Справа №478/1337/17 17.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000441 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 і ч. 1 ст. 129 КК України, і призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді 6 місяців арешту.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Захисник просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017 р. скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Узагальнені доводи апелянта.
Вважає, що вирок суду слід скасувати, а кримінальне провадження повернути до суду першої інстанції для нового судового розгляду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що на порушення вимог ст. 94 КПК України, органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене судове рішення. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 стверджує, що не вживав алкоголю, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які медичні висновки щодо перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння 06.08.2017 р під час побиття ОСОБА_8 . Його підзахисний стверджує, що він не висловлював ніяких погроз на адресу ОСОБА_8 щодо вбивства останньої, ніякої мисливської гладкоствольної одноствольної рушниці типу Д НОМЕР_1 Тахо 1 16/70, 16 калібру в нього не було, та він її в себе на території домоволодіння не зберігав. Це підтверджується матеріалами кримінального провадження, де взагалі відсутні будь-які документи та висновки судово-балістичної експертизи щодо визначення (марки, типу даної зброї, придатності її до стрільби, тощо), тобто такого типу рушниці, який вказаний у вироку, взагалі не існує. На його переконання, суд першої інстанції, не призначивши по справі судово-балістичної експертизи по вилученому предмету, не впевнився у фактичних даних обставин кримінального провадження, а дані протоколу огляду місця події від 07.08.2017 р., в якому слідчим зазначені дані про рушницю, є сумнівними, оскільки слідчий не є фахівцем, експертом та не має спеціальних знань в галузі судово-балістичної експертизи.
Вказує, що під час розгляду даної справи у Казанківському районному суді Миколаївської області суд не допитав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як свідків сварки.
На переконання апелянта, є недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки останньому не роз`яснялось його право відмовитись від проведення слідчої дії.
Вважає, що вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях або тільки на показаннях потерпілої ОСОБА_8 , яка плутається в своїх показаннях щодо погрози її вбивством, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме слідчим експериментом за її участю.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
06.08.2017 р. близько 23.30 год., точного часу встановити не уявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї її домоволодіння за вказаною адресою, наніс останній не менше одного удару в лобну частину голови та не менше двох ударів по обличчю прикладом від рушниці, яку він тримав у руках, після чого схопив її за руки та тягнув до будинку, в результаті чого ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.
За висновком №89/39 від 19.05.2017 р., у ОСОБА_8 виявлені ушкодження у виді: рани в лобно-тімяній ділянці; по одному синцю в ділянках правої та лівої орбіт; в лівій скроневій ділянці, в ділянці нижньої третини тильної поверхні правого і лівою передпліччя. Рана в лобно-тімяній ділянці є забійною, про що свідчать її нерівні краї, та закруглені кінці. Забійний характер рани та інших ушкоджень свідчать про те, що всі наявні ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо в термін та за обставин, вказаних потерпілою. Всі наявні тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння на площину, неможливо.
06.08.2017 р. близько 23.30 год., точного часу встановити не уявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою забрати свою співмешканку ОСОБА_9 , яка внаслідок сварки, яка сталася між ними, пішла до своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , взяв мисливську гладкоствольну одноствольну рушницю Д НОМЕР_1 Тахо НОМЕР_2 , 16 калібру, яка належала його покійному батьку, яку він зберігав у приміщенні гаражу за місцем свого проживання, зарядив рушницю патронами, та, взявши їх з собою, направився до домоволодіння батьків ОСОБА_9 за вищевказаною адресою. Прийшовши до вказаного домоволодіння, ОСОБА_5 зайшов до приміщення будинку з метою отримання інформації про місце перебування ОСОБА_9 , умисно направив рушницю в обличчя її матері ОСОБА_8 , погрожуючи останній вбивством, а саме - висловлював наміри застрелити її з рушниці, якщо вона не повідомить йому, де її донька. Після цього він наніс останній не менше двох ударів по обличчю прикладом від рушниці, яку він тримав у руках, чим своїми діями викликав у останньої впевненість в тому, що його погроза є реальною.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 125 КК України - умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, і за ч. 1 ст. 129 КК України - погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
В апеляційній скарзі захисник наполягає на тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за зазначених у вироку обставин визнав повністю, у скоєному щиросердно розкаявся та пояснив, що дійсно він вчинив ці злочини при вказаних обставинах у стані алкогольного сп`яніння.
Під час апеляційного розгляду пояснив, що судом права йому, як обвинуваченому роз`яснялись, клопотання про виклик свідків та проведення експерименту ним не заявлялись.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що ОСОБА_5 прийшов до них, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Вона в цей час перебувала на подвір`ї свого домоволодіння. Обвинувачений запитав, де її донька, потім ударив її один раз в лобну частину голови, після чого схопив за руки та потягнув до будинку. В будинку направив рушницю в її обличчя, сказав, що рушниця заряджена, якщо вона не скаже йому, де її донька, погрожував її вбити застрелити з рушниці. Потім наніс їй два удари по обличчю прикладом від рушниці, яку тримав у руках, в результаті чого, вона отримала тілесні ушкодження.
Крім показань потерпілої ОСОБА_8 , вина ОСОБА_5 підтверджується і іншими доказами.
Так, з протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2017 р. вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 показала та пояснила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 прикладом від рушниці 06.08.2017 р. близько 23.30 год. в АДРЕСА_2 .
За висновком №89/39 від 19.05.2017 р., у ОСОБА_8 малися ушкодження у виді: рани в лобно-тім`яній ділянці; по одному синцю в ділянках правої та лівої орбіт; в лівій скроневій ділянці, в ділянці нижньої третини тильної поверхні правого і лівою передпліччя. Рана в лобно-тім`яній ділянці є забійною, про що свідчать її нерівні краї, та закруглені кінці. Забійний характер рани та інших ушкоджень свідчать про те, що всі наявні ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо в термін та за обставин, вказаних потерпілою. Всі наявні тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння на площину э неможливим.
Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2017 р., ОСОБА_5 показав та пояснив обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 прикладом від рушниці 06.08.2017 р. близько 23.30 год. в АДРЕСА_2 .
З протоколу огляду місця події від 07.08.2017 р. вбачається, що в ході огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , виявлена та вилучена мисливська гладкоствольна одноствольна рушниця Д НОМЕР_1 Тахо НОМЕР_2 , 16 калібру.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися цієї погрози.
Посилання апелянта на те, що його підзахисний стверджує, що ніякої мисливської гладкоствольної одноствольної рушниці типу Д НОМЕР_1 Тахо НОМЕР_2 , 16 калібру в нього ніколи не було, та він її в себе на території домоволодіння ніколи не зберігав, є безпідставними, оскільки повністю спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_5 в суді першої інстанції, відповідно яким, у нього була одноствольна рушниця 16 калібру, яка належала його покійному батьку, та яку він забрав у матері після смерті батька. Дану рушницю він зберігав у своєму гаражі.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не допитано як свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
З технічного запису і журналу судового засідання вбачається, що суд, з урахуванням думки учасників судового провадження визначив порядок допиту та обсяг доказів для дослідження, а саме: допитати обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 та дослідити письмові докази, зібрані під час досудового розслідування. З цим порядком обвинувачений ОСОБА_5 погодився. Клопотання про допит зазначених апелянтом свідків ніким із учасників судового провадження не заявлялось, а тому і рішення про виклик і допит зазначених осіб судом не приймалось.
Посилання апелянта на те, що протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 є недопустимим доказом, оскільки останньому не роз`яснювалось його право відмовитись від проведення слідчої дії (слідчого експерименту), є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, слідчий експеримент 25.08.2017 р. за участю підозрюваного ОСОБА_5 проведено із дотриманням вимог ст. ст. 104, 105, 223, 240 КПК України.
Виходячи зі змісту протоколу проведення даного слідчого експерименту від 25.08.2017 р., підозрюваному ОСОБА_5 відповідно до вимог ч. ч. 3-7 ст. 42 КПК України, роз`яснені його права і обов`язки, що засвідчує його підпис.
Як вбачається зі змісту даного протоколу, його зміст оголошено, заяв та зауважень від учасників та понятих не надійшло, що також засвідчують підписи ОСОБА_5 та понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Окрім цього, ст. 240 КПК України не містить вимог відібрання заяви у підозрюваного на його добровільну згоду у слідчому експерименті за його участі.
Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час побиття ОСОБА_8 , то вони є неспроможним, оскільки повністю спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції, який зазначав, що під час вчинення злочину знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. Про те, що ОСОБА_5 прийшов до її володіння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зазначає також у своїх поясненнях і потерпіла ОСОБА_8 .
Відносно доводів апелянта про те, що ОСОБА_5 нікому не погрожував та не висловлював погроз на адресу ОСОБА_8 щодо вбивства останньої, то вони спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , даними нею в суді першої інстанції.
Окрім цього, як показав ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції, обставин висловлення погроз потерпілої він не пам`ятає, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Водночас, він підтвердив той факт, що прийшов на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 з вже зарядженою рушницею, якою наніс їй тілесні ушкодження.
Твердження апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_8 плутається в своїх свідченнях про погрози з боку ОСОБА_5 її вбивством, вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даного кримінального провадження.
За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, апелянтом апеляційному суду не надано.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його вік, стан здоров`я та загальний розвиток, умови його життя, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Оскільки, жодна з наведених підстав апелянтом не вказана в апеляційній скарзі, то, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що захисником в апеляційній скарзі не зазначено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, порушили права учасників кримінального провадження та загальні засади кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного вироку, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
______________________________ ________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3