УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/3140/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
за участю : прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а :
На вирок суду подані апеляційні скарги.
Прокурор вирок суду просить змінити, включити до мотивувальної частини вироку, як доказ доведення вини ОСОБА_8 висновок експерта №70 від 26.09.2016 року та зазначити правильну дату вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, якою є 28.06.2016 року, а не 26.06.2016 року як вказано у вироку суду. Посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок експерта № 70 від 26.09.2016 року та помилково вказав, що дорожньо-транспортна подія відбулася 26.06.2016 року.
Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину.Посилається на те, що зібраними по кримінальному провадженні доказами не доведена вина його підзахисного у вчиненні злочину.Вказує на неповноту та неправильність проведення судового слідства зокрема на те, що суд не вирішив його клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме: протоколу огляду місця події ДТП, схеми ДТП, фототаблиці загального вигляду місця події, постанови слідчого про призначення транспортно-трасологічної експертизи від 19.08.2016 року, протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , схеми відтворення ДТП від 23.09.2016 року, постанови про призначення експертизи від 19.09.2016 року, експертних висновків №69, 71, 75. Зазначає, що цивільні позови ОСОБА_10 та прокурора не підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги не обґрунтовані відповідними доказами. Вказує, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , не взято до уваги наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням впродов ж трьох років.
Відповідно до ст. 76 КК України на засудженого судом покладені обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 у сумі 1856 грн. 76 коп.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 113 899 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_10 49 000 грн. матеріальної шкоди.
Зобов`язано ОСОБА_10 передати ОСОБА_8 автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 після відшкодування останнім завданих ОСОБА_10 збитків.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Як визнав суд, 26.06.2016, о 19 год. 20 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «Мерседес Бенц Віто», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по 126 + 700 м автодороги сполученням «Київ-Чоп» Житомирського району у напрямку до м. Києва, на порушення вимог пунктів 12.3, 12.6 г, 13,1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), під час виникнення небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (далі ТЗ), перевищив максимально-дозволену швидкість руху для даного типу автодороги, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попутно під керуванням ОСОБА_10 .
Внаслідок цієї ДТП пасажир ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді множинних переломів кісток кісткового скелету - тазових кісток, відкритого та закритого переломів, зі зміщеннями кісткових відломків. Порушення обвинуваченим зазначених вимог ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував, щодо апеляційної скарги захисника, захисника та обвинуваченого про задоволення поданої захисником апеляційної скарги та часткове задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Висновок суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину при встановлених у вироку обставинах, підтверджується розглянутими у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Так, потерпіла ОСОБА_11 суду пояснила, що 28.06.2017 вона разом з ОСОБА_8 і його дружиною в автомобілі обвинуваченого поверталися з Вінницької області до м. Києва. Вона сиділа на правому задньому пасажирському сидінні, за дорожньою обстановкою уважно не слідкувала, але перед зіткненням побачила попереду автомобіля «Мерседес» інше авто, з яким і сталося зіткнення. Внаслідок цієї ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому ніг, руки та кісток тазу.
За висновком експерта № 2628 від 25.10.2016 року, у ОСОБА_11 виявлені тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді: множинних переломів кісток кісткового скелету тазових кісток, відкритого багато уламкового перелому правої променевої кістки із розміженням м`яких тканини та зміщенням кісткових відломків, закритого перелому-вивиху тіла правої таранної кістки зі зміщенням кісткових відломків, закритого косого перелому нижньої частини лівої малогомілкової кістки з незначним зміщенням кісткових відломків. Дані ушкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 суду дали показання про те, що 28.06.2016 року близько 19 год. на автомобілі «Форд Транзит», за кермом якого був ОСОБА_10 вони виїхали з АЗС «Окко», здійснили розворот наліво та рухалися спочатку у правій смузі руху, а потім перестроїлися у ліву смугу руху за відсутністю жодних перешкод для цього. В цей час на великій швидкості автомобіль «Мерседес» вдарив у задню частину автомобіля «Форд Транзит».
Під час проведення слідчого експеременту свідок ОСОБА_10 розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля яким він керував та автомобіля «Мерседес».
При огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.06.2016 році на 126 км +700 м автодороги Київ-Чоп виявлений автомобіль «Форт Транзит» зі значними пошкодженнями його задньої частини, заднього колеса, правого боку транспортного засобу, та автомобіль «Мерседес» у якого були виявлені пошкодження в передній частині: переднє колесо, праве переднє крило, ліві дверцята.
За висновком автотехнічної експертизи №71 від 25.10.2016 року, з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Форд Транзит» шляхом своєчасного гальмування. В дорожній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3, 12.6 «г», 13.1 ПДР. Тобто у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; рухатися зі швидкістю не більше 110 км/год. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. При цьому експерт вказав, що з технічної точки зору дії ОСОБА_8 не відповідали зазначеним вимогам ПДР та знаходяться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки і виникненням ДТП. Водій ОСОБА_10 повинен був діяти згідно із вимогами пункту 10.1 ПДР, тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Винність ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину стверджується і іншими зібраними по кримінальному провадженні доказами, які зазначені у вироку суду.
Таким чином, доводи захисника про те, що зібраними по кримінальному провадженні доказами не доведена вина ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину, є безпідставними.
Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані правильно, а призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника, щодо неврахування судом пом`якшуючих обставин, а саме наявності у ОСОБА_8 на утриманні двох малолітніх дітей, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах міститься тільки одне свідоцтво про народження ОСОБА_13 (т.1 а.с.92).
Посилання захисника на неповноту та неправильність проведення судового слідства зокрема на те, що суд не вирішив його клопотання про визнання доказів недопустимими не заслуговують на увагу колегії суддів.
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд під час ухвалення вироку вирішив питання допустимості доказів зокрема, відмовив у задоволенні клопотання захисника про визнання недопустимими доказами, а саме: протоколів слідчих експерементів за участю свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.06.2016 року та задовольнив клопотання захисника та визнав недопустимим, як доказ висновок транспортно-трасологічної експертизи №70 від 26.09.2016 року.
Колегія суддів не знаходить підстав для визнання недопустимими доказами, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.06.2016 року, схеми дорожньо-транспортної пригоди, фототаблиці огляду місця події, постанови слідчого про призначення транспортно-трасологічної експертизи від 19.08.2016 року, схеми відтворення ДТП від 23.09.2016 року, протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , схеми відтворення дорожньо-транспортної пригоди від 23.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 , постанови про призначення експертизи від 19.09.2016 року, висновок автотехнічної експертизи № 71 від 25.10.2016 року, висновок технічної експертизи № 69 від 26.09.2016 року, висновок технічної експертизи № 75 від 26.09.2016 року, постанови слідчого про призначення експертизи від 19.09.2016 року, постанови слідчого про призначення автотехнічної експертизи від 22.10.2016 року, постанови слідчого про призначення експертизи від 19.09.2016 року з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що вказані докази, отримані з істотним порушенням прав та свобод людини.
Районний суд з дотриманням положень ст.ст.1187, 1166 ЦК України та на підставі довідок про заподіяння матеріальної шкоди, вирішив питання заявлених по кримінальному провадженні цивільних позовів прокурора до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної і моральної шкоди.
Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни чи скасування вироку суду в частині цивільного позову, колегія суддів не знаходить.
Між тим, як обгрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора суд неогрунтовано визнав недопустимим доказом - висновок експерта № 70 від 26.09.2016 року, однак приймаючи до уваги, що вказане порушення, яке допустив районний суд не перешкодило суду прийняти по кримінальному провадженню законне та обгрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду та включення до його мотивувальної частини як доказ доведення вини ОСОБА_8 .
Суд в мотивувальній частині вироку зазначив, час вчинення кримінального правопорушення 26.06.2016 о 19 год. 20 хв. Між тим, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 було вчинене 28.06.2016 о 19 год. 20 хв.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду змінити, вважати правильною дату вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення 28.06.2016 року, а не 26.06.2016 року, як про це зазначено в описовій частині вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Вважати правильною дату вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення 28.06.2016 року, а не 26.06.2016 року як про це зазначено в описовій частині вироку.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: