Дата документу Справа № 320/9050/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/669/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/9050/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степове Якимівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 24.07.2014 року о 23 годині 58 хвилин, знаходячись в кафе «Джокер», розташованого по вул.Герої Сталінграду, 1 в м.Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно із корисних мотивів, спільно з ОСОБА_9 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 у даному кафе залишила за столом належну їй сумку з майном без догляду, шляхом вільного доступу, таємно викрали майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: гаманець коричневого кольору, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1500 грн.; мобільний телефон «LG» у корпусі чорного кольору, вартістю 1800 грн., в якому знаходилась картка мобільного оператору «Київстар», яка не представляє для потерпілої матеріальної цінності, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3300 грн.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 11.06.2015 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК із застосуванням ст.69 КК, на підставі ст.70 КК остаточно до 3 років позбавлення волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК, з урахуванням положень ст.72 КК, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом переводу менш суворого виду покарання у більш суворий, та повного приєднання невідбутого покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 01.07.2014 року до покарання за цим вироком, у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 3 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.71 КК, з урахуванням положень ст.72 КК, остаточно призначити покарання у виді 3 місяців 10 днів арешту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи скасувати вирок суду прокурор посилався на те, що суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі і звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, тобто суд звільнив його і від відбування покарання у виді громадських робіт, яке підлягає реальному виконанню. При цьому суд не врахував, що ОСОБА_8 перебував у розшуку, офіційно не працевлаштований, постійного заробітку не має.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого було надано довідку Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_8 відбув покарання, призначене йому вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року у виді громадських робіт та 12.01.2017 року був знятий з обліку по відбуттю даного покарання.

Отже на час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не є особою, яка має невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а тому йому не може бути призначено покарання на підставі ст.71 КК.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне виключити із вироку рішення суду про призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст.71 КК.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні. Справу вирішено за скороченою процедурою із застосуванням ч.3 ст.349 КПК. У справі повністю відшкодовано завдану шкоду. Потерпіла претензій до обвинуваченого не має та просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
За таких обставин, на переконання судової колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування призначеного йому покарання в умовах постійного контролю за ним з боку органу пробації.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Виключити із вироку суду рішення про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільненим від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 КК України відповідно до резолютивної частини оскаржуваного вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4