Справа № 426/330/17
Провадження № 11-кп/782/443/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши на відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Луганської області у кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року та на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 листопада 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кругле, Сватівського району Луганської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта середня, раніше засудженого: 12.12.2016 року Білокуракинським районним судом Луганської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білокуракінського районного суду Луганської області від 12.12.2016 року у вигляді 1 року, остаточно призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та 6 місяців, з зобов`язаннями передбаченими ст.76 КК України.
Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено відповідно до ст.ст.100,124 КПК України,
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому що, 5 жовтня 2016 року, о 05-00 годин знаходячись у приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючі повторно, здійснив крадіжку музичного програвача (радіо) марки «GOLON», моделі «RX-9922UAR» з USB флеш - картою пам`яті марки «TOSHIBA», ємкістю 4 Гб, ручного ліхтаря марки «YAJIA», моделі YJ 1027Т», причинивши ОСОБА_8 згідно висновку товарознавчої експертизи № 157/11/16 від 18.11.2016 року матеріальну шкоду на загальну суму 458, 79 грн.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 7 листопада 2017 року була виправлена описка в десятому абзаці мотивувальної частини вироку, та було зазначено «…відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Білокуракінського районного суду Луганської області від 12.12.2016 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі».

В резолютивна частина вироку була змінена і було зазначено: «На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за вироком Білокуракінського районного суду Луганської області від 12.12.2016 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі».

В апеляції на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року прокурор ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що судом було встановлено, що 05.10.2017 року ОСОБА_6 маючі не зняту не зняту та непогашену судимість перебуваючи у своїх знайомих таємно викрав майно ОСОБА_8 .
Вказаний злочин вчинено ОСОБА_6 до ухвалення вироку Білокуракінським судом від 12.12.2016 року, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, при призначені покарання судом мають застосовуються правила складання покарань, передбачені частиною першою-третьою вказаної статті (за сукупністю злочинів). У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст.72 КК України.
Натомість, на думку прокурора, в порушення ч.4 ст.70 КК України при призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції призначив покарання за сукупністю вироків, тобто не за правилами ст.70 КК України, а за правилами ст.71 КК України.
Просить вважати ОСОБА_6 , засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за вироком Білокуракинського районного суду від 12.12.2016 остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням із встановленням останньому іспитового строку на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 07 листопада 2017 року просить постановити нову ухвалу, якою скасувати вказане судове рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до положень ст.379 КПК України суд має право виправити в судовому рішенні лише допущені описки та очевидні арифметичні помилки. Внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну норми закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджується особа, не може бути здійснене у порядку ст. 379 КПК України.
Крім того прокурор зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні відомості щодо додержання судом вимог ч. 2 ст. 379 КПК України в частині належного повідомлення учасників судового провадження, зокрема обвинуваченого та прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляцію, думку обвинуваченого вважаючого апеляційні вимоги прокурора обґрунтованими, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами і не оскаржується у апеляції.
Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 після постановлення вироку Білокуракінським районним судом Луганської області від 12.12.2016 року визнаний винним у здійсненні злочину, яке вчинив 4 жовтня 2016 року.
Таким чином, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суду необхідно було керуватися вимогами ч.4 ст.70 КК України, де зазначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, однак в порушення вимог зазначеної норми суд першої інстанції пославшись на ч.4 ст.70 КК України, застосував вимоги ст.71 КК України приєднавши не відбуту частину покарання у вигляді 1 року позбавлення волі за вироком від 12.12.2016 року.
Враховуючі наведене, судом були порушені вимоги п.4 ч.1 ст.409 КК України в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення.
Судова колегія погоджується з доводами апеляції прокурора про те, що ОСОБА_6 , необхідно вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за вироком Білокуракинського районного суду від 12.12.2016 року остаточно ОСОБА_6 слід вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В решті вирок суду необхідно залишити без змін.

Таким чином, апеляційні вимоги прокурора і цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.
Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 13.08.2015 року (справа №5-1787км15), відповідно до положень ст.379 КПК України суд має право виправити в судовому рішенні лише допущені описки та очевидні арифметичні помилки. Внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну норми закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджується особа, не може бути здійснене у порядку ст.379 КПК України.
Уваливши рішення від 7 листопада 2017 року щодо неправильного застосування призначеного покарання передбаченого ч.4 ст.70 КК України, на думку судової колегії, суд першої інстанції порушив вимоги ст.349 КПК України, не викликавши учасників судового провадження, і незаконно виправив резолютивну частину вироку суду в частині призначеного покарання.
У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України ухвала суду від 7 листопада 2017 року, щодо виправлення описки у вироку від 3 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню.
Апеляція прокурора, у який він ставить питання про скасування ухвали суду від 03.11.2017 року, та постановлення нової ухвали, підлягає частковому задоволенню, оскільки скасовуючи зазначену ухвалу судова колегія не має правових підстав для ухвалення нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,408,409 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 3 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за вироком Білокуракінського районного суду Луганської області від 12.12.2016 року вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 7 листопада 2017 року про виправлення описки в мотивувальній та резолютивній частині вироку Сватівського районного суду Луганської області суду від 3 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1