Справа № 204/3938/17
Провадження № 1-кп/204/409/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 15 травня 2017року, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Попівка Красноградського району Харківської області, громадянина України, який має вищу освіту, військовослужбовця строкової військової служби, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, депутата Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, офіційно працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Устя Миколаївського району Львівської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця строкової військової служби, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні солдат, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та являючись помічником начальника варти по охороні складу речової та інших служб військової частини НОМЕР_1 НГУ, діючи у порушення вимог ст.ст 6, 11, 16, 20, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року, ст.220 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV, п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «Про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ ІНФОРМАЦІЯ_3 », з метою реалізації спільного з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України солдатом ОСОБА_9 умислу на викрадення військового майна, наказував чатовим добової варти 53 посту, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювати патрулювання даного посту та охорону ввірених їм сховищ та допускати на охоронювану територію сторонніх осіб, а також не доповідати начальнику варти про його дії на охоронюваному об`єкті та про перебування там сторонніх осіб, тобто усунувши в такій спосіб перешкоди, діючи з корисливих мотивів, неодноразово таємно, повторно, проникав на охоронювану територію складів та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 у нічний час вчинив викрадення іншого військового майна військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України зі складу речової служби ( АДРЕСА_3 ), а саме: 20 жовтня 2016 року 10 одиниць утеплених військових штанів загальною вартістю 5 410 гривень; 22 жовтня 2016 року 10 комплектів польової форми загальною вартістю 5330 гривень; 5 листопада 2016 року 1 зимового бушлату та 1 комплекту військової форми загальною вартістю 1 267 гривень; 17 листопада 2016 року 5 комплектів військової форми загальною вартістю 2 665 гривень; 21 листопада 2016 року 8 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 4 528 гривень; 25 листопада 2016 року 15 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 8 490 гривень; 3 грудня 2016 року 5 комплектів військової форми, 4 пари військового взуття з високим берцем, 1 бушлату утепленого загальною вартістю 5 663 гривень; 14січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 6 пар військового взуття з високим берцем, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів, загальною вартістю 8 309 гривень; 20січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 913 гривень; 5 лютого2017 року 2 утеплених бушлати, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 120 гривень; 25 лютого2017 року 5 комплектів термобілизни, 3 шапки з фески, 5 комплектів утепленої білизни загальною вартістю 3 840 гривень, чим завдав збитки на загальну суму 54 535 гривень.
Окрім того, за вищевикладених обставин старший солдат ОСОБА_8 будучи включеним до складу добової варти (караулу) по охороні складу речової та інших служб військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, з метою реалізації умислу на викрадення військового майна, діючи з корисливих мотивів, таємно проникав на охоронювану територію складів та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, самостійно повторно викрав зі складу речової служби ( АДРЕСА_3 ) інше військове майно військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, а саме: 15 березня2017 року 15 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 8 490 гривень; 10 квітня2017 року - 15 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 8490 гривень, чим завдав збитки на загальну суму 16 980 гривень.
А всього у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року у вказаний вище спосіб викрав військового майна на загальну суму 71 515 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «старший солдат» будучи на посаді стрільця 1 відділення 2 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, діючи у порушенні ст.ст. 6, 11, 16, 20, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року, ст.ст. 97, 98, 99, 195, 196, 199, 200, 220 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV, з метою реалізації спільного з солдатом ОСОБА_9 умислу на викрадення військового майна, будучи помічником начальника варти, та являючись начальником для чатових, розвідних, вивідних та інших військовослужбовців, які залучені до добового наряду з охорони об`єктів, використовуючи надане йому службове становище наказував неодноразово, тобто повторно, у нічний час 20 жовтня 2016 року, 22 жовтня 2016 року, 17 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року, 25 листопада 2016 року, 3 грудня 2016 року, 14 січня 2017 року, 20 січня 2017 року, 5 лютого 2017 року, 25 лютого 2017 року, 15 березня 2017 року та 10 квітня 2017 року чатовим добової варти 53 посту, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювати патрулювання даного посту та охорону ввірених їм сховищ та допускати на охоронювану територію сторонніх осіб, а також не доповідати начальнику варти про його дії на охоронюваному об`єкті та про перебування там сторонніх осіб, внаслідок чого старший солдат ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, спільно із солдатом ОСОБА_9 , усунувши в такий спосіб перешкоди, діючи з корисливих мотивів, у вказані дні викрали зі складу речової служби інше військове майно військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яке було їм ввірено для охорони, а саме 10 одиниць утеплених військових штанів; 36 комплектів військової форми, 6 одиниць бушлатів утеплених; 85 пар військового взуття (берців); 15 комплектів термобілизни; 15 одиниць ременів; 15 пар утеплених шкарпеток; 3 одиниці шапок-ушанок; 5 комплектів білизни, а всього викрали майна на загальну суму 71 515 гривень, після чого виніс викрадене з охоронюваної території, та розпоряджався на власний розсуд, тобто вчинив порушення статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, у вигляді завдання значної матеріальної шкоди на загальну суму 71 515 гривень, викрадення майна яке перебувало у нього під охороною, підрив духу і цілей військових формувань Національної гвардії України, приниження честі і гідності молодших командирів та начальників, підрив бойової готовності підрозділу, для запобігання яким було призначено дану варту.
ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та являючись караульним варти по охороні складу речової та інших служб військової частини НОМЕР_1 НГУ, діючи у порушення вимог ст.ст. 267, 268, 291, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 97, 98, 221, 22, 223 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 550-XIV, ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1991 року № 551-XIV, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ ІНФОРМАЦІЯ_3 », з метою реалізації спільного з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України старшим солдатом ОСОБА_8 умислу на викрадення військового майна, самовільно без дозволу начальника варти залишав вартове приміщення № 4, після чого старший солдат ОСОБА_8 наказував чатовим добової варти 53 посту, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювати патрулювання даного посту та охорону ввірених їм сховищ та допускати на охоронювану територію сторонніх осіб, а також не доповідати начальнику варти про його та ОСОБА_9 дії на охоронюваному об`єкті та про перебування там сторонніх осіб, тобто усунувши в такій спосіб перешкоди, діючи з корисливих мотивів, неодноразово таємно, повторно, проникав на охоронювану територію складів та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 у нічний час вчинив викрадення іншого військового майна військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України зі складу речової служби ( АДРЕСА_3 ), а саме: 20 жовтня 2016 року 10 одиниць утеплених військових штанів загальною вартістю 5 410 гривень; 22 жовтня 2016 року 10 комплектів польової форми загальною вартістю 5330 гривень; 5 листопада 2016 року 1 зимового бушлату та 1 комплекту військової форми загальною вартістю 1 267 гривень; 17 листопада 2016 року 5 комплектів військової форми загальною вартістю 2 665 гривень; 21 листопада 2016 року 8 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 4 528 гривень; 25 листопада 2016 року 15 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 8 490 гривень; 3 грудня 2016 року 5 комплектів військової форми, 4 пари військового взуття з високим берцем, 1 бушлату утепленого загальною вартістю 5 663 гривень; 14 січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 6 пар військового взуття з високим берцем, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів, загальною вартістю 8 309 гривень; 20 січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 913 гривень; 5 лютого 2017 року 2 утеплених бушлати, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 120 гривень; 25 лютого 2017 року 5 комплектів термобілизни, 3 шапки з фески, 5 комплектів утепленої білизни загальною вартістю 3 840 гривень, чим завдав збитки на загальну суму 54 535 гривень.
Крім того, ОСОБА_9 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «солдат» будучи на посаді стрільця 1 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, діючи у порушенні ст.ст. 4, 5, 6, 9, 11, 12, 16, 17, 127, 128, 267, 268, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст.ст. 2, 97, 98, 221-223 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1991 року № 551-XIV, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ МВС СРСР», з метою реалізації спільного з старшим солдатом ОСОБА_8 умислу на викрадення військового майна, самовільно без дозволу начальника варти залишав вартове приміщення № 4, після чого старший солдат ОСОБА_8 будучи помічником начальника варти, та являючись начальником для чатових, розвідних, вивідних та інших військовослужбовців, які залучені до добового наряду з охорони об`єктів, використовуючи надане йому службове становище наказував неодноразово, тобто повторно, у нічний час 20 жовтня 2016 року, 22 жовтня 2016 року, 17 листопада 2016 року, 21 листопада 2016 року, 25 листопада 2016 року, 3 грудня 2016 року, 14 січня 2017 року, 20 січня 2017 року, 5 лютого 2017 року, 25 лютого 2017 року, чатовим добової варти 53 посту, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювати патрулювання даного посту та охорону ввірених їм сховищ та допускати на охоронювану територію сторонніх осіб, а також не доповідати начальнику варти про його, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дії на охоронюваному об`єкті та про перебування там сторонніх осіб, внаслідок чого солдат ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, спільно із старшим солдатом ОСОБА_8 , усунувши в такий спосіб перешкоди, діючи з корисливих мотивів, у вказані дні викрали зі складу речової служби інше військове майно військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яке було їм ввірено для охорони, а саме 20 жовтня 2016 року 10 одиниць утеплених військових штанів загальною вартістю 5 410 гривень; 22 жовтня 2016 року 10 комплектів польової форми загальною вартістю 5330 гривень; 5 листопада 2016 року 1 зимового бушлату та 1 комплекту військової форми загальною вартістю 1 267 гривень; 17 листопада 2016 року 5 комплектів військової форми загальною вартістю 2 665 гривень; 21 листопада 2016 року 8 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 4 528 гривень; 25 листопада 2016 року 15 пар військового взуття з високим берцем загальною вартістю 8 490 гривень; 3 грудня 2016 року 5 комплектів військової форми, 4 пари військового взуття з високим берцем, 1 бушлату утепленого загальною вартістю 5 663 гривень; 14 січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 6 пар військового взуття з високим берцем, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів, загальною вартістю 8 309 гривень; 20 січня 2017 року 2 утеплених бушлатів, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 913 гривень; 5 лютого 2017 року 2 утеплених бушлати, 5 комплектів термобілизни, 5 одиниць ременів загальною вартістю 4 120 гривень; 25 лютого 2017 року 5 комплектів термобілизни, 3 шапки з фески, 5 комплектів утепленої білизни загальною вартістю 3 840 гривень, чим завдав збитки на загальну суму 54 535 гривень, після чого виніс викрадене з охоронюваної території, та розпоряджався на власний розсуд, тобто вчинив порушення статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, у вигляді завдання значної матеріальної шкоди на загальну суму 54 535 гривень, викрадення майна яке перебувало у нього під охороною, підрив духу і цілей військових формувань Національної гвардії України, приниження честі і гідності молодших командирів та начальників, підрив бойової готовності підрозділу, для запобігання яким було призначено дану варту.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначив, що одружений та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначив, що шкоду повністю відшкодував, на підтвердження чого надав квитанції (а.с.152, 164).
Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_8 , просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначив, що шкоду повністю відшкодував, на підтвердження чого надав квитанції (а.с.151).
Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_9 , просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Представник потерпілого ОСОБА_11 надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, просив призначити покарання на розсуд суду та цивільний позов залишити без розгляду, оскільки шкода, завдана неправомірними діями обвинувачених, була ними повністю відшкодована.

