому засіданні (а. с. 27 а Том 2).

До протоколу проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого обвинувачений намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, відтворив події вчинення злочину таким чином, що він не здійснював заволодіння сумкою з грошовими коштами потерпілої, а лише викидав поліетиленовий пакет. Вказав, що крадіжку сумки потерпілої із коштами здійснив свідок ОСОБА_6 а не він (а. с. 36-39 том. 2).

Згідно відеозапису проведення слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_4 він відтворив події вчинення злочину таким чином, що він не здійснював заволодіння сумкою з грошовими коштами потерпілої, а лише викидав поліетиленовий пакет. Вказав, що крадіжку сумки потерпілої із коштами здійснив свідок ОСОБА_6 а не він (а. с. 27 а том. 2).

До висновку судово-психіатричного експерта Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 09 листопада 2016 року №449 ОСОБА_4 в період інкримінованих йому діянь і в теперішній час на психічне захворювання, передбачене ознаками ст. ст. 19, 20 Кримінального кодексу України, в тому числі на тимчасовий розлад психічної діяльності, не страждав і не страждає. У нього мають місце окремі психопатичні риси особистості, що не мало в період інкримінованих йому дій і не має в теперішній час суттєвого впливу на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином, в період інкримінованих йому дій і в теперішній час він міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування медичних заходів, передбачених ст. 94 Кримінального кодексу України не потребує (а. с. 72-75 том 2).

Оцінюючи зазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним те, що обвинувачений 29 жовтня 2016 року в період часу з 17 години 26 хвилин по 17 годину 28 хвилин, будучи суб`єктом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_2 вчинив дії спрямовані на таємне викрадення майно ОСОБА_7 у вигляді грошових коштів у розмірі 7 863 гривень, але будучи виявленим в цей момент потерпілою, продовжив вчинення дій, спрямованих на викрадення цих коштів вибігши із ними з території домоволодіння потерпілої, таким чином його дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна переросли у відкрите викрадення цього майна, вчинені особою, яка в розумінні ст. ст. 32 88 Кримінального кодексу України є раніше судимою особою, а тому ця обставина у відповідності до ст. 35 Кримінального кодексу України повинна бути врахована при кваліфікації вчиненого злочину.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними, повторними, протиправними, винними діями 29 жовтня 2016 року в період часу з 17 години 26 хвилин по 17 годину 28 хвилин, перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_2 відкрито викрав майно ОСОБА_7 у вигляді грошових коштів у розмірі 7 863 гривні, якими розпорядився на власний розсуд, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України.

При прийнятті вироку, суд не бере до уваги твердження сторони захисту, про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, а не за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, зважаючи на наступне.

Пленум Верховного Суду України, в пункті п. 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснив судам, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Дії обвинуваченого, які поставлені йому в обвинувачення розпочаті як крадіжка, оскільки він вважав, що його дії є непомітними для потерпілої, але були виявлені нею в момент їх вчинення, при цьому незважаючи на це, вони були продовжені обвинуваченим, який втікав з місця вчинення злочину. Таким чином ці дії належить кваліфікувати саме як грабіж, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України.

Факт того, що обвинувачений знав про те, що його дії спрямовані на викрадення майна потерпілої були нею відразу виявлені, про що свідчить відеозапис із камер відеоспостереження, на яких вбачається, як обвинувачений вибігає разом із свідком ОСОБА_6 , а за ним через сім секунд (тобто відразу після заволодіння сумкою) біжить потерпіла, яка в судовому засіданні повідомила суд, що кричала обвинуваченому, але він незважаючи на це втік.

Суд не бере до уваги твердження захисника обвинуваченого, про те, що відеозапис із камер відеоспостереження, розміщених на території домоволодіння потерпілої є неприпустимим доказом, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Із аналізу змісту ч. 2 ст. 84 КПК України можна дійти висновку, що докази в кримінальному провадженні поділяються на процесуальні та не процесуальні.

Диск із записом камер відеоспостереження, розташованих на території домоволодіння потерпілої не є процесуальним джерелами доказів, в розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України, він відноситься до категорії речових доказів та документів.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора (ч. 1 ст. 92 КПК України).

Частиною 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом:

по-перше - проведенням слідчих (розшукових) дій;

по-друге - проведенням негласних слідчих (розшукових) дій;

по-третє - витребовує та отримує від фізичних осіб речі та документи.

Згідно з нормою ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Таким чином, аналізуючи зміст ст. ст. 84, 93, 99 КПК України, в їх системному зв`язку, можна дійти висновку, що доказом в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, які збираються слідчим трьома шляхами, серед яких проведення слідчих (розшукових) дій; проведення негласних слідчих (розшукових) дій та шляхом витребуванням та отримання від фізичних осіб речей і документів.

Як видно із матеріалів кримінального провадження (а. с. 21 том 2), слідчий 30 жовтня 2016 року на виконання свого права, передбаченого ст. 93 КПК України витребував в добровільному порядку у потерпілої, як фізичної особи, відеодиск з камери відеонагляду, яка розташована на території її домоволодіння, за місцем вчинення злочину.

