Справа № 727/2252/18
Провадження № 1-кс/727/692/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Чернівецької області щодо невнесення відомостей в ЄРДР,-

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_3

прокурор - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність прокуратури Чернівецької області щодо невнесення відомостей в ЄРДР.

В скарзі посилається на те, що 05 січня 2018 року ним подано у Івано-Франківський ВП ГУ НП в Івано-Франківській області повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення суддею судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області ОСОБА_5 , яке кваліфікується за ч.1 ст. 375 КК України постановлення завідомо неправосудного судового рішення постанови від 13 листопада 2017 року по справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України.

Листом прокуратури Чернівецької області №15-1877-18 від 20.02.2018 року його повідомлено, що відомості про кримінальне правопорушення, на підставі його повідомлення до ЄРДР не внесено, у зв`язку із відсутністю фактичних даних та достатніх відомостей, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України.

Зазначає, що слідчий прокуратури Чернівецької області після отримання його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 05.01.2018 року зобов`язаний був внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Просить визнати протиправною бездіяльність прокуратури Чернівецької області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язати слідчого прокуратури Чернівецької області вчинити дію - внести відповідні відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 січня 2018 року та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в ній.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши скаргу та матеріали подані до неї, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Встановлено, що 19 лютого 2018 року в прокуратуру Чернівецької області надійшла з Генеральної прокуратури України заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України від 05 січня 2018 року.

Листом прокуратури Чернівецької області від 20.02.2018 року повідомлено ОСОБА_3 , що підстав для внесення відомосте до ЄРДР на даний час не вбачається, через відсутність фактичних даних та достатніх відомостей, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

У ч. 2 ст. 214 КПК України зазначено, що Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержання податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 2 п.I Розділу II Положення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року №139 визначено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, за змістом чинного законодавства, внесенню до ЄРДР підлягають заяви та повідомлення, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, поняття якого визначено в ч.1 ст.11 КК України, зокрема це суспільно небезпечне, винне діяння ( дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Крім того, ч.4 ст.214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Положення ч.4 ст.214 КПК України не містять обов`язкової вимоги щодо реєстрації будь-яких заяв чи повідомлень, які надходять до органу досудового розслідування чи прокуратури саме в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, а містять лише положення щодо обов`язкової реєстрації вказаних документів у відповідних внутрішніх обліках діловодства, які здійснюються зазначеними органами.

До того ж підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. N 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів'' від 10 липня 1998 р., Рекомендації N (94) 12 Комітету міністрів Рада Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

Аналіз заяви від 05 січня 2018 року свідчить про те, що в ній та в судовому засіданні заявником ОСОБА_3 жодним чином не наведено ознак кримінального правопорушення щодо винесення суддею судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області ОСОБА_5 , завідомо для нього неправосудного рішення.

Зі змісту вищевказаної заяви вбачається, що в ній йдеться про незгоду з винесеним судовим рішенням, дане судове рішення не скасовано судами вищих інстанцій, скаржником в заяві не наведено фактичних даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, в діях судді ОСОБА_5 , отже заява не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, а тому вважаю відсутні підстави для внесення відомостей по ній до ЄРДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, вважаю, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Чернівецької області щодо невнесення відомостей в ЄРДР слід відмовити.

Керуючись ст. 214, 303, 304, 305, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Чернівецької області щодо невнесення відомостей в ЄРДР.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1