Ухвала
іменем україни
22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),
засудженого ОСОБА_7 ,
законного представника
неповнолітнього засудженого ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2016 року.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області

від 13 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2016 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який мешкає у цьому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він,

3 липня 2015 року приблизно о 16-00 год., знаходячись на залізничному вокзалі «Запоріжжя - 1», що на пр. Леніна, 2 у м. Запоріжжі, зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими він о 17-30 годині на електричному потязі направився до м. Мелітополя Запорізької області.

Перебуваючи в електричному потязі та прямуючи до м. Мелітополя Запорізької області, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_7 по прибуттю до м. Мелітополя з метою наживи та незаконного збагачення здійснити напад на водія «Таксі» та заволодіти майном останнього, на що вони дали свою згоду.

Цього ж дня по прибуттю приблизно о 20-00 год. до м. Мелітополя Запорізької області ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зупинилися у брата останнього ОСОБА_11 ( АДРЕСА_2 ), де без участі останнього обдумали та розробили ретельний план скоєння злочину, а саме: розбійного нападу на знайомого

ОСОБА_10 водія «Таксі» ОСОБА_12 з метою заволодіння його майном та заздалегідь розподілили між собою роль кожного у цьому злочині.

Реалізовуючи задумане, діючи за попередньою змовою, вони приблизно о 13-00 годині наступного дня (04 липня 2015 року) у м. Мелітополі Запорізької області підійшли до водія автомобіля «Таксі» марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , який у цей час перебував на вул. 30 років Перемоги у цьому місті, та замовили поїздку до заповідника «Лиса Гора», розташованого у м. Василівці Запорізької області, на що останній дав свою згоду.

На виконання спільного злочинного наміру, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 сіли на заднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння та всі разом направилися до заповідника.

Перебуваючи на території згаданого заповідника, у відповідності до заздалегідь розробленого плану та розподілених ролей, ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що діє узгоджено і спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , накинув заготовлений заздалегідь у виді білизняної мотузки зашморг на шию потерпілого та почав ним здавлювати шию останнього. Одночасно з цим ОСОБА_9 наніс ножем декілька ударів в область голови та тулуба ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 , діючи відповідно до своєї ролі, наніс останньому декілька ударів кулаками в область голови.

Переконавшись, що воля ОСОБА_12 подавлена, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 заволоділи грошима потерпілого в сумі 130 гривень, заподіявши потерпілому відповідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судової медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 469 від 04 серпня 2015 року легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

У касаційних скаргах захисник та законний представник неповнолітнього засудженого, не оспорюючи доведеність його вини та правильність кваліфікації дій, просять ухвалені стосовно ОСОБА_7 судові рішення змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання, яке, на їхню думку, не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Вважають, що судами не дано належної оцінки даним про особу засудженого, його незначну роль у вчиненні злочину, який, крім того, свою вину визнав та щиро розкаявся. А законний представник неповнолітнього засудженого вважає, що судом безпідставно не враховані висновки судово-психіатричної експертизи. Загалом просили застосувати до неповнолітнього засудженого: законний представник положення ст. 104 КК України, захисник положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши випробувальний термін.
Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, доводи захисника та законного представника неповнолітнього засудженого, які підтримали свої касаційні скарги, самого засудженого, який просив задовольнити ці скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг захисника та законного представника неповнолітнього засудженого, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду таке.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, а також правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргахне оскаржуються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасниківсудового розгляду, а тому вони у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно зі змісту вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, повною мірою врахував наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, його вік, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що він раніше не судимий, а також дані про його особу (має постійне зареєстроване місце проживання, проживає з матір`ю, взаємини з якою є добрими, яка до того ж характеризується позитивно, скарг від сусідів щодо поведінки засудженого не надходило, на обліку у лікаря нарколога-психіатра він не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно).
За таких обставин, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд, врахувавши тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, його роль в ньому, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України, а тому правильно призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України, зазначивши, що таке по покарання він має відбувати реально.

Посилання законного представника засудженого на те, що при призначенні покарання суд не дав належної оцінки висновкам судово-психіатричної експертизи, згідно з якою ОСОБА_7 має психологічні відмінності у виді слабкості емоційно-вольової сфери, а тому, з урахуванням його віку, не міг повною мірою віддавати звіт в своїх діях та керувати ними, не може бути підставою для зміни ухвалених стосовно нього судових рішень. Судом цей висновок експертизи досліджений і, як свідчить зміст вироку, взятий до уваги. Згідно з висновком цієї експертизи ОСОБА_7 визнаний осудним та таким, що не потребує застосування заходів медичного характеру. Разом з тим, на майбутнє (у разі засудження ОСОБА_7 ) згаданий висновок експертизи містить превентивні положення для недопущення погіршення психічного стану ОСОБА_7 та попередження (профілактики) скоєння ним повторного правопорушення надання йому амбулаторної психіатричної допомоги, а тому він не може бути підставою для ще більшого пом`якшення призначеного йому покарання.

Отже підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок суворості немає, оскільки воно відповідає вимогам статей 65 67 КК України.

Не з`ясовано й нових обставин, що пом`якшують покарання. Також не наведено таких обставин захисником та законним представником засудженого і у своїх касаційних скаргах.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що підстав для подальшого пом`якшення призначеного засудженому покарання, а також звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 104 КК України немає.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

і скарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3