Номер провадження: 11-сс/785/158/18
Номер справи місцевого суду: 522/2418/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

адвокатів: - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

адвокатів потерпілої: - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

підозрюваного: - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Одеси від 18.01.2018 року, якою клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК - відмовлено,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Тельновський, Лісогорського p-ну, Сахалінської обл., Російська Федерація, громадянина України та Російської Федерації, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваний у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Як вбачається з матеріалів справи, органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають слідчому судді підстави на застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Підозрюваний ОСОБА_11 та захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, під час розгляду клопотання заперечували проти застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати особисте зобов`язання.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Одеси від 18.01.2018 року, якою клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК відмовлено.

На вказану ухвалу подана апеляція прокурором, в якій він просить ухвалу суду скасувати, Направити розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_11 на новий судовий розгляд у іншому складі суду. слідчий суддя вважає, що оголошена ОСОБА_11 , підозра не може вважатись обгрунтованою та такою, що є підставою для застосування до ОСОБА_11 , найсуворішого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор уточнив свої вимоги і попросив скасувати прийняте рішення, винести нову ухвалу. якою обрати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства.

Як вбачається з апеляції і доповнення до неї в ході розгляду поданого клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку встановленими обставинами, що право власності на майно, яким розпорядився ОСОБА_11 і зазначене у клопотанні слідчого, підтверджене свідоцтвом про права власності ОСОБА_11 на зазначене майно, що міститься в матеріалах кримінального провадження. Ст. 190 КК України передбачає, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно відбувається шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), тому воно не є чужим майном, яке зазначає в підозрі слідчий.

Спір про право потерпілої ОСОБА_13 на майно, яке на її думку належить їй, відноситься до сфери регулювання цивільно - правових відносин. Самостійне визначення слідчим та прокурором таких питань є неприпустимим та не заснованим на чинному кримінальному процесуальному законодавстві, а тому підозра, оголошена ОСОБА_11 за ст. 190 ч. З КК України є необгрунтованою та не заснованою на наявних доказах, в відповідно не може бути підставою для обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу. Таким чином, з ухвали суду вбачається, що суд, дослідивши у судовому засіданні надані йому документи, зокрема свідоцтво про праві власності щодо майна, яке вказано у повідомленні про підозру, та пересвідчившись, що вказане майно було зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_11 , суд прийшов до висновку про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

У той же час, судом не було надано будь якої оцінки іншим доказам (документам), які також вивчались судом під час розгляду клопотання:

-зокрема свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 від 05.06.1998 року;

-трьох заяв від імені ОСОБА_11 від 20.07.2007 наданих приватному нотаріусу Одеського нотаріального округу ОСОБА_14 про те, що на момент придбання вказаного майна (щодо якого вказаного числа він уклав три угоди купівлі - продажу) він у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах на території України не перебував та що зазначене майно не є спільною сумісною власністю.

Згідно вказаних документів майно, яки було продане ОСОБА_15 20.07.2007 було придбане ним під час перебування в шлюбі з ОСОБА_16 , а тому є їх спільною власністю подружжя і як наслідок, ОСОБА_16 не мав права самостійно, без згоди ОСОБА_13 розпоряджатись спільним майном подружжя.

Його намір саме самостійно розпорядитись спільним майном на власну користь підтверджується підписаними ним заявами на адресу нотаріуса про те, що вказане майно не було придбане у шлюбі і не є спільною власністю.

Крім того, прокурор в судовому засіданні на запитання суду дав пояснення, що вказане спірне питання щодо майна між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вже було вирішене в цивільно - правовому порядку і суди різних інстанцій встановили, що ОСОБА_11 не мав права розпоряджатись вказаним спірним майном, однак заключив угоди купівлі продажу вказаного майна у зв`язку з чим вказані угоди визнані недійсними.

Конкретні обставини, за яких були укладені ОСОБА_16 вказані угоди купівлі - продажу, які були визнані судами недійсними, були встановлені під час проведення досудового слідства та свідчать про наявність достатніх доказів, що мало місце саме вчинення навмисних дій та повідомлення нотаріусу завідомо неправдивих відомостей (обман) внаслідок яких підозрюваний обернув на свою користь спільне майно подружжя та розпорядився ним та отриманими від його продажу коштами на власний розсуд. Також судом було залишено поза увагою твердження прокурора, що в 2013 році ОСОБА_11 вже обирався запобіжний захід у даному кримінальному провадженні у вигляді застави, однак підозрюваний вже через З дні порушив покладені на нього судом зобов`язання і покинув територію України і перебував у міжнародному розшуку протягом 4 років поки не був затриманий у грудні 2017 року на території Республіки Кіпр.

