Справа № 728/687/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1037/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000462 від 25 травня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого водієм ПСП «Пісківське», раніше не судимого,

обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду захисником адвокатом ОСОБА_6 подано в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого.

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС», ОСОБА_7 , третьої особи ПСП «Пісківське» про відшкодування матеріальних збитків від злочину, моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35000 грн. 00 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 3960 грн. 20 коп. процесуальних витрат на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним, оскільки досліджені у суді джерела доказів, на які у вироку посилається суд, є такими, що отримані в порушення вимог КПК України. Зокрема, під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі і автомобіля марки «САЗ», власником якого є ПСП «Пісківське», а користувачем ОСОБА_7 , що згідно ч. 2 ст. 233 КПК України охоплюється поняттям «інше володіння особи», та велосипеда, який належить потерпілому, жодних заяв про надання дозволу на здійснення огляду вказаних транспортних засобів не надавалось, хоча в даному протоколі з додатками зазначено, що автомобіль та велосипед вилучено в якості речових доказів та повернуто власникам на зберігання. В силу вимог ч. 3 ст. 223, ст. ст. 237, 86 КПК України даний доказ є недопустимим. Висновок інженерно-технічної експертизи № 105 від 29.09.2016 року також є недопустимим доказом, так як він ґрунтується на вихідних даних, отриманих внаслідок недопустимого доказу протоколу огляду місця ДТП, а також не узгоджується з показаннями потерпілого, наданими в суді 1 інстанції. Відповідно до показань потерпілого у судовому засіданні та посилань у висновку експерта, судово-медична експертиза проведена виключно на підставі наданих слідчим документів, що суперечить вимогам ст. 159-163, 165 КПК України, оскільки ухвалою слідчого судді дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів медичних документів не надавався. Медичні документи речовими доказами у даному кримінальному провадженні не визнавались, та стороні захисту на виконання вимог ст. 290 КПК України не надавались. Крім того, судом не надано юридичної оцінки діям водія велосипеда ОСОБА_9 , який мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «САЗ» шляхом виконання в робочому режимі вимог ПДР, тому його дії також перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Роговий, відповідно до діючих ПДР, не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР іншим водієм, відповідно до п. 1.4 даних Правил, Роговий вправі був розраховувати, що Вовк перед виїздом з другорядної дороги на головну зупиниться і надасть йому можливість проїхати перехрестя, тому в причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, перебувають лише дії велосипедиста Вовка. При вирішенні цивільного позову судом не доведено до сторін кримінального провадження позиція інших відповідачів стосовно цивільного позову, а саме: ПАТ СК «ТАС» та ПСП «Пісківське», чим позбавив можливості висловлення своєї правової позиції стосовно наданих суду пояснень цивільних відповідачів, що в свою чергу потягло за собою порушення права на захист обвинуваченого. Також вказує, що ОСОБА_7 має молодий вік, постійне місце проживання, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 25 травня 2016 року, близько 8 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «САЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вулиці Орищенка в с. Піски Бахмацького району Чернігівської області в напрямку перехрестя з вулицею Шевченка, порушив вимоги пункту 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху, проявив неуважність та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який почав переїжджати проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому сідничної кістки справа, 5-го ребра справа без зміщення уламків, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови та лівої кисті, які в своєму комплексі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просили закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, а в разі доведеності вини ОСОБА_7 , просили пом`якшити призначене покарання та не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений вину визнав частково, так як погодився з тим, що йому необхідно було відразу не сигналити, а гальмувати. По суті обвинувачення показав, що дійсно 25.05.2016 року, під час керування ним транспортним засобом, відбулось зіткнення з велосипедистом ОСОБА_9 , який рухався по проїжджій частині з порушенням Правил дорожнього руху. Рухаючись зі швидкістю 60 км/год, перед перехрестям він побачив велосипедиста, який рухався по проїжджій частині, якому подав звуковий сигнал, на який потерпілий не відреагував, і він почав гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалося. Вважає, що вжив усіх заходів, щоб уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Зазначив, що під час досудового розслідування частково відшкодував завдані збитки потерпілому, в розмірі 1000 грн.

