Справа №477/2894/14-к 27.09.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 червня 2017 року про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000069, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вікторівка Доманівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернуто прокурору для оформлення у відповідності до вимог ст. 291 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить скасувати ухвалу та призначити розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.
Узагальнені доводи прокурора.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалу постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказує на те, що стороною обвинувачення дотриманні вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, викладені фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вважає, що оцінку доводам сторони захисту суд може надати виключно під час судового розгляду кримінального провадження за наслідками дослідження доказів у їх сукупності та ухвалення судового рішення.
Зазначає, що на порушення вимог ч. 2 ст. 94 та п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд, із зазначенням сторінок судової справи, послався на письмові докази, наявні в розпорядженні судді ОСОБА_7 , яка отримала кримінальне провадження після повторного автоматизованого розподілу провадження у зв`язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_8 , що порушує принцип змагальності сторін та свідчить про необ`єктивність і упередженість суду на стадії підготовчого судового засідання.
Також чинним КПК України не передбачено норми, яка б на стадії підготовчого судового засідання визначала повноваження суду щодо здійснення «аналізу змісту документів, які свідчать про порушення вимог щодо викладення прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті», як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду.
За наведеного, прокурор вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані вимоги кримінального процесуального закону, оскільки прокурором при складанні обвинувального акту не допущено порушень закону, які б унеможливлювали судовий розгляд кримінального провадження.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
28.11.2014 р. до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та заподіяли смерть потерпілої ОСОБА_10 .
У зв`язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_8 , за наслідками повторного автоматизованого розподілу кримінальне провадження передано судді ОСОБА_7 , якою вирішувались процесуальні питання, в тому числі, щодо можливого призначення справи до судового розгляду.
Суд не здійснював дослідження письмових доказів по справі та їх аналіз щодо наявності чи відсутності доказів вини обвинуваченого за висунутим обвинуваченням, а лише зробив аналіз змісту документів, які свідчать про порушення прокурором певних вимог при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті.
Посилаючись на наявні в матеріалах кримінального провадження достеменні дані про те, що обвинувачений є спеціальним суб`єктом даної дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується: копією військового квитка ОСОБА_6 , який був призваний на військову службу 12.10.2012 р. та комісований 17.06.2014 р. за станом здоров`я; даними військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2015 р. про те, що солдат ОСОБА_6 водій автомобілю ЗІЛ-131, звільнений з Лав ЗСУ; наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 14 від 05.03.2014 р., згідно якого обов`язки водія на момент ДТП виконував солдат ОСОБА_6 , суд зауважив, що ця обставина вказує на порушення прокурором вимог щодо викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, що безперечно є порушенням права обвинуваченого на захист, відповідно до ст. 42 КПК України, а також порушенням прав потерпілих як цивільних позивачів, з урахуванням належності транспортного засобу, та осіб, відповідальних за дану дорожньо-транспортну пригоду відповідно до Закону.
Наведені в обвинувальному акті фактичні обставини не відповідають вказаним у ч. 2 ст. 291 КПК України вимогам, та не дають повного уявлення стосовно кожного елементу складу кримінального правопорушення, в даному випадку суб`єкту кримінального правопорушення, як спеціального, чим порушуються права обвинуваченого на захист відповідно до ст. 42 КПК України, а також права потерпілих як цивільних позивачів, з урахуванням належності транспортного засобу, та осіб, відповідальних за даною дорожньо-транспортну пригоду відповідно до Закону.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Ст. 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Із наведених вище норм права випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті, повинно бути конкретним та зрозумілим.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт від 20 листопада 2014 року, складений відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, складений з порушенням вимог щодо викладення фактичних обставин кримінального правопорушення
Як вбачається із зазначеного в обвинувальному акті обвинувачення, ОСОБА_6 07.03.2017 р. близько 20.00 год. (темний час доби) рухався за кермом технічно справного автомобіля «ЗИЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_2 по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з боку м. Одеси у напрямку м. Херсон. На мосту через річку Інгул (157 км + 600 м) водій ОСОБА_6 здійснив зупинку керованого ним автомобіля, чим порушив підпункту в) п. 15.9 Правил дорожнього руху України. Зупинившись, водій ОСОБА_6 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, не прибрав транспортний засіб з проїзної частини, не виділив свій транспортний засіб на проїзній частині світлом габаритних ліхтарів та не виставив знак аварійної зупинки на відстані 40 м від задньої частини, чим створив перешкоду для руху попутнім транспортним засобам, порушивши вимоги п. 15.14 Правил дорожнього руху України.
Внаслідок цих порушень, відбулось зіткнення з автомобілем «MAN 10.155» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 . В результаті ДТП пасажир автомобіля «ЗИЛ 131» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та пасажир автомобіля «MAN 10.155» ОСОБА_12 від отриманих ушкоджень загинула на місці ДТП.
Тобто, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, на момент ДТП солдат ОСОБА_6 виконував обов`язки водія згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 14 від 05.03.2014 р.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні обставини не відповідають вказаним у ч. 2 ст. 291 КПК України вимогам та не дають повне уявлення стосовно кожного елементу складу кримінального правопорушення, в даному випадку суб`єкта кримінального правопорушення, як спеціального, та порушують права обвинуваченого на захист відповідно до ст. 42 КПК України, а також права потерпілих як цивільних позивачів, з урахуванням належності транспортного засобу, та осіб, відповідальних за даною ДТП відповідно до Закону.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 червня 2017 року про повернення обвинувального акту прокурору за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеному до ЄРДР № 0000069, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ _________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3