АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ», адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено частково клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_6 і накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих у Казначействі України, шляхом заборони їх користування та розпоряджання, у тому числі шляхом зупинення видаткових операцій з грошовими коштами, що надходять на адресу товариства по вказаним рахункам на внутрішньобанківські рахунки, а також надійшли та вже знаходяться на вказаних рахунках, за винятком видаткових операцій з обов`язкових платежів до бюджету всіх рівнів та державних цільових фондів.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт зазначає про відсутність підстав для застування даного заходу забезпечення кримінального провадження відносно вказаного товариства, посилаючись на необґрунтовану підозру, недоведеність стороною обвинувачення відповідності майна критеріям ст. 98 КПК України та на невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України. Також, на думку представника, слідчим суддею не було враховано і негативних наслідків арешту для самого товариства і третіх осіб.

Також в поданій апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення власника майна, копію постановленого судом рішення останнім було отримано 14 червня 2017 року, після чого арешт майна оскаржувався в порядку ст. 174 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення його власника та представника, а матеріали провадження не містять належних доказів на підтвердження того, що останніми було отримано копію постановленого судом рішення, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження судового рішення та вважає за можливе поновити його.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно виходячи з наступних обставин.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, в повній мірі не дотримався.
Так, СВ Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000476 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Відповідно до наданих суду матеріалів, невстановлені особи на території Київської, Харківської та інших областей України організували діяльність суб`єктів підприємницької діяльності в сфері імпорту та оптово-роздрібної торгівлі паливно-мастильними матеріалами (далі ПММ), які здійснюючи операції з імпорту нафтопродуктів, їх подальшої реалізації між собою та кінцевим споживачем, користуючись послугами «конверційних центрів» чинять дії спрямовані на ухилення від сплати податків, здійснення фіктивного підприємства та легалізації коштів одержаних злочинним шляхом.

Згідно доводів клопотання, вході досудового розслідування кримінального провадження № 0000476 встановлено, що протягом 2016-2017 років ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ» здійснювали імпорт нафтопродуктів на суму понад 85 млн. грн., що в подальшому дало їм змогу сформувати податковий кредит та «реалізувати» його підприємствам з ознаками фіктивності задіяним в протиправній схемі по ухиленню від сплати податків та виведенню коштів в тіньовий сектор економіки.

Звертаючись з клопотанням про арешт грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках даного товариства, слідчий зазначив, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.
Слідчий суддя задовольнив подане клопотання, мотивувавши прийняте рішення наявністю підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Проте, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що зазначене в ньому майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Згідно положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
З наданих стороною обвинувачення матеріалів та змісту самого клопотання не можливо встановити, що зазначені слідчим грошові кошти, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Постанова про визнання вказаного майна речовим доказом, як вбачається з матеріалів клопотання, в рамках даного кримінального провадження не постановлялась.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними доводи слідчого з приводу наявності підстав для накладення арешту на майно, оскільки стороною обвинувачення не надано достатньо даних на обґрунтування своїх вимог.

У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчого, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі всього вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених обставин, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ», адвоката ОСОБА_5 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, задовольнити.

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ», адвоката ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, якою задоволено частково клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_6 і накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих у Казначействі України, шляхом заборони їх користування та розпоряджання, у тому числі шляхом зупинення видаткових операцій з грошовими коштами, що надходять на адресу товариства по вказаним рахункам на внутрішньобанківські рахунки, а також надійшли та вже знаходяться на вказаних рахунках, за винятком видаткових операцій з обов`язкових платежів до бюджету всіх рівнів та державних цільових фондів, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «УКРПЕТРОЛПОСТАЧ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих у Казначействі України, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5177/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1