Справа № 438/119/15-к
Провадження № 1-кп/442/119/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі колегіально кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375 від 29.05.2013 року, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, не одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

суд-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 29.03.2013 року близько 03 год. 00 хв. за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_12 , одягнуті в чорні маски із вирізами для очей, шляхом підбору ключа вхідних дверей, проникли у квартиру АДРЕСА_2 , один з яких- ОСОБА_5 , тримаючи в руці ніж та приставляючи його до шиї малолітнього ОСОБА_11 , погрожував йому застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яку ОСОБА_11 сприйняв за реальну, та тим самим шантажував батьків останнього, а інший - ОСОБА_12 , тримаючи у руці пістолет та приставляючи його до лоба потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 погрожував їм застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я. Дані погрози вони сприйняли за реальні. Після цього у період часу з 03 год. 00 хв. до 03 год. 45 хв. ОСОБА_5 групою осіб з ОСОБА_12 своїх злочинних дій не припиняли та відкрито заволоділи майном ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а саме: двома золотими обручками загальною вартістю 800 гривень, срібним кільцем із надписом «Спаси и сохрани» вартістю 8 гривень, вживаним плазмовим телевізором марки «LG» чорного кольору з діагоналлю екрану 32 дюйми вартістю 1800 гривень, вживаним ноутбуком марки «НР» чорного та сірого кольорів вартістю 2700 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «Nокіа Х2-02» вартістю 600 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «Nокіа 6070» вартістю 350 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «Nокіа Х6» вартістю 1000 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «Samsung khamp» вартістю 500 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «LG chocolate» вартістю 600 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «LG» вартістю 210 гривень, вживаним мобільним телефоном марки «FlyV100» вартістю 320 гривень, вживаним кухонним комбайном марки «Moulinex FР656» вартістю 1000 гривень, вживаною акумуляторною батареєю до автомобіля марки «Varta» вартістю 400 гривень, пляшкою лікеру марки «Sheridan's» вартістю 194 гривні та грошовими коштами у сумі 1000 гривень, чим заподіяли ОСОБА_10 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 11482 гривні.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст. 187 КК України.

В підтвердження вини ОСОБА_5 сторона обвинувачення наводить такі докази.

