АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1927/17 Справа № 199/5480/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000507 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 18 серпня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого у скоєні злочину та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, призначивши ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, відсутні обставини, що обтяжують покарання, а також під час судового розгляду добровільно звернувся для лікування від наркотичної залежності.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 у травні 2017 року, більш точна дата та час не встановлені, перебуваючи біля будинку № 65 по вул. Ростовській в м. Дніпрі, на узбіччі дороги побачив поліетиленовий пакет, в якому був скляний сосуд з рідиною коричневого кольору всередині, масою 0,8702 гр, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - опій ацетильований, який підняв та поклав до кишені одягнених на ньому брюк, і діючи повторно, почав незаконно зберігати при собі для подальшого особистого вживання без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_8 переніс вказаний скляний сосуд з наркотичним засобом за адресою свого мешкання у будинок АДРЕСА_1 , де продовжив незаконно зберігати його без мети збуту.

08 червня 2017 року в період часу з 08 години 00 хвилин до 10 години 00 хвилин, при проведенні обшуку за вищевказаним місцем проживання ОСОБА_8 , в брюках якого була виявлена та вилучена скляна колба з рідиною коричневого кольору, масою 0,8702 гр, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0452 гр, який ОСОБА_8 за вищевказаних обставин незаконно придбав-знайшов та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи захисника про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання, та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості; наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а також особу винного, який за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має тяжкі захворювання та добровільно пройшов стаціонарне лікування від наркотичної залежності, однак раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, вчинив злочин у період іспитового строку, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання з урахуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, як такому, що на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом першої інстанції того, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має тяжкі захворювання та добровільно пройшов стаціонарне лікування від наркотичної залежності є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні покарання обвинуваченому, про що зазначено у вироку суду.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам, відповідно до яких обвинувачений вчинив злочин повторно, має судимість, оскільки був засуджений 18 серпня 2016 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків, але у травні 2017 року вчинив новий аналогічний злочин в період іспитового строку, що є підставою для направлення засудженого для відбування покарання, а тому застосування до нього положень ст. 75 КК України повторно є недоцільним, оскільки не відповідає меті призначення покарання, визначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме: забезпечення виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом першої інстанції визнання вини в повному обсязі як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки щире каяття, що враховано судом першої інстанції, вже включає в себе визнання вини, висловлення жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 добровільно пройшов стаціонарне лікування від наркотичної залежності, на переконання суду апеляційної інстанції не є достатньою підставою для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, судом першої інстанції правильно врахована особа обвинуваченого, який характеризується задовільно, а не позитивно як зазначає в апеляційній скарзі захисник, оскільки відповідно до характеристики за місцем мешкання ОСОБА_8 хоча і не має скарг від сусідів, але відповідно до інших встановлених обставин обвинувачений не працює та не має постійного джерела доходу, що не може його позитивно характеризувати.
Висновок суду про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в період іспитового строку та порушення ним умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідає встановленим обставинам, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтованого призначив покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування статті 75 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4