Прокурор у судовому засіданні у зв`язку з повним відшкодуванням матеріальної шкоди обвинуваченими просив залишити цивільний позов без розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 , своїми навмисними діями, що виразилися у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 410 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 , своїми навмисними діями, що виразилися у порушенні статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 418 КК України.
Також, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_9 , своїми навмисними діями, що виразилися у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 410 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_9 , своїми навмисними діями, що виразилися у порушенні статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 418 КК України.
При призначенні обвинуваченим покарання колегія суддів враховує тяжкість скоєних злочинів, особи обвинувачених, всі обставини справи.
Так обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили особливо тяжкий злочин та тяжкий злочин.
ОСОБА_8 раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до характеристик, наданих за місцем проживання, роботи та служби характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до військової служби офіційно працював оператором колійних вимірювань 4 розряду виробничого підрозділу «Красноградська дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
ОСОБА_9 раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-псхіатра не перебуває, відповідно до характеристик, наданих за місцем проживання, навчання та служби характеризується позитивно.

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.3 ст.410 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.418 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , той факт, що він щиро каявся, вчинив злочин вперше, повністю відшкодував завдану шкоду, з`явився із зізнанням, за місцем проходження військової служби, мешкання та роботи має позитивну характеристику, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має позитивні настанови на життя, дійшла до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.3 ст.410 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.418 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , той факт, що він щиро каявся, вчинив злочин вперше, повністю відшкодував завдану шкоду, за місцем проходження військової служби, місцем проживання та навчання має позитивну характеристику, має позитивні настанови на життя, дійшла до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не обирався.

Висновок суду щодо призначеного покарання обвинуваченим узгоджуються із правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно до яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Вирішуючи питання стосовно можливості задоволення цивільного позову прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної гвардії України в особі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 71515,00 грн. на користь держави, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства..

Відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Прокурор подав до суду письмову заяву, в якій просив залишити без розгляду поданий цивільний позов про відшкодування шкоди з обвинувачених на користь державу у зв`язку з повним відшкодуванням ними матеріальної шкоди.

Оскільки представник потерпілого не заперечував проти залишення цивільного позову без розгляду (що підтверджується відповідною заявою а.с.163) прокурор надав суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду (а.с.165), колегія суддів приходить до висновку, що заявлений цивільний позов прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави уповноваженим органом якої є Міністерство внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної гвардії України в особі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 71515,00 грн. на користь держави - слід залишити без розгляду.

У зв`язку з тим, що витрати на залучення експерта відсутні, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

У зв`язку з тим, що речові докази по кримінальному провадженню відсутні, суд не вирішує питання щодо речових доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.410 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.418 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.410 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.418 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 не обирати.

Цивільний позов прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави уповноваженим органом якої є Міністерство внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної гвардії України в особі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 71515,00 (сімдесят однієї тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. на користь держави - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, прокурором, представником потерпілого до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3