Справа № 749/50/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/986/2017
Категорія - ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000375 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружена, має неповнолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судима, останній раз 23.05.2016 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці; звільнена 23.09.2016 року по відбуттю строку покарання,

засуджена за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня її фактичного затримання 11 листопада 2016 року.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 11 листопада 2016 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь бюджету Чернігівської області витрати на лікування потерпілої в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» в сумі 7587 грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 405 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, а всього 3405 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 11 листопада 2016 року, близько 11.30 год., під час спільного вживання спиртних напоїв у будинку ОСОБА_10 , розташованому по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_9 , тобто вбивства, діючи цілеспрямовано, умисно вдарила ОСОБА_9 сокирою по голові, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 124 від 09 грудня 2016 року, остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_8 виконала усі дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_9 , однак не довела злочин до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 вчасно була госпіталізована до лікарні, де їй надали медичну допомогу.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку місцевого суду, просила пом`якшити призначене їй покарання. Зазначила, що судовий розгляд кримінального провадження було проведено упереджено та без урахування всіх фактичних обставин справи, так як вона не мала наміру вбивати потерпілу ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій її підзахисної, просила скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок. В обґрунтування скарги зазначила, що місцевим судом не доведено наявність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя потерпілої. Вказала, що показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 також не підтверджується прямий умисел обвинуваченої на вбивство ОСОБА_9 , оскільки дані свідки перебували у стані алкогольного сп`яніння, та дуже погано пам`ятають обставини вчинення злочину. Звернула увагу на те, що одразу після нанесення удару сокирою по голові потерпілої, ОСОБА_8 надавала останній невідкладну допомогу, що також свідчить про відсутність у неї умислу на вбивство ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Обвинувачена ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України визнала частково, та показала, що 11.11.2016 року, в будинку ОСОБА_10 , під час сварки з потерпілою, взяла сокиру і один раз ударила нею по голові ОСОБА_9 , щоб налякати останню. Наміру вбивати потерпілу у ОСОБА_8 не було, так як одразу ж після цього, вона надала ОСОБА_9 медичну допомогу. Тому вважає, що її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою своєї винуватості, її вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні місцевого суду показала, що 11.11.2016 року вона перебувала у будинку ОСОБА_10 , де разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , а також з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 вживали спиртні напої. Потім потерпіла посварилася з ОСОБА_8 і та вдарила ОСОБА_9 сокирою по голові. Отямилася потерпіла вже в лікарні. Як все відбувалося, точно не пам`ятає, бо була в стані алкогольного сп`яніння.

Допитана в місцевому суді свідок ОСОБА_13 (донька потерпілої) показала, що зранку 11.11.2016 року вона була у будинку ОСОБА_10 , де також перебувала й обвинувачена, а згодом приїхав ОСОБА_11 та прийшла ОСОБА_9 зі своїм співмешканцем. Потім потерпіла з ОСОБА_12 поїхали в місто Сновськ, а ОСОБА_13 пішла додому відпочивати. Десь об 11 годині до неї приїхав ОСОБА_11 та сказав, що ОСОБА_8 б`є її матір, і вона разом з ним поїхала до будинку ОСОБА_10 . Там, між нею та обвинуваченою виникла сварка, яка переросла в бійку, а ОСОБА_9 їх розбороняла. Тоді ОСОБА_8 взяла під столом сокиру та зі словами «Ах, так» вдарила потерпілу лезом сокири по голові, від чого остання одразу втратила свідомість. При цьому сокиру тримала обома руками та била з замахом. Потім вона замахнулася сокирою на ОСОБА_11 . ОСОБА_13 у цей час була в коридорі та бачила все через відчинені двері. Тоді обвинувачена з сокирою побігла до неї і вона закрила двері, а ОСОБА_8 ударила сокирою по дверях. Під час сварки обвинувачена кричала, що всіх повбиває. Тоді ОСОБА_13 побігла кликати фельдшера і коли вони повернулися з фельдшером, остання викликала швидку допомогу.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_11 показав, що 11.11.2016 року, у будинку ОСОБА_10 , після спільного вживання спиртних напоїв, обвинувачена побилася з ОСОБА_9 , а потім з донькою потерпілої - ОСОБА_13 . Потім ОСОБА_8 пішла в хату, взяла сокиру і з образливими криками вдарила потерпілу сокирою по голові. Коли ОСОБА_11 зайшов у хату, то обвинувачена кинулася з сокирою і на нього. Також вона хотіла вдарити сокирою і ОСОБА_13 , але та зачинила двері у коридор. Згодом обвинувачена заховалася на горищі в сіні, де її знайшли працівники поліції.

Свідок ОСОБА_14 у місцевому суді показала, що працює санітаркою у місцевому ФАП. 11.11.2016 року до неї прийшла ОСОБА_13 і повідомила, що ОСОБА_8 вдарила сокирою по голові її матір. Коли вони разом прийшли до будинку ОСОБА_10 , то побачила там плями крові, сокира стояла поруч, обвинувачена мила ганчір`я в чугуні. ОСОБА_9 була ще в свідомості, у неї була рана на правій стороні голови.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_12 показав, що 11.11.2016 року він з потерпілою зайшли до будинку ОСОБА_10 , де була і ОСОБА_8 , та разом вживали спиртні напої. Між обвинуваченою та ОСОБА_9 виникла сварка, але потім вони заспокоїлися. Через деякий час ОСОБА_8 зайшла в кімнату та з розмаху вдарила лезом сокири потерпілу по голові.

Окрім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 11.11.2016 року, згідно якого у будинку АДРЕСА_2 , були виявлені плями бурого кольору на рушнику та ковдрі, які лежали на дивані, та біля дивану сокира з плямами бурого кольору на лезі, яка була вилучена в ході слідчої дії (т.1, а.к.п.160-163);

- протоколом огляду предметів від 11.11.2016 року, згідно якого під час огляду сокири, на лезі сокири були виявлені об`єкти схожі на волосся та речовина бурого кольору (т.1, а.к.п.164-165);

- висновком судово-медичної експертизи №124 від 09.12.2016 року, згідно якого у ОСОБА_9 наявні: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, проникаюче поранення головного мозку важкого ступеня, лінійний перелом тім`яної, лобної кісток справа з переходом на основу черепа, внутрішньо-мозкова гематома правої лобної долі головного мозку, субдуральний крововилив лобної області справа, утворені дією леза сокири за механізмом удару відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня, за ознакою небезпеки для життя, та відповідають можливості утворення при одному ударі сокирою по голові (т.1, а.к.п.180-182);

- висновком судово-психіатричної експертизи №777 від 07.12.2016 року, згідно якого у обвинуваченої ознак психічного захворювання і тимчасового розладу психічної діяльності (в тому числі патологічного сп`яніння) на час вчинення діяння не виявлено, за своїм психічним станом вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1, а.к.п.185-188).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно прийшов до висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянтів щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, спростовуються сукупністю досліджених місцевим судом доказів та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, твердження сторони захисту, що ОСОБА_8 не мала умислу на вбивство потерпілої, спростовується показаннями самої ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо характеру нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень: удару саме лезом сокири, із замахом обома руками, по життєво важливому органу голові потерпілої; та висловлюванням, під час цього, образ на адресу останньої. При цьому, на думку колегії суддів, указані особи не мають жодних підстав обмовляти обвинувачену, їх показання повністю узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження.

У той же час, стороною захисту не було надано жодних переконливих доказів, які б спростовували свідчення вищевказаних осіб і доводили б невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Посилання захисника обвинуваченої про відсутність у її підзахисної умислу саме на вбивство ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_8 після вчинення злочину надавала потерпілій невідкладну допомогу, є неспроможними, так як потерпіла потребувала невідкладної кваліфікованої медичної допомоги, в той час, як надана обвинуваченою допомога була примітивною та нетривалою, і в будь-якому разі не змогла б відвернути настання більш тяжких наслідків для здоров`я ОСОБА_9 .

Відтак, позицію сторони захисту щодо відсутності в ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченою відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння; відношення обвинуваченої до вчиненого; дані про її особу: яка раніше неодноразово судима; вчинила даний злочин менш ніж через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі; не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога; має малолітню дитину, але догляд за нею не здійснює та у вихованні участі не бере, внаслідок чого дитині призначено опікуна; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, оскільки її перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судима, на шлях виправлення не стала, і знову вчинила особливо тяжкий злочин, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення їй призначеного покарання.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4