Справа №485/27/18 19.03.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 лютого 2018 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
засуджений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 лютого 2018 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволено.
ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2016 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України на невідбутий строк один рік два місяці двадцять один день.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що висновки суду про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та роз`ясненням, викладеним в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р.
Протягом відбування покарання, засуджений ОСОБА_6 Закарпатською установою виконання покарань № 9 в м. Ужгород характеризувався негативно, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, Львівською установою виконання покарань № 19 та Лучаківською виправною колонією № 30 Львівської області характеризувався посередньо.
Посилаючись на характеристику державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5) спеціалізована туберкульозна лікарня» від 11.01.2018 р., апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, виконує разові доручення на відділенні, ініціативи в працевлаштуванні не проявляє, має високу рецидивонебезпечність та низький рівень соціальної адаптації на свободі, не має професії, до засудження не працював, має захворювання на туберкульоз, курс лікування не пройшов, стан здоров`я задовільний, особистість засудженого ставить під сумнів отримання легального заробітку після звільнення та не скоєння нового тяжкого злочину, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», але відноситься до цього формально. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно ст. 81 КК України, на засіданні комісії 26.12.2017 р. розглядалося, проте за рішенням комісії відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення.
Апелянт вказує на те, що шкоду, завдану злочином, у сумі 1 100 грн. засуджений не відшкодував, з дружиною розлучився через хворобу, мати працює за кордоном.
Враховуючи наведене, апелянт вважає, що висновки суду про позитивну характеристику засудженого ОСОБА_6 , є необґрунтованими, а дані про особу останнього, за весь період відбування покарання, не свідчать про сумлінну поведінку та доведення його виправлення.
За час відбування покарання в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5) спеціалізована туберкульозна лікарня» ОСОБА_6 отримав лише одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, проте дана обставина не свідчить про виправлення засудженого.
На думку апелянта, судом не в повній мірі враховані пояснення представника установи виконання покарань, який заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання також не свідчить про його виправлення.
Крім цього, прокурор вказує на те, що засуджений ОСОБА_6 в клопотанні ставив питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст. 82 КК України, проте під час судового розгляду лише після встановлення відсутності підстав для застосування ст. 82 КК України, захисник засудженого уточнив клопотання та просив розглянути питання про умовно-дострокове звільнення, в порядку ст. 81 КК України.
Апелянт вважає, що вказана підстава є самостійною вимогою про застосування іншого, ніж заявленого засудженим виду дострокового звільнення від відбування покарання, а тому підлягає розгляду в окремому провадженні.
Водночас, суд, не прийнявши рішення по суті клопотання засудженого за ст. 82 КК України, безпідставно, у цьому ж провадженні, розглянув клопотання захисника про застосування ст. 81 КК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
До Снігурівського районного суду Миколаївської області 09.01.2018 р. надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_8 уточнили клопотання та просили застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
ОСОБА_6 відбуває покарання, як засуджений Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 02.11.2016 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.07.2017 р. ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIIІ від 26.11.2015 р.
Засудженому ОСОБА_6 строк покарання за вироком суду рахується з 11.03.2016 р., кінець строку 22.04.2019 р.
Відбутий строк покарання станом на 01.02.2018 р. складає 2 роки 9 місяців 10 днів, що є більше двох третин покарання, призначеного судом.
За час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно. На виробництві установи не працевлаштований за станом здоров`я, намагається дотримуватись норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці та попередження начальника управління, яке 30.12.2016 р. погашено. Намагається виконувати вимоги персоналу установи та дотримуватися правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом. За медичною довідкою, станом на 26.01.2018 р. загальний стан засудженого задовільний, під час відбування покарання 17.01.2018 р. у ОСОБА_6 вперше діагностовано хронічний вірусний гепатит «С», отримує лікування, не є бактеріовиділювачем, в епідеміологічному плані безпечний.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що за рішенням лікарсько-консультативної комісії, визнаний непрацездатним, виконує одноразові доручення керівництва з благоустрою території та прибирання, в тому числі у відділенні, де перебувають тяжко хворі засуджені, відповідно свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації від 30.06.2008 р., здобув професію слюсаря з ремонту автомобілів, вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаюється у вчиненому, підтримує соціальні зв`язки, має установку на законослухняний спосіб життя, суд дійшов висновку, що засудженого можливо звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які зперечували проти задоволення скарги прокурора та вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів клопотання, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2016 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.03.2016 по 02.11.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.07.2017 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIIІ від 26.11.2015 р. ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.11.2016 р. по 30.01.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Станом на 01.02.2018 р. засуджений ОСОБА_6 із призначених 4 років відбув більше 2 років 6 місяців.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_6 засуджений за умисний тяжкий злочин і відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарань.
Перевіркою матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий: 21.06.2007 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 13.10.2009 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 17.10.2012 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 25.02.2013 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 29.03.2013 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі, 19.08.2014 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, тобто за вчинення корисливих умисних тяжких злочинів. 23.02.2016 р. ОСОБА_6 звільнений за відбуттям строку покарання. В даний відбуває покарання як засуджений за вчинення корисливих умисних тяжких злочинів, які вчинив 08.03.2016 р. тобто через 2 тижні з часу звільнення з місць позбавлення волі.
З характеристики начальника державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня» вбачається, що ОСОБА_6 в установах виконання покарань знаходиться з 11.03.2016 р., в даній установі, перебуває з 19.05.2017 р., тобто два місяці, в цілому характеризується посередньо. За час відбування покарання мав одне стягнення 30.12.2016 р. та одне заохочення 02.10.2017 р. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», але відноситься до цього формально. За змістом характеристики від 27.07.2017 р. ОСОБА_6 до виконання робіт із благоустрою установи ставився задовільно та участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймав, проявляв байдужість.
13.04.2017 р. рішенням комісії державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_6 відмовлено у переведенні в колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, як такому, що не стає на шлях виправлення. 27.07.2017 р. ОСОБА_6 відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не пройшов повного курсу лікування від туберкульозу легенів. 26.12.2017 р. ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.
В суді першої інстанції працівник установи ОСОБА_9 , який безпосередньо здійснює нагляд та контроль за перевихованням засуджених, заперечував проти задоволення клопотання, зазначав, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 , який неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, останній раз судимий за вчинення злочинів, які вчинив через два тижні після звільнення з місць позбавлення волі, з призначених 4 років позбавлення волі відбув більше 2 років 6 місяців, за час відбування покарання характеризувався як негативно так і посередньо, мав одне стягнення, яке погашено та отримав одне заохочення 02.10.2017 р., тобто безпосередньо напередодні подання клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке в подальшому, змінено на клопотання про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, що на думку апеляційного суду, свідчить про те, що протягом відбування покарання засуджений ОСОБА_6 не намагався сумлінною поведінкою і ставленням до праці довести свого виправлення та готовності до самокерованої право слухняної поведінки.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_6 не дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, дійшов передчасного висновку про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 лютого 2018 року скасуванню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 лютого 2018 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді
_____________________ ___________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3