Покази потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні, пояснив, що в ніч з 28 на 29 березня 2013 року о 3.00 год., він прокинувся від того, що невідома особа ходить у його помешканні. В руках мужчини був пістолет, яким він погрожував йому, приставивши до виска, на голові капронова маска. Також побачив, що є і інший мужчина, який перебував в кімнаті, де спав його син. Останній мав в руках ніж. Невідомі особи наказали йому та дружині зв`язати один одного, що вони і зробили. Особа з пістолетом наносила удари йому по ногах, погрожувала пістолетом. Дружину та сина не чіпали. Дані погрози він сприймав як реальні. Вони вимагали віддати все золото та гроші, інакше погрожували фізичною розправою над сином. Злочинці розмовляли російською мовою з акцентом. Вони обшукали всю квартиру, забрали зарплатню дружини в розмірі 900 гривень та у сина в кімнаті знайшли ще 200 гривень, які також забрали. Винесли з хати все, що змогли: телевізор, комп`ютер, телефони, обручки, акумулятор. Облич нападників він не бачив, оскільки вони були закриті масками. Також пояснив, що стверджувати те, що разом з ОСОБА_13 , який засуджений за вчинений злочин, був саме ОСОБА_5 він не може, не впевнений, що це був саме він. Крім цього пояснив, що при проведенні впізнання серед статистів було присутні 4 особи, лиш дві з яких були схожі тілобудовою на ту особу, яка була в кімнаті сина. Нападник був високий і кремезний в дутій темній куртці. Статисти ж були за зростом нижчі.
Покази допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що в ніч з 28 на 29 березня 2013 року о 3.00 год. вона прокинулася та побачила в кімнаті невідому особу в масці на обличчі з пістолетом в руці, розбудила чоловіка. Потім в кімнаті з`явився інший чоловік, також в масці та з ліхтариком. Він мав в руках ніж, який приставив до шиї її сина, що спав в сусідній кімнаті, та погрожував вбити його, якщо вони не віддадуть золото та гроші. Хотіла нападника знешкодити, так як займалась боротьбою, однак через погрози синові зупинилась. Вона сприйняла погрози як реальні, тому віддала нападникам 900 гривень та ще 200 гривень вони знайшли у кімнаті сина, які також забрали. Потім вони обшукали всю хату, забрали обручки, телефони, телевізор, комп`ютер, акумулятор. На досудовому розслідуванні потерпіла вказала на ОСОБА_5 , бо їй здалося під час впізнання, що він серед інших статистів найбільше був схожий по статурі на нападника з ножем. Крім цього зазначила, що двоє зі статистів були значно нижчі на зріст, а з тих двох , хто були найбільш схожими один шепелявив. Тому методом виключення вказала на ОСОБА_5 . Зараз вона не може впізнати обвинуваченого ні по голосу, ні по обличчі, ні по статурі тіла. Не впевнена, що саме він є нападником, оскільки його обличчя не бачила, навіть тоді, коли він дозволив вийти їй на кухню і ввімкнути світло.
Покази Потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що в ніч з четверга на п`ятницю 2013 року він прокинувся від відчуття холоду на шиї. Прокинувшись, він побачив чоловіка, який був в чорній куртці, чорних штанах та масці, приставив йому ножа до шиї. Інший чоловік був у кімнаті батьків також в масці, вимагав у них гроші та коштовності. Чоловік був спортивної тілобудови, тілесних ушкоджень йому не наносив, сказав лежати і не рухатись, що він і робив. Під час впізнання обвинуваченого впізнав ОСОБА_5 методом виключення серед інших статистів, оскільки лише двоє зі всіх статистів були зростом 1,8м, і один з цих двох картавив.
Потерпілі в судовому засіданні заявили, що в подальшому не мають наміру з`являтись до суду, просили їх не викликати. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд даного кримінального провадження у їх відсутність, претензій до обвинуваченого не мають, щодо міри покарання покладаються на думку суду.
Покази свідка ОСОБА_14 , даними в судовому засіданні, про те, що в 2013 році він навчався в ПТУ м. Борислава. Його запросили працівники міліції бути понятим при впізнанні. Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 впізнали обвинуваченого ОСОБА_5 серед 4 осіб, які були одягнені в темні куртки та панчохи на головах. За зростом статисти були приблизно однакові, голоси мали різні.
Покази свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що в 2013році брав участь у затриманні осіб, які скоїли пограбування. Тієї ночі виїхали на виклик. Обабіч дороги побачили мужчину, який був легко одягнутий, без куртки , та вказав, що це він викликав міліції і показав куди побігли нападники. Він з колегами та потерпілим пішли у вказаному потерпілим напрямку та незабаром побачили дерев`яну споруду, де світились ліхтарі. З цього вони зрозуміли , що там хтось є. Коли наблизились, то побачили двох мужчин в темному одязі та капронових панчохах на обличчях, які складали речі, та оточили їх. Повніший хлопець стояв зліва, мав в руках плазмовий телевізор. Зненацька він кинув телевізор на його колегу ОСОБА_16 і мужчини почали тікати. Він з ОСОБА_17 стали їх переслідувати. Той, що був повніший біг попереду, забіг в річку і там зник. Іншого, худішого за статурою, вони з ОСОБА_18 наздогнали та затримали. Вказує на те, що ОСОБА_19 сказав, що впізнав у тому мужчині, що втік, ОСОБА_5 .
Також обвинувачення покликається на :
- копію витягу із ЄРДР № 0000271 від 29.03.2013 ;
- рапорт оперативного чергового Бориславського МВ про вчинення злочину у приміщенні квартири АДРЕСА_2 від 29.03.2013 (ЄО № 574 від 29.03.2013);
- заяву ОСОБА_10 про вчинення злочину у приміщенні квартири АДРЕСА_2 від 29.03.2013року;
- заяву ОСОБА_9 від 29.03.2013 року про те, що вона не заперечує проти проведення працівниками міліції огляду її житла та іншого домоволодіння, квартири АДРЕСА_2 (а.с. 15, т.1)
- протокол огляду місця події від 29.03.2013 року , відповідно до якого оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 (а.с. 16-45, т. 1);
- постанову про визнання речових доказів, квитанції, розписки (а.с. 46-53, т. 1);
- протокол затримання ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України від 29.03.2013 року (а.с. 54-58, т. 1);
- протокол затримання ОСОБА_12 у порядку ст. 208 КПК України від 29.03.2013 року (а.с. 78-82, т. 1);
- висновок судово-медичного експерта №167 від 29.03.2013року стосовно ОСОБА_5 , згідно якого у ОСОБА_5 при проведенні судово-медичної експертизи будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 158 т.1);
- висновок судово-медичного експерта № 164 від 29.03.2013 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, які виникли внаслідок взаємодії із тупим твердим предметом чи предметами, що мали обмежену діючу поверхню, давністю до однієї доби до огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 181, т. 1);
- висновок судово-трасологічної експертизи № 19 від 10.04.2013 року, відповідно до якого два сліди низу взуття зафіксовані у двох гіпсових зліпках №1 (вилучені при вході у приміщення кВ. АДРЕСА_2 ) і АДРЕСА_3 ), вилучені 29.03.2013року при ОМП по факту розбою відносно сім`ї ОСОБА_21 по АДРЕСА_4 придатні для ідентифікації слідоутворюючих поверхней та залишені взуттям на праву ногу вилученим в підозрюваного ОСОБА_12 . Два сліди низу взуття зафіксовані у двох гіпсових зліпках № 2 (вилучені при вході у приміщення квартири АДРЕСА_5 ), вилучені по цьому ж факту, придатні лише для групової приналежності слідоутворюючих поверхонь, залишені взуттям з таким же візерунком, як і взуття із візерунком на праву ногу, вилученим у підозрюваного ОСОБА_5 . Однак, встановити чи залишені два сліди низу взуття зафіксовані у двох гіпсових зліпках №2 і №3 саме взуттям на праву ногу вилученим у підозрюваного ОСОБА_5 не представляється можливим через відсутність комплексних індивідуальних (окремих) ознак в наданих слідах (а.с. 188-198, т. 1);
- висновок судово-трасологічної експертизи № 23 від 16.04.2013 року, згідно якого слід візерунку матеріалу, відкопійований на відрізку прозорої липкої стрічки загальними розмірами 172х83 мм на таблиці до протоколу ОМП від 29.03.2013року , вилучений при огляді місця події по факту розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_21 по АДРЕСА_4 - придатний для ідентифікації слідоутворюючої поверхні та залишений рукавичками, виготовленими з матеріалу типу «шкіра» та залишений фрагментом шкіряної рукавички на ліву руку, вилученої у підозрюваного ОСОБА_5 (а.с. 207-215, т. 1);
- протокол пред`явлення особи до впізнання від 04.04.2013року з потерпілим ОСОБА_11 та відеозаписом до нього(а.с.231-235 т.1;
- протокол пред`явлення особи до впізнання від 04.04.2013року з потерпілим ОСОБА_10 та відеозаписом до нього(а.с.236-240 т.1);
- протокол пред`явлення особи до впізнання від 04.04.2013року з потерпілою ОСОБА_9 та відеозаписом до нього(а.с.241-245 т.1);
- постанову про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_5 від 08.04.2013 року, згідно якої оголошено розшук ОСОБА_5 , оскільки він, не зважаючи на встановлені йому ухвалою Бориславського міського суду Львівської області обов`язки, 05.04.2013 року покинув своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області не з`являється, його місце перебування не відоме (а.с. 76-77, т.2);
- постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 29.05.2013року щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_5 ю кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (а.с.1-3 т.3);
- витяг з ЄРДР №0000375 від 29.05.2013року ( а.с.4-5 т.3);
- документи щодо оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у міжнародний розшук ( а.с.74-78 т.3);
- інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ( а.с.118-120 т.3) ;
- протокол про оголошення підозрюваному ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу ( а.с.142 т.3);
- вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 23.01.2014 року відносно ОСОБА_12 ( а.с. 159-163 т. 3);
- ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.07.2014 року, якою вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 23.01.2014 року відносно ОСОБА_12 залишено без змін (а.с.164-168 т. 3).
- заяву потерпілого ОСОБА_10 від 29.01.2015року про відмову від цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої злочином ( а.с. 203 т.3).
