АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1320/17 Справа № 202/8095/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, постійного місця мешкання не має, не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003048, -

встановила:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 04 листопада 2015 року, приблизно о 09 год., знаходився в буд. АДРЕСА_1 , де побачив відчинені двері до кв. АДРЕСА_2 , проник до неї, де погрожуючи потерпілій ОСОБА_10 застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я, а саме кухонним ножем, при цьому вимагаючи грошові кошти.

Повалив останню на підлогу, ОСОБА_8 дістав із її сумки гаманець і витягнув з нього 180 грн. Після заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинуваченому ОСОБА_11 зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2015 року до набранням вироком законної сили у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просит його скувати як незаконний та необґрунтований. Кримінальне провадження повернути до суду першої інстанції для нового судового розгляду.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що за його заявою була проведена службова перевірка щодо застосування до нього недозволених методів слідства.

Постановою від 27 травня 2016 року кримінальне провадження за фактом застосування до нього недозволених методів було закрито.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року вказана постанова скасована.

20 листопада 2016 року органом слідства знову закрито провадження за його заявою про застосування недовзволених методів слідства, яку він оскаржив до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Вказує, що суд першої інстанції не витребував матеріали за його скаргою, що свідчить, на його думку, про неповноту судового слідства, оскільки вважає, що його затримання проводилось в порушення норм процесуального закону, а отже і подальше досудове розслідування було незаконним.

Зазначає, що потерпіла в судовому засіданні не давала показів, щодо застосування ним ножа, і лише після запитань прокурора, стала стверджувати про застосування його в якості знаряддя злочину.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що відсутність в матеріалах провадження протоколу його затримання свідчить про незаконне затримання та тримання під вартою. У зв*язку з чим вважає, що всі слідчі дії, проведені після його незаконного затримання, в тому числі і впізнання є недопустимими.

Прокурор в скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий, яким призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що у порушення вимог ст. 374 КПК України, ст.ст. 50, 65, 66 КК України судом без наведення обставин, які пом`якшують покарання, невмотивовано призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого.

Так, суд не врахував належним чином характер вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу винного, що ОСОБА_8 у вчиненому не розкаявся, вчинив злочин проти власності відносно особи похилого віку, заподіяну шкоду потерпілій не відшкодував.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не вірно формулював міру додаткового покарання, а саме не зазначивши, конфіскується все майно засудженого чи його частина.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить в задоволенні скарги прокