Справа №127/1335/17
Провадження №1-кп/127/583/17
09 листопада 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
Колегія суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає.
Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора.
Обвинувачений та його захисник підтримали клопотання прокурора в частині призначення провадження до судового розгляду, з приводу обрання запобіжного заходу заперечили.
Заслухавши думку сторін провадження, дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування колегія суддів вважає, що обвинувальний акт має бути повернути прокурору з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 п.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Стаття 291 КПК України визначає перелік відомостей, які мають міститися в обвинувальному акті.
Згідно вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 цього Кодексу. Згідно вимог п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як вбачається з обвинувального акту в ньому викладений лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюється останній.
Враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є безпідставними.
Також, як вбачається з обвинувального акту дії ОСОБА_8 , крім ч.4 ст.190 КК України кваліфіковані ще й за ч. 4 ст. 358 КК України, як «використання завідомо підробленого документа».
При цьому, суд звертає увагу, що поняття правової кваліфікації кримінального правопорушення, визнано Законом як посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення є вільним трактуванням прокурором диспозиції ч. 4 ст. 358 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа.
Таким чином, прокурором не надано в повній мірі правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Також, згідно вимог ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Злочин, передбачений ст.190 КК України відноситься до категорії злочинів проти власності. Безпосереднім об`єктом посягання є право власності на майно, яке має вартість, ціну і перебуває в чужій для винної особи власності.
Досудовим слідством не встановлено кому саме заподіяна шкода в особі ПСП «Авангард» - ОСОБА_9 ,, як колишній власниці підприємства, ОСОБА_10 , як нинішньому власнику і який на думку слідства спільно з ОСОБА_11 незаконно заволодів підприємством.
З обвинувального акту слідує, що ОСОБА_8 завдав ПСП «Авангард» майнової шкоди на суму 13652544,67 гривень. Також з обвинувального акту слідує, що єдиним власником ПСП «Авангард» на час вчинення кримінального правопорушення була ОСОБА_9 .
Згідно обвинувального акту представником потерпілого ПСП «Авангард» за дорученням є ОСОБА_6 . Однак, згідно п.п. 94-95 реєстру матеріалів досудового розслідування надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними проводилось не з ним, а з ОСОБА_9 , яка згідно реєстру є свідком, а не потерпілим і представником потерпілого ПСП «Авангард», яке вказано потерпілим у кримінальному провадженні. Відсутні також у реєстрі матеріалів досудового розслідування будь-які відомості про визнання слідчим ПСП «Авангард» потерпілим, як юридичної особи, а також її представника. Така суперечність порушує права потерпілого у вказаному провадженні.
Крім того, відповідно до вимог ст.291 КПК України до обвинувального акту додається цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії цивільного позову та розписка чи інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову.
Вказані вимоги закону прокурором не виконані, так як в додаток до обвинувального акту прокурором до суду направлено копію цивільного позову за підписом ОСОБА_9 датованого 11.02.2014 року, яка по справі згідно реєстру є свідком, а також розписку ОСОБА_11 від 29.09.2015 року, (який по справі також є свідком) про отримання цивільного позову.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при проведенні досудового розслідування не встановлена особа, яка відповідно до вимог чинного КПК України наділена відповідними процесуальними правами може і має представляти ПСП «Авангард», як потерпілу юридичну особу.
Сукупність наведеного свідчить, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та вказане є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Крім того, заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали обвинувального акту колегія суддів вважає, що клопотання прокурора прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 , яке в судовому засіданні озвучив прокурор ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, так як ризики, на які посилався прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу, колегія суддів вважає не доведеними.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 291 КПК України, колегія суддів -
В задоволенні клопотанні прокурора прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи діб з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: