Ухвала
іменем україни
12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2017 року,

за участю:
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винуватим і засуджений за частиною 3 статті 296 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням не нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 статті 76 цього Кодексу.
Вказаний вирок міського суду був оскаржений, окрім інших, засудженим ОСОБА_10 у апеляційному порядку шляхом подачі ним апеляційної скарги, яка ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишена без руху та встановлено строк для усунення недоліків.
На виконання вказаної ухвали суду апеляційної інстанції засудженим повторно подано апеляційну скаргу, іменовану доповненнями до неї, яка йому повернута ухвалою названого суду від 13 січня 2017 року.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаної ухвали суду апеляційної інстанції про повернення його апеляційної скарги та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, засудженим вказується на виконання недоліків, про які зазначалося судом апеляційної інстанції, та відповідність його скарги вимогам кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисників, які підтримали касаційну скаргу, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги таперевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу. Апеляційна скарга повертається, у тому числі, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Так, суд апеляційної інстанції, надаючи ОСОБА_11 строк для усунення недоліків у його апеляційній скарзі, навів наступні обставини. Зокрема, вказано, що в апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду, повторно розглянути клопотання представників колективів про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективам підприємств, організацій та постановити ухвалу, якою задовольнити клопотання подане до суду першої інстанції. Однак, в резолютивній частині апеляційної скарги він вказує на необґрунтованість вироку, що виявилось, у тому числі, в неправильній кваліфікації його дій, а також в частині неврахування ряду пом`якшуючих обставин при призначенні покарання. При цьому, ним не вказано на процесуальні шляхи усунення вказаних, на його думку, порушень.

А сформулювавши вимоги про скасування вироку та повторний розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки, суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_9 заклав протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами апеляційної скарги, оскільки саме вироком його дії перекваліфіковані на частину 3 статті 296 КПК України, проте скасувавши його згідно обвинувального акту він обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого частиною 4 статті 296 КПК України, за який не може бути звільнено на підставі статті 47 КК України, про що зазначено в ухвалі суду від 14 червня 2016 року.

Наведене судом апеляційної інстанції розцінено як відсутність сформульованої вимоги, яка б відповідала вимогам закону, та доводів на її обґрунтування. Зокрема, вважав, що не вказано передбачені процесуальним законом підстави, які тягнуть скасування вироку (стаття 409 КПК України). Щодо вимог засудженого у апеляційній скарзі про повторний розгляд клопотання за яким постановлено окреме рішення (ухвалу), то судом апеляційної інстанції вказано на неможливість її розгляду без скасування рішення суду першої інстанції.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 20 грудня 2016 року ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, іменовану доповненням до неї. Однак, судом апеляційної інстанції скаргу ОСОБА_12 повернуто з підстав не усунення ним недоліків.

Свої висновки суд апеляційної інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати вирок повністю: повторно розглянути та задовольнити клопотання представників колективів про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективам підприємств, організацій, кримінальне провадження закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КК України, статей 417, 418 КПК України. Водночас, поставлено вимогу, що у разі відхилення клопотання, ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на частину 2 статті 296 КК України та з урахуванням пом`якшуючих обставин призначити покарання у виді громадських робіт.

Таку резолютивну частину апеляційної скарги ОСОБА_12 з проханням скасувати вирок та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії на частину 2 статті 296 КК України з призначенням покарання у вигляді громадських робіт, суд апеляційної інстанції вважав такою, що не узгоджується з приписами статті 408 КПК України, оскільки в разі пом`якшення покарання вирок підлягає зміні, а не скасуванню.

Додатково судом апеляційної інстанції зазначено про те, що відповідно до статей 398, 401 КПК України відкриття апеляційного провадження та апеляційний розгляд проводиться апеляційної скарги, яка відповідає вимогам статті 396 КПК України. Тобто, на думку суду, після залишення апеляційної скарги без руху, як такої, що не відповідає вимогам статті 396 КПК України, апелянтам слід подавати на виправлення недоліків апеляційну скаргу в новій (виправленій) редакції, а не доповнення, змінами чи взагалі листом виправляти недоліки.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегією суддів не встановлено невідповідності вимог кримінального процесуального закону під час повернення судом апеляційної інстанції ОСОБА_11 його скарги у зв`язку з не усуненими в ній недоліками.

Разом з цим, колегія суддів вбачає, у тому числі і з касаційної скарги, що засуджений ОСОБА_9 наводить своє тлумачення змісту кримінального процесуального закону, яке є помилковим, оскільки вимоги до суду апеляційної інстанції не можуть зазначатися в альтернативній формі, так само як і доводи на їх обґрунтування, що позбавляє, в подальшому, суд апеляційної інстанції визначитися з предметом розгляду кримінального провадження.

Таким чином, у колегії суддів не має підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_13 .

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2017 року, якою ОСОБА_5 повернуто його апеляційну скаргу, залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3