Мотивами вчинення вказаних дій з боку ОСОБА_11 може бути лише розуміння невідворотності понесення покарання за вчинення протиправних дій, адже після обрання запобіжного заходу у вигляді заставі і її внесення у ОСОБА_11 не було підстав уникати слідства та суду.

Однак вказана обставина залишилась поза увагою суду і жодним чином не знайшла свого відображення в ухвалі суду під час мотивування прийнятого рішення.

Заслухавши апеляцію, доводи прокурора, адвокатів потерпілої ОСОБА_9 і ОСОБА_10 які просили про задоволення апеляції, підозрюваного ОСОБА_11 і його адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як передбачається з ухвали суду, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судці, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення,
-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор,
-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.
У поданому на розгляд слідчому судді клопотанні прокурор в обґрунтування застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. З КК України, яке є тяжким.
Слідчий суддя вважає, що оголошена ОСОБА_11 підозра, складена за вищезазначеними обставинами, не може вважатись обґрунтованою та такою, що є підставою для застосування до ОСОБА_11 найсуворішого запобіжного заходу.
У судовому засіданні встановлено, що право власності на майно, яким розпорядився ОСОБА_11 зазначене у клопотанні слідчого підтверджене свідоцтвом про права власності ОСОБА_11 на зазначене майно, що міститься в матеріалах кримінального провадження.
Спір про право потерпілої ОСОБА_13 на майно, яке на її думку належить їй, відноситься до сфери регулювання цивільно-правових відносин.

Самостійне визначення слідчим та прокурором таких питань є неприпустимим та не заснованим на чинному кримінальному процесуальному законодавстві а, тому підозра, оголошена ОСОБА_11 за ст. 190 ч. З КК У країни, є необґрунтованою та не заснованою на наявних доказах і, відповідно не може бути підставою для обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу за вимогами, викладеними у ст. 178 КПК України.

Практика Європейського суду з прав людини передбачає, що питання про обгрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи іншій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції. Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Дані обставини на думку суду є засобом втручання в цивільно - правовий спір органами досудового розслідування.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 , по кримінальному провадженню № 0000296 від 15.04.2013 року - необхідно відмовити.

Оцінюючи доводи, які є в ухвалі, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при розгляді питання про відмову в обранні підозрюваному ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано відмовив в отриманні санкції на арешт.

Колегія суддів перевіряючи обґрунтованість прийнятого рішення з урахуванням доводів викладених прокурором в своїй апеляції, прийшла до висновку, що слідчий суддя при винесені своєї ухвали вивчив всі обставини по справі та прийняв рішення на підставі діючого законодавства з необхідними змінами.

Викладені доводи були об`єктом дослідження при розгляді клопотання і суддя дав їм належну правову оцінку, яка в повному обсязі відповідає вимогам діючого законодавства.

Більш того, вивчаючи обставини справи, колегією суддів було встановлено, що органи досудового розслідування штучно продовжили строк досудового розслідування, що є суттєвим порушенням права на захист підозрюваного.

Як вбачається з матеріалів справи 23.01.18 р. ОСОБА_11 звернувся до до медичного центру «Інтосана» за допомогою пов`язаною з його станом здоров`я і про що є відповідний медичний документ.

На підставі даного документа слідчий. в якого закінчувався строк досудового розслідування не став його продовжувати, а виніс постанову про призупинення в зв`язку з хворобою підозрюваного. 25.01.18 р. підозрюваний звернувся до органу досудового розслідування з заявою, що він виписався з лікарні і може продовжувати слідчі дії. Не зважаючи на цю обставину, слідчий в передбачений законом строк провадження по справі не відновив штучно продовжуючи його, а відновив тільки 30.01.18 року, в день коли строк досудового розслідування повинен закінчитись.

Такі дії в повному обсязі знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і позбавили колегію суддів з урахуванням фактичного закінчення строків досудового розслідування розглянути всі можливості обґрунтування обрання запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178,183, 194, п. 2 ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Одеси від 18.01.2018 року, якою клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК - відмовлено без зміни.

Прийняте рішення є кінцевим і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2