Справа № 591/6961/17
Провадження № 1-кп/591/601/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження №0001409 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Суми, із вищою освітою, працює фізичною особою - підприємцем, перебуває в цивільному шлюбі, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судима, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_8 , здійснюючи підприємницьку діяльність та маючи щодо найманих працівників право прийому на роботу та звільнення з роботи, будучи наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою зменшення витрат на оплату праці за рахунок грубого порушення прав найманих працівників, прийняла за місцем здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , та допустила у невстановлений слідством час та день травня 2017 року громадянина ОСОБА_4 до роботи водієм та вантажником по сумісництву і ОСОБА_5 робітником складу та у невстановлений слідством час та день червня 2017 року робітників складу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи їх найману працю протягом тривалого часу з травня 2017 року та червня 2017 року відповідно по листопад 2017 року. ФОП ОСОБА_8 не уклала трудові договори з вищевказаними особами, не видала відповідні накази, розпорядження, не зробила відповідних записів у їх трудові книжки, не зареєструвала їх в фондах соціального страхування, у зв`язку з чим, не здійснювала сплату страхових внесків та не повідомила про допуск працівників до роботи у Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області зі здійсненням відповідних відрахувань.

Крім того, ФОП ОСОБА_8 не подавала повідомлень до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття до неї на роботу працівників в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому ФОП ОСОБА_8 умисно порушуючи вимоги законодавства про працю, вимоги п. 6 ч. 1ст. 24 КЗпП України, згідно із яким трудовий договір з фізичною особою укладається з обов`язковим додержанням письмової форми та ст. 24-1 КЗпП України, якою передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником та фізичною особою, ФОП повинен у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання. Таким чином, ФОП ОСОБА_8 письмові трудові договори з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не уклала і в Сумському міському центрі зайнятості їх не зареєструвала.

Також, в порушення вимог ч. 3 ст. 48 КЗпП України, згідно якої працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу, та вимог ч. 4 ст. 48 КЗпП України, відповідно до якої до трудової книжки заносяться відомості про роботу, ФОП ОСОБА_8 трудову книжку на потерпілих не оформила та не здійснила фактичні записи до них про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали у неї на відповідних посадах у період часу з травня 2017 року по листопад 2017 року, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з червня 2017 року по листопад 2017 року.

До того ж, всупереч вимогам чинного трудового законодавства ФОП ОСОБА_8 у порушення ст. 30 Закону України «Про оплату праці» упродовж вищевказаного періоду часу не забезпечувала облік робочого часу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та не дотримувалась мінімальних гарантій в оплаті праці.

Всупереч вимогам ст. 253 КЗпП України протягом вищевказаного періоду ФОП ОСОБА_8 не зареєструвала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в фондах соціального страхування, внаслідок чого останні були позбавлені гарантованого ст. 46 Конституції України права на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від особи обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, в тому числі позбавлений права на нарахування пенсії відповідно до ст.ст. 8, 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Внаслідок не оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_8 з даними особами з останніх не здійснювалось утримання податку з доходу фізичних осіб, передбаченого Податковим кодексом України.

Своїми умисними діями, які виразилися у прийнятті без офіційного працевлаштування та використання в період з травня по листопад 2017 року праці найманих працівників у порушення вимог чинного трудового законодавства України громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України тобтоінше грубе порушення законодавства про працю.

У судове засідання подано угоду про примирення від 29 листопада 2017 року. Згідно даної угоди обвинувачена та потерпілі особи дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій за ч. 1 ст. 172 КК України. ОСОБА_8 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненому.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 172 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відноситься до злочинів невеликої тяжкості, підозрювана в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася, сприяла розслідуванню кримінальної справи, зобов`язалася належним чином оформити трудові відносини з вказаними особами та примирилася з потерпілими, що суд розцінює як пом`якшуючі обставини.

Обтяжуючих обставин не встановлено.

З урахуванням декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченої суд вважає, що покарання повинно бути призначено ОСОБА_8 з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, що буде сприяти її виправленню.

Прокурор вважав, що зміст угоди про примирення відповідає положенням діючого законодавства та підлягає затвердженню, а заявлене клопотання щодо постановлення вироку на підставі угоди задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши подані матеріали, вважає, що угода підлягає затвердженню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального діяння, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_8 розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні їй додатково роз`яснені, визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтвердила обставини, викладені у пред`явленому їй обвинуваченні та надала згоду на призначення, узгодженого сторонами угоди про примирення, покарання.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про примирення, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення, тому що вона ґрунтується на вимогах кримінального закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 468-475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про примирення від 29 листопада 2017 року між обвинуваченою ОСОБА_8 та потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 510 гривень.

Речові докази: пристрій oltec N AHD178 з жорстким диском SEAGETE SN: Z9AFOPEM повернути ОСОБА_8 ; копії паспортів та ідентифікаційних номерів осіб, які ймовірно працювали у ФОП ОСОБА_8 , копії реєстраційних документів ФОП ОСОБА_8 та її паспорту та ідентифікаційного коду, 400 експрес-накладних перевізника «НОВА ПОШТА», де отримувачем та відправником виступає ОСОБА_4 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає чинності через 30 днів з дня його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 діб з моменту його проголошення. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1