1Справа № 335/2720/18 1-кс/335/1907/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В обґрунтування клопотання зазначав, що 14.03.2018 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 проведено тимчасовий доступ та вилучення в ІТТ № 1 ГУНП в Запорізькій області сонцезахисні окуляри підозрюваного ОСОБА_7 . Вилучені окуляри визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, просив накласти арешт на вищезазначені сонцезахисні окуляри, які були вилучені 13.03.2018 на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на тимчасовий доступ.
У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали доводи клопотання та просили його задовольнити.
Представник власника майна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки вважала безпідставним вилучення вказаного майна.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя встановив наступне.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Слідчий у своєму клопотанні просив накласти арешт на вищезазначене майно з метою збереження речових доказів.
Разом із тим, як свідчать матеріали кримінального провадження, майно, на яке просить накласти арешт слідчий, було вилучене в ІТТ № 1 ГУНП в Запорізькій області в порядку тимчасового доступу, що проводився на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018.
Аналіз змісту ст. 168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим вважається майно, яке одержане в результаті затримання особи, обшуку та огляду. При цьому, тимчасово вилученими вважаються вилучені при обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх.
За вимогами ч. 1 ст. 165 КПК України, особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді.
Оскільки ухвалою слідчого судді від 27.02.2018, якою надавався дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, містила дозвіл на вилучення, зокрема, сонцезахисних окулярів, які належать підозрюваному ОСОБА_7 , тому вказане майно не може вважатися тимчасово вилученим у розумінні вищенаведених положень КПК України.
Вилучивши вказане майно, прокурор був зобов`язаний виконати вимоги статті 100 КПК України, та ставити питання про його арешт є недоцільним.
Крім того, зазначене майно наразі перебуває в органу досудового розслідування, а тому відсутні підстави стверджувати про необхідність збереження цього майна шляхом накладання на нього арешту.
Стосовно доводів представників власника майна щодо необґрунтованості вилучення майна слідчий суддя зазначає, що майно було вилучене на законній підставі, а саме на підставі ухвали слідчого судді. Будь-які скарги з цього приводу власником майна також не подавались.
Підсумовуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 159, 165, 168, 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя

У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 березня 2018 р.

Повний текст ухвали оголошений 21 березня 2018 р. о 10:25 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1