Номер провадження: 11-сс/785/1985/17
Номер справи місцевого суду: 509/4259/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
власника майна: ОСОБА_7 ,
його представника: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 про на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2017 року про накладення арешту на майно,-

встановив
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0002118 від 09.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та накладений арешт на об`єкти нерухомості із забороною їх відчуження за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «Ресурс-Ойл» ЄРДПОУ 21030399.

На вказану ухвалу слідчого судді ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він вказує, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим такою, яка підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:

-проведення досудового розслідування та накладення арешту на майно здійснено з порушеннями територіальної підслідності;

-слідчим суддею не врахована правова підстава для арешту майна, наслідків цього арешту майна для інших осіб;

-майно, на яке накладений арешт не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тобто не речовим доказом, а слідчим суддею не надано оцінки усім доказам в їх сукупності.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя обмежився лише перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні прокурора та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя послався на встановлення ним можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та можливого використання зазначеного майна в якості речового доказу та з метою забезпечення можливості його збереження, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене майно.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Натомість, клопотання слідчого не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України.

Як свідчать долучені до клопотання матеріали, прокурором внесені до ЄРДР відомості про вчинення невідомими особами шахрайських дій з заволодіння майном ОСОБА_9 .

На підтвердження факту вчинення правопорушення, прокурором долучені до клопотання наступні документи: заява ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 04.10.2017 року; копія протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Ресурс-Ойл» від 25.08.2017 року; копія договору № 08-7 від 08.07.2016 року; інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду від 23.10.2017 року про тимчасовий доступ до речей та документів; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 18.10.2017 року; копія заповіту ОСОБА_10 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10 .

Однак, як вбачається із клопотання прокурора, в обґрунтування накладення арешту на майно вказана заява ОСОБА_9 про вчинення злочину, яка в свою чергу викладена та базується лише на припущеннях, а саме: йому достовірно відомо, що літом 2017 року ОСОБА_7 , можливо діючи за попередньою змовою із іншими засновниками та учасниками господарських товариств, на підставі підроблених документів, які його батька, ОСОБА_10 за життя не підписував, зареєстрували право власності на його майно, внесли зміни до відомостей про ТОВ «Ресурс-Ойл» та СТ «Чорноморське міське споживче товариство». (а.с. 6-7).

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні апеляційного суду, в клопотанні взагалі не надана оцінка діям реєстратора, а саме: не наведено обставини, які вказують на неправомірність таких дій.

Також з допиту потерпілого ОСОБА_9 - сина покійного ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_7 фактично керував діяльністю підприємства ТОВ «Ресурс-Ойл» та після смерті його батька запропонував йому переоформити частку майна батька на нього. При цьому, не встановлено, коли саме мала місце розмова з ОСОБА_7 про переоформлення долі його батька (до чи після смерті ОСОБА_10 ).

Обставини належності майна апелянту були підтверджені самим апелянтом, який вказав, що фактично власником майна був особисто він, і ці обставини не заперечував прокурор.

Крім того в апеляційному суді ОСОБА_7 повідомив про те, що з покійним братом - ОСОБА_10 у нього були добрі та дружні стосунки, однак частка у статутному капіталі підприємства, а саме належного йому фактично майна, була оформлена на покійного брата. До смерті брата, між ними був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, що стало наслідком проведення позачергових зборів та обрання його керівником зазначеного підприємства. При цьому ОСОБА_7 вказав, що наміру здійснювати будь-що з підприємством та належним йому майном у цьому підприємстві він не має, а накладення арешту може зашкодити подальшій роботі зазначеного підприємства.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи взагалі не містять даних про те, чи є майно, на яке було накладено арешт речовим доказом у даному кримінальному провадженні і чи має воно значення речового доказу.

Водночас апеляційним судом прийнята до уваги та обставина, що з долученого до клопотання прокурора витягу з державного реєстру даних, який датований 01.11.2017 року, тобто отриманого до часу ухвалення рішення за результатами розгляду клопотання, вбачається, що на зазначене майно до ухвалення оскаржуваного рішення, вже був накладений арешт шляхом заборони на його відчудження.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про невмотивованість клопотання прокурора та ненадання останнім належних даних про необхідність накладення арешту на майно, в тому числі, на яке раніше вже був накладений арешт.

Відсутність належного обгрунтування клопотання та ненадання прокурором документів на його обґрунтування, вказує на невідповідність цього клопотання вимогам ч.2 ст.171 КПК України.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про арешт майна не дав належної оцінки його необґрунтованості та невідповідності вимогам кримінального-процесуального закону та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставини провадження.

Апеляційний суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не є предметом кримінального правопорушення, в тому числі і речовим доказом, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду, при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст.171 КПК України, та не виконав вимог ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання про арешт майна, зазначеного в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, та при постановленні ухвали про задоволення зазначеного клопотання, слідчим суддею були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які потягли за собою передчасне та необґрунтоване рішення слідчого судді та які у відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для скасування цієї ухвали.

З огляду на зазначене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, і з урахуванням положень ч.1 ст.173 КПК України з постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2017 рок про накладення арешту на об`єкти нерухомості із забороною їх відчуження за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «Ресурс-Ойл» ЄРДПОУ 21030399- скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - повернути цьому прокурору для усунення недоліків клопотання, протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4