Проте, не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

Допитаний в судовому засіданні суду 1 інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 25.05.2016 року він рухався по правій стороні дороги по земельній її частині на велосипеді, при цьому Правил дорожнього руху не порушував. Доїхавши до перехрестя, оглянувся по сторонам, потім він відчув удар, після чого впав і втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду 1 інстанції показала, що 25.05.2016 року вона знаходилась на своїй зміні в магазині за адресою с. Піски Бахмацького району Чернігівської області. Близько 8 год. 45 хв. вона почула сигнал автомобіля та удар. Після чого до приміщення магазину забіг ОСОБА_7 та повідомив, що трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі його машини та велосипедиста, попросив викликати швидку допомогу.

Наведені свідчення потерпілого суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Винність підтверджується також протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2016 року, яким зафіксовано місце події та обставини вчинення кримінального правопорушення, що відповідають свідченням потерпілого, та характер пошкоджень транспортного засобу та велосипеду (а.п. 10-15).

Висновком експерта № 270 від 15.07.2016 року встановлено, що на момент проведення експертного огляду система рульового керування автомобіля «САЗ-3507», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилась в працездатному стані, в якій відсутні несправності, які б могли впливати на показники основних вихідних параметрів її задовільної роботи. Робоча гальмівна система автомобілю знаходилась у технічному працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що впливають на її основні вихідні параметри. (а.п. 35-42).

Згідно висновку експерта № 163 від 26.07.2016 року, у ОСОБА_9 виявлено наступні ушкодження: закритий перелом сідничної кістки справа, 5 ребра справа без зміщення уламків; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани голови та лівої кисті. Описане вище тілесне ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше 21 діб відноситься до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися в результаті ударів тупих твердих предметів з прикладанням травмуючої сили в ділянки розташування вказаних ушкоджень і могли утворитися при обставинах і в термін, як вказано в постанові, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. (а.п. 60-61).

Висновком експерта № 105 від 29.03.2017 року встановлено, що за умов дорожньо-транспортної пригоди, які вказані у постанові про призначення судової експертизи, водій автомобіля «САЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки вказаного в постанові про призначення судової експерти. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій Роговий, керуючи автомобілем «САЗ», з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був застосувати гальмування, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. За умов дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові про призначення судової експертизи, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «САЗ» Рогового вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору ОСОБА_9 , керуючи велосипедом, повинен був дати дорогу водію автомобіля під керуванням Рогового, який рухався по головній дорозі, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 16.11 ПДР. За умов дорожньо-транспортної пригоди вказаних у постанові про призначення судової експертизи з технічної точки зору в діях велосипедиста вбачається невідповідність вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху (а.п. 69-71).

Показання самого обвинуваченого, щодо не вжиття заходів до екстреного гальмування автомобіля з моменту виникнення небезпеки, узгоджуються з висновками вищезазначеної експертизи за № 105.

Висновки всіх експертиз детально характеризують обставини та механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди та беззаперечно підтверджує недотримання водієм Правил дорожнього руху, що стали безпосередньо причиною вказаної події. Їх складено у відповідності до вимог чинного законодавства та компетентними особами, відповідають вимогам ст.ст. 94, 101, 102 КПК України, вони є науково обґрунтованими і суд правильно визнав їх як докази, будь-яких сумнівів у правильності таких висновків не виникло і в колегії суддів.

Суд в даному кримінальному провадженні, враховуючи весь комплекс вище вказаних доказів, які є належними та допустимими, правильно прийшов до висновку про причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками цих дій.

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судово-медичної експертизи № 163 від 26.07.2016 року ґрунтується на медичних документах, отриманих у незаконний спосіб, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, яким чином ці документи були отримані слідчим, та без особистого огляду потерпілого, який захисник просив визнати недопустимим доказом, є безпідставними, оскільки інформація, яка міститься в медичній документації, що надавалась для проведення судово-медичної експертизи, стосується прав і свобод потерпілого ОСОБА_9 , який не вказував протягом судового розгляду на порушення таких прав при використанні зазначеної інформації для досягнення завдань кримінального провадження.

Крім того, зважаючи на вимоги ст. 22 КПК України, стороною захисту не надано доказів, що отримання медичних документів, з огляду на повноваження сторони обвинувачення на збирання доказів, визначених ч. 2 ст. 93 КПК України, було здійснено з порушенням порядку, визначеного КПК України.

Твердження апелянта про те, що огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі транспортного засобу, проведено з порушеннями вимог ч. 2 ст. 237 КПК України, що тягне визнання доказу недопустимим, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказаною слідчою дією проведено поверховий зовнішній огляд при огляді місця події з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 1 ст. 237 КПК України. Слідча дія - огляд іншого володіння особи, а саме автомобіля, на що посилався апелянт, в даному провадженні не проводилася, тому і дозвіл власника на його огляд був не потрібний. І з вказаних підстав колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про визнання висновку експерта № 105 від 29.09.2016 року недопустимим доказом.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, його молодий вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Доводи потерпілого щодо неправильного вирішення цивільного позову, є безпідставними.

Цивільний позов судом вирішений у відповідності до вимог ст.128 КПК, ст.ст.1166,1167,1187 ЦК України.

Твердження апелянта щодо незаконного усунення судом від відповідальності по відшкодуванню збитків власника автомобіля «САЗ», ПСП «Пісківське» та ПАТ Страхова Компанія «ТАС» безпідставні і ґрунтуються на неправильному ним тлумаченню закону.

Суд вірно стягнув моральну шкоду з обвинуваченого, так як встановлено, що внаслідок його протиправних дій заподіяна шкода потерпілому і саме позивач має право обирати коло осіб, до яких може бути заявлений цивільний позов. В даному випадку власником джерела підвищеної небезпеки є ПСП «Пісківське», статус якого за визначенням позивача є третя особа, що унеможливлює стягнення з нього завданих збитків.

Крім того, обвинувачений правомірно володів даним транспортним засобом на підставі подорожного листа вантажного автомобіля (а.п.17 матеріалів досудового слідства), як водій ПСП, а тому суд правильно прийшов до висновку, що він і повинен, згідно закону /ч.2 ст.1187 ЦК України/, нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо позовних вимог до ПАТ Страхова Компанія «ТАС», то в даному випадку потерпілий не звертався з заявою до ПАТ про страхове відшкодування витрат і рішення з цього приводу останніми не виносилося, а тому і вимога потерпілого до Компанії, як слушно зазначив суд, є передчасною.

При визначенні розміру моральних збитків потерпілому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер та обсяг фізичних, душевних страждань, стан здоров`я потерпілого, врахував обставини скоєного злочину, який відноситься до категорії необережних.

Однак, вирішуючи питання про призначення додаткової міри покарання позбавлення права керування транспортними засобами, суд не в повній мірі врахував всі дані про особу обвинуваченого та обставини кримінального провадження, що призвело до призначення покарання без його індивідуалізації, а отже, в порушення принципу доцільності та справедливості.

Роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено, окрім іншого, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений вину визнав частково та під час досудового розслідування частково відшкодував завдані збитки, що не заперечувалось потерпілим в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів враховує, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху (керування транспортним засобом особою, яка не перебувала в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, порушення ПДР і самим потерпілим), зокрема те, що в даній дорожній обстановці з технічної точки зору ОСОБА_9 , керуючи велосипедом, повинен був дати дорогу водію автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 16.11 ПДР. За умов дорожньо-транспортної пригоди вказаних у постанові про призначення судової експертизи з технічної точки зору в діях велосипедиста вбачається невідповідність вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху (висновок авто технічної експертизи № 105 від 29.03.2017 року).

Крім того, він працює водієм ПСП «Пісківське», винагорода за дану роботу є його основним заробітком, що дає можливість забезпечувати себе матеріально та можливість відшкодовувати збитки, спричинені потерпілому.

З врахуванням усіх цих обставин, у їх сукупності, даних, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1 інстанції в частині призначеного покарання - зміні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 408, 409, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4