Обвинувачений у судовому засіданні не визнав себе винним у скоєному злочині, а по суті пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що 28.03.2013 року о 18.00 годині він йшов на роботу і по дорозі зустрів своїх друзів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Запросив останніх йти разом, оскільки працював на складі нічним сторожем. Вони купили пиво, чіпси і пішли на роботу. Там вони всю ніч грали в карти, дивились телевізор. Він відлучався на вулицю бходу території. В 5 год. ранку вони всі пішли додому. Вдома він перевдягнувся і ліг спати, а о 6.00 год. прийшли працівники міліції, здійснили обшук в квартирі, забрали його штани та взуття, а його привезли у відділення міліції. Переховувався від правоохоронних органів, бо боявся заміни запобіжного заходу на тримання під вартою.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що є товаришем обвинуваченого. 28.03.2013 року він з обвинуваченим та ОСОБА_24 зустрілися в ценрі м. Борислава близько 17-19 години і пішли на склад заводу, де нічним сторожем працював ОСОБА_5 . Там вони були всі разом до п"ятої години ранку. ОСОБА_5 відлучався на 5-10 хвилин для обходу території. Додому вони пішли разом близько 5 години ранку.
Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що з 28 на 29 березня 2013 року вчинив злочин, за який відбуває покарання в місцях позбавлення волі разом з ОСОБА_25 , з яким познайомився в розважальному клубі «Міленіум» за кілька годин до вчинення злочину, знає лише що він живе біля міста Дрогобич. ОСОБА_25 запропонував пограбувати квартиру і він пристав на того пропозицію. Разом з ОСОБА_25 вони зайшли в будинок до потерпілих, мав з собою непрацюючий пістолет. За 30-40 хвилин з хати винесли все, що змогли: телевізор, ноутбук, 2-3 телефони, акумулятор, 1000 гривень. Були одягнуті в темні куртки, на обличчя вдягнули чорні панчохи. Його було затримано неподалік біля вчинення злочину, біля річки, метрів за 300-400. Товариш втік, залишивши і його, і речі. ОСОБА_5 з ними не було. На досудовому розслідуванні вказував на ОСОБА_5 , оскільки працівники міліції застосовували до нього фізичне насильство. З цього приводу до прокурора міста Борислав Львівської області було подано скаргу адвокатом ОСОБА_12 ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що живе на першому поверсі в будинку навпроти ОСОБА_5 , є сусідкою останнього. В березні 2013 року близько 6 години бачила як двоє чоловіків, вдягнені в темний цивільний одяг, вийшли разом з ОСОБА_5 з його квартири, один з них мав в руках чорний пакет, в якому щось було. ОСОБА_5 йшов першим, а чоловіки за ним. В такий ранній час свідок ніколи не бачила ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом обвинуваченого. З його вікон йому не видно входу в під"їзд ОСОБА_5 29 березня 2013 року приблизно о 6 годині ранку він бачив, як двоє чоловіків з проходу між будинками виводили обвинуваченого, в руках несли пакет. Чоловіки були вдягнені в темний цивільний одяг. Всі вони сіли в цивільну машину світлого кольору та поїхали. Все це він чітко бачив з вікна своєї квартири з відстані 15-20 метрів. В цю пору доби було ще темно, але територія добре освітлювалася ліхтарями. О 6.00 годині ранку ніколи він не бачив обвинуваченого біля його будинку.
Згідно із ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Про це також йдеться у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_29 в судовому засіданні звернувся з клопотаннями про визнання певних доказів недопустимими, оскільки вони зібрані з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.
Так, відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
При цьому, безпосереднє пізнання слідчим, судом обставин, що підлягають доказуванню, та побічних доказів може мати правове значення, якщо воно відбувалося в кримінальному провадженні при проведенні тих дій, які передбачені КПК, у встановленому порядку і закріплені в процесуальних документах. Коли таке пізнання здійснюється поза межами процесу прокурором, слідчим, суддею, слідчим суддею, то це є перешкодою для участі у розслідуванні чи судовому розгляді даної справи.
Згідно ч.1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
При цьому, відповідно до ч.1, 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Верховний суд України в п. п. 19, 20 Постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року за № 9, роз`яснив судам, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом , або за допомогою дій , не передбачених процесуальними нормами.
В п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року за № 7, було роз`яснено судам, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Так, згідно оголошеної підозри, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 29.03.2015 року о 3.00 год. в групі із ОСОБА_12 , будучи одягненим у маску, проник у квартиру АДРЕСА_2 , де із погрозою застосування до потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , заволоділи їх коштами та майном на загальну суму 11 482 грн.

Згідно протоколу огляду, огляд житла потерпілих було проведено за їх згоди. В результаті огляду слідчим було виявлено відбиток структури матеріалу на банці з-під кави, два сліди низу взуття на відстані 80 та 90 см від дверей. Однак як вбачається із самого протоколу, текст про виявлення сліду структури матеріалу вписаний між двома абзацами після складення самого протоколу. Це свідчить те, що текст про виявлення сліду (два рядки тексту) вписано між абзацами, у яких слідчий закінчує огляд кухні та переходить (з абзацу) до огляду вітальної кімнати.

Із поданого захисником обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_8 клопотання вбачається, що протокол огляду місця події від 29.03.2013 року слідчим СВ Бориславського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_30 було проведено з порушенням ч. 2 ст. 237 КПК України.
Частиною 2 статті 237 КПК України передбачено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, зокрема у відповідності до ст. 234 КПК України.
Статтею 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.
Водночас, частиною 1 статті 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
В частині 3 статті 233 КПК України відзначено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
З матеріалів кримінального провадження за № 0000271, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2013 року, за ознаками передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України вбачається, що слідчим СВ Бориславського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_30 29.03.2013 року було проведено огляд місця події квартири АДРЕСА_2 , за заявою, тобто за згодою власника.
Проте, з матеріалів даного кримінального провадження не вбачається, що слідчий за погодженням із прокурором невідкладно після здійснення вказаного огляду звертався з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, оскільки таке в матеріалах даного кримінального провадження відсутнє, що є грубим порушенням частини 3 статті 233 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що зазначений доказ, запропонований обвинуваченням на підтвердження вини в даному кримінальному провадженні, зокрема протокол огляду місця події від 29.03.2013 року слідчого СВ Бориславського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_31 , не може бути судом визнаний допустимим.
Також в обґрунтування вини ОСОБА_5 сторона обвинувачення покликається на висновок експерта № 19 від 10.04.2013 року , відповідно до якого вилучений слід на місці події співпадає із візерунком взуття ОСОБА_5 .. Однак, з зазначеного висновку неможливо зробити однозначний висновок про належність слідів взуття , вилучених з-під дверей квартири потерпілих ОСОБА_21 , взуттю ОСОБА_5 , оскільки у самому висновку вказано, що «встановити чи залишені два сліди низу взуття зафіксовані у двох гіпсових зліпках №2 і №3 саме взуттям на праву ногу вилученим у підозрюваного ОСОБА_5 не представляється можливим через відсутність комплексних індивідуальних (окремих) ознак в наданих слідах».
Таким чином, висновок №19 містить сумнівні твердження щодо однаковості вилученого сліду на місці події із візерунком взуття ОСОБА_5 , а тому не може бути покладений в основу обвинувачення.

Крім цього, висновок судово-трасологічної експертизи № 19 від 10.04.2013 року повинен бути визнаний судом недопустимим , оскільки висновки у ньому зроблені на підставі речей, наданих на дослідження, що вилучені під час огляду місця події відповідно до протоколу від 29.03.2017року, який судом визнаний недопустимим. А відтак висновок судово-трасологічної експертизи № 19 від 10.04.2013 року також визнається судом недопустимим як похідний від протоколу огляду місця події від 29.03.2017року.
Також в обґрунтування вини ОСОБА_5 сторона обвинувачення вказала на протокол його затримання від 29.03.2013, в ході якого в нього вилучено одяг, зокрема чорна шкіряна рукавиця, ліва, чорні штани із ремнем , чорна шкіряна рукавиця, чорна жіноча капронова шкарпетка, пара зимового взуття Columbia, грошові кошти в сумі 107 гривень, мобільний телефон Nokia С2.

У вказаному протоколі зазначено, що 29 березня 2013року о 5год. 45хв. неподалік будинку по вул..Івасюка,2 , що у м.Бориславі оперуповноваженим СКР Бориславського МВ ГУ УМВС України у Львівській області ОСОБА_32 відповідно до ст.ст. 40,104,131, 132,207-211, 213 КПК України затримано особу , підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , допитаних в судовому засіданні, які є сусідами обвинуваченого ОСОБА_5 та суду показали, що 29 березня 2013року обвинувачений в супроводі двох осіб виходив з його ж квартири, сів в автомобіль, який поїхав в невідомому напрямку. Один з мужчин ніс в руках пакет чорного кольору з речами.

Суд вважає такі покази свідків правдивими, оскільки вони не зацікавлені у наданні суду неправдивої інформації.

З огляду на таке , судом встановлено, що обвинуваченого ОСОБА_5 затримано та його речі вилучені в квартирі за місцем його проживання по АДРЕСА_6 . А відтак протокол затримання особи , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.03.2017року, слід визнати недопустимим доказом як такий, що порушує вимоги КПК України, оскільки огляд, обшук і вилучення зазначених у ньому речей, проведено без відповідної ухвали слідчого судді всупереч вимогам ст.234-237 КПК України.

Щодо висновку судово-трасологічної експертизи № 23 від 16.04.2013 року, то суд зазначає таке.
Аркуш третій висновку судово-трасологічної експертизи № 23 від 16.04.2013р. містить наступний друкований текст- «на лицевій стороні полімерного пакета «Україна МВС ЕКСПЕРТНА КБА № 8067974 рукописним текстом барвником чорного кольору написано УМВС Львівський; МРВ Бориславський; Фабула: 16.01.2013 крадіжка з будинку у гр. ОСОБА_33 по АДРЕСА_7 ; вилучено: два сліди рук на 2 п.л.с.; слідчий: підпис: ОСОБА_34 ; поняті: 1. підпис ОСОБА_35 , 2. підпис ОСОБА_36 спеціаліст: підпис ОСОБА_37 ; дата пакування: 29.03.2013». Упакування не порушене».

Суду незрозуміло, які саме об`єкти надано на дослідження.

Далі у вказаному висновку зазначено, що до протоколу огляду місця події від 29 березня 2013року по факту вчинення розбійного нападу відносно сім`ї ОСОБА_21 АДРЕСА_4 додано таблицю №1, де наклеєні два відрізки прозорої липкої стрічки , краї яких між собою склеєні, утворюючи один відрізок №1 з відкопійованим на ньому слідом . який оброблений порошком коричневого кольору; місце виявлення сліду 1- слід матеріалу, вилучений із металевої коробки з-під кави, яка знаходилась в кухонному гарнітурі кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до цього висновку слід візерунку матеріалу, відкопійований на відрізку прозорої липкої стрічки загальними розмірами 172х83 мм на таблиці до протоколу ОМП від 29.03.2013року , вилучений при огляді місця події по факту розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_21 по АДРЕСА_4 - придатний для ідентифікації слідоутворюючої поверхні та залишений рукавичками, виготовленими з матеріалу типу «шкіра» та залишений фрагментом шкіряної рукавички на ліву руку, вилученої у підозрюваного ОСОБА_5 .
Судом встановлено, щотекст про те, що у кухонному гарнітурі знаходиться банка з-під кави , на якій знаходиться 1 слід структури матеріалу, вписаний між двома абзацами після складення самого протоколу. Слідчий, в порушення вимог ст. 98 КПК України, не вилучив вказану банку з-під кави та не долучив її до справи в якості речового доказу.