Тобто, 30 жовтня 2016 року слідчий виконав свій обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, скористався своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 93 КПК України, витребував і отримав у потерпілої спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою відеозапису відомості, які можуть бути використані як доказ обставин вчинення злочину (місце, час, спосіб вчинення злочину), який в розумінні ст. 93 КПК України є документом.

Цей відеодиск не є процесуальним джерелом доказів в розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України, отримання його слідчим відбулося у спосіб передбачений ч. 2 ст. 93 КПК України, під час його отримання не було порушено прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а тому суд не може застосувати до нього положення ст. 87 КПК України та визнати його недопустимим доказом.

Суд також не бере до уваги доводи захисника обвинуваченого про недопустимість врахування під час винесення вироку протоколу огляду місця події від 30 жовтня 2016 року, яким зафіксовано факт передавання потерпілою слідчому диску із відеозаписом з камери відеоспостереження, розташованої на території домоволодіння потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки він не порушує прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а тому у розумінні ст. 87 КПК України він не може бути визнати судом недопустимим доказом.

Цей протокол, не зважаючи на його назву не є протоколом огляду місця події, оскільки ним місце події не оглядалось. Ним зафіксовано факт добровільної видачі потерпілою на запит слідчого, зроблений в межах повноважень наданих йому ч. 2 ст. 93 КПК України, диску із записом відеоспостереження з місця вчинення злочину. Цим протоколом слідчий лише оглянув цей відеодиск, та зафіксував факт його передачі потерпілою. Цей протокол в розумінні ч. 1 ст. 237 КПК України є протоколом огляду документів, а не місця події, тому норми ч. 2 цієї статті та ст. 13 КПК України до нього не застосовується (слідчий не проникав до житла чи до іншого володіння особи).

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Згідно з характеристикою, виданою Вільнянською виправною колонією управління ДПтС України в Запорізькій області (20), обвинувачений характеризується як особа, яка раніше неодноразово судима, його поведінка в установах позбавлення волі була незадовільною, у наслідок чого він неодноразово притягувався до дисциплінарних стягнень (а. с. 89-90 том 2).

Згідно з копією вироку Тернівського районного суду м. Кривий Ріг від 13 березня 2008 року, ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України, був засуджений до покарання у виді десяти років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а. с. 91-93 том 2).

Згідно з копією ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у зв`язку із зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг від 13 березня 2008 року (а. с. 88 том 2).

Згідно вимоги про судимість від 31 жовтня 2016 року № 7000/109/1011/02-2016, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, в тому числі із застосуванням насильства (а. с. 85-87 том. 2).

Відповідно до пункту 22 висновку судово-психіатричного експерта Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 09 листопада 2016 року № 449 ОСОБА_4 має окремі психопатичні риси особистості (а. с. 72-75 том 2).

Згідно листа Комунального закладу «Високопільська центральна районна лікарня» від 01 листопада 2016 року №1594, ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом «розумова відсталість легкої ступені з 2000 року і по теперішній час» (а. с. 99 том. 2).

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинили злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

У відповідності до ст. ст. 35, 66 Кримінального кодексу України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне, судом не встановлено.

У відповідності до ст. ст. 35, 67 Кримінального кодексу України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого за скоєне, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставини що обтяжують чи пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, а також те, що він будучи притягненим до кримінальної відповідальності за вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг від 13 березня 2008 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України до покарання у виді десяти років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, звільненого від відбування покарання на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у зв`язку із зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», маючи не зняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став, знову вчинив новий, умисний тяжкий злочин, не працює, в цілому характеризується негативно.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ними нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на певний строк, без застосування ст. 75 Кримінального кодексу України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлені.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обрано у зв`язку із ризиком вчинення ним нового злочину (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховування від органів досудового слідства (суду).

До такого висновку слідчий суддя дійшов виходячи з того, що ОСОБА_4 засуджувався за вчинення тяжких корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнився з місця відбування покарання 08 лютого 2016 року, ймовірно повторно вчинив корисливий злочин. Під час обрання запобіжного заходу він не зміг логічно пояснити підстави свого перебування на території Миронівського району Київської області, при тому, що він зареєстрований у населеному пункті іншої області, офіційно не працевлаштований.

Із вказаним висновком слідчого судді Миронівського районного суду Київської області погоджується, та вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризику вчинення обвинуваченим нового злочину.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та зменшить ризик можливого вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

2. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 29 жовтня 2016 року (моменту його затримання), із урахуванням норми ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (у редакції чинній до 21 червня 2017 року) зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою як два дні позбавлення волі.
3. Речові докази у справі: грошові кошти в розмірі 7 863 гривень, після набрання вироком законної сили залишити потерпілій.

4. Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою - залишити без зміни, продовжити строк його дії до набранням вироком законної сили.

5. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити потерпілій.

6. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1