АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль марки BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію т транспортного засобу номер шасі (кузова) - « НОМЕР_2 », з забороною використання та розпорядження майна.

Слідчий суддя врахувавши правове обґрунтування клопотання, що відповідає положенням ст.ст. 98,167, 170 та 171 КПК дійшов висновку про його задоволення метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, та вказав, що незастосування арешту може призвести до відчуження, зникнення, втрати або пошкодження чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді з підстав її незаконності та необгрутнованості. Апелянт вказує та не, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 173 КПК України, оскільки судом не було перевірено належність правових підстав для арешту майна.

Апелянт ОСОБА_5 зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки орган досудового розслідування не проводить належним чином слідчі дії в кримінальному провадженні №0008467 де йому не повідомлено про підозру, не було допитано. Апелянт також вказує, що особисто виявляв бажання щодо проведення відповідної трасологічної експертизи, однак про проведення цієї процесуальної дії слідчим він не був повідомлений.

Апелянт додає, що слідчим суддею залишено поза увагою ті обстави, що транспортний засіб що йому належить визнано речовим доказом у іншому кримінальному провадженні № 0007651 від 02.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15. ч.1 ст.115 КК України.

Разом з тим апелянт вказує, що розгляд клопотання про арешт майна у його відсутність позбавило його надати пояснення з приводу кримінального провадження та спричинило порушення його процесуальних прав на користування майном.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку власника майна , що підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Дніпровського УПГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0008467, відомості про яке 19.06.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , звернувся до Дніпровськогорайонного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно автомобіль марки BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію т транспортного засобу номер шасі (кузова) - « НОМЕР_2 », яке ухвалою слідчого судді Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року, задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0008467 про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчогота накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.

Посилання апелянта на те, він за своїм процесуальним статусом не входить до кола осіб, майно яких може бути арештоване, оскільки йому не повідомлено про підозру, є необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, посилання автора апеляційної скарги на те, що суд не переконався у відповідності майна вимогам ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 20 вересня 2017 року, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні з посиланням на їх відповідність вимогам ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно автомобіль марки BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію т транспортного засобу номер шасі (кузова) - « НОМЕР_2 », з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль марки BMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію т транспортного засобу номер шасі (кузова) - « НОМЕР_2 », з забороною використання та розпорядження майна залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5409/2017

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1