АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1967/16-к Номер провадження 11-кп/786/531/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Комсомольським міським судом Полтавської області об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000071 та за № 0001277, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2017 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська, Полтавської області, громадянина України, маючого на утриманні дитину 1999 р.н., одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 09.10.1991 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; 2) 12.06.2000 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна; 3) 21.09.2000 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з конфіскацією майна. На підставі ч. 3 ст. 42 КК України приєднано 2 роки 6 місяців позбавлення волі за вироком Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2000 року. Остаточно засуджений до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 23.09.2005 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 5) 21.03.2006 року вироком Козельщинського районного суду Полтавської області за ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.09.2005 року. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць; 6) 16.11.2010 року вироком Козельщинського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 7) 05.11.2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. На підставі ч. 4 ст. 71 КК України приєднано 9 місяців позбавлення волі за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 16.11.2010 року. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 8) 07.07.2014 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.11.2013 року. Остаточно засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Умовно-достроково звільнений 10.05.2016 року на не відбутий строк 11 місяців 16 днів; засуджено:
-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.07.2014 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду, 16 жовтня 2016 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_8 , проходячи поміж багатоквартирними будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , виявив припаркований поблизу сміттєвих баків велосипед марки «Вела» блакитного кольору, у подальшому реалізуючи свій злочинний намір, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів велосипедом марки «Вела» блакитного кольору, власником якого являється ОСОБА_11 . Викраденим майно обвинувачений розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди на суму 1 085 грн. Шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі, шляхом повернення майна.

23.01.2017 року о 07 год. 00 хв. ОСОБА_8 прибув до другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 та маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом злому решітки на вікні, проник до квартири АДРЕСА_5 , зняв зі стіни килим розміром 3x2 м., що належить ОСОБА_10 . Після скоєного, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальної шкоди на суму 2 380 грн. Шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі, шляхом повернення майна.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_8 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити призначене судом покарання з огляду на його стан здоров`я, знаходження на його утриманні дитини та матері похилого віку.

Вказує, що вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

В наданих захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 змінах до апеляційної скарги ставиться питання про зміну вироку та закриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України. Просить застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити покарання призначене за ч. 2 ст. 185 КК України, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.03.2017 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказані вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні у формі приватного обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, потерпілий ОСОБА_10 , який є рідним братом обвинуваченого, відмовився від обвинувачення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти закриття провадження за ч. 3 ст. 185 КК України та виступила проти задоволення апеляційних вимог щодо пом`якшення покарання обвинуваченому, думку потерпілого ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ст. 185 КК України (крадіжка, крім крадіжки, вчиненої організованою групою), якщо вони вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.
Частиною 4 ст. 26 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 284 КК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду до апеляційного суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_10 про відмову від обвинувачення ОСОБА_8 , у формі приватного обвинувачення за епізодом викрадення килима з квартири АДРЕСА_5 , належного ОСОБА_10 від 23.01.2017 року.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_10 є рідним братом обвинуваченого, кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підлягає закриттю.

Апеляційні вимоги обвинуваченого щодо пом`якшення покарання не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.ст. 65, 71 КК України, було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності, новий злочин вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, стан здоров`я, сімейний стан обвинуваченого, його поведінку під час розгляду кримінального провадження, думку потерпілих,

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо необхідності призначеного покарання, оскільки обвинуваченим, хоча і наведені доводи щодо призначення менш суворого покарання, однак відомості про обвинуваченого в їх сукупності не дають підстав для задоволення його апеляційних вимог в цій частині. Так, судом першої інстанції, окрім обставин що пом`якшують покарання, на які послався ОСОБА_8 , встановив відсутність наявності доказів незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, було встановлено обставини що обтяжують покарання рецидив злочину та те, що обвинуваченим вчинено новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про небажання ОСОБА_8 ставати на шлях виправлення.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає його меті, з огляду на неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , запобігання вчинення ним нових злочинів, без ізоляції від суспільства, а вимоги щодо застосування ст. 69 КК України є безпідставними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 185 КК України закрити, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції, а саме, у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.07.2014 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 11 місяців.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання, перебування його під вартою з 03.03.2017 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 02.03.2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3