Оскільки судом протокол огляду місця події від 29.03.2013року та протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.03.2013року , визнані недопустимими доказами, а висновок судово-трасологічної експертизи № 23 від 16.04.2013 року зроблений на основі досліджень об`єктів, виявлених під час огляду та затримання особи, то він вважається похідним від таких недопустимих доказів та повинен бути визнаний судом недопустимим.
Крім цього, суд бере до уваги показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які категорично зазначили, що не можуть вказати на ОСОБА_5 як на нападника, вказали на обвинуваченого під час впізнання методом виключення серед інших статистів , оскільки двоє з них були нижчого зросту за нападника, а один з тих, що залишились картавив, мав нечітку вимову, що змусило їх його кандидатуру виключити одразу .

Досліджуючи протоколи пред`явлення для впізнання суд приходить до висновку, що вказана слідча дія проведена з порушенням вимог ст. 228 КПК України, яка регламентує порядок її проведення.
Так, у відповідності до частини 2 цієї ж статті особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
Під час огляду відеозаписів зазначених слідчих дій з потерпілими, а саме впізнання обвинуваченого потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , судом встановлено, що двоє з чотирьох статистів були нижчими на зріст за інших двох, ще один статист картавив, на що чітко вказала потерпіла ОСОБА_9 при впізнанні як ознаку того, чому такий статист виключений, статисти мали різний одяг та взуття, обвинувачений був одягнутий у довгу куртку, інші ж у короткі.
Крім цього , при допиті потерпілі вказували , що нападники між собою розмовляли російською мовою з акцентом, однак при проведенні впізнання питання статистам задавали українською мовою, внаслідок чого виникають суперечності.
Також судом встановлено, що при проведенні впізнання неповнолітнім потерпілим ОСОБА_11 разом з ним до кімнати, де проводилось впізнання, зайшла його матір як законний представник потерпіла ОСОБА_9 . Внаслідок цього у колегії суддів виникає сумнів щодо можливості потерпілого ОСОБА_11 самостійно та без впливу впізнати обвинуваченого.
Отже процес впізнання відбувався таким чином, що обвинувачений явно виділявся серед статистів, що вказує на порушення вимог ч.2 ст.228 КПК України та недопустимість такого протоколу як доказу.
Згідно п.10 ч.1, ст.7, частин 1,2,4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню , доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Отже, з урахуванням викладеного вище, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження в ході судового розгляду, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України , не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено. Майже всі докази, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_5 під час огляду та оцінки визнані судом недопустимими та такими, що не можуть бути покладені в основу обвинувачення.
В такому разі суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_5 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
В зв`язку з зазначеним, враховуючи вимоги ч.1 ст.377 КПК України, ОСОБА_5 слід скасувати обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 1468 грн. 80 коп., компенсувати за рахунок держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.
Речові докази, а саме :
-грошові кошти в сумі 107 гривень купюрами по 1 грн. дві штуки серія ВБ0540340, ЄА0822666, по 5грн. 1 штука КЕ 1074857, по 100грн. 1 штука серія КГ 6222043, телефон мобільний «Нокіа С2» із сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , штани чорного кольору джинсові із ремнем , пара шкіряних рукавиць чорного кольору, зимове чоловіче взуття марки «COLUMBIA» , жіночу панчіху чорного кольору, які передані на зберігання у камеру речових доказів повернути ОСОБА_5 .
Речові докази , які належать потерпілим, повернуті останнім згідно вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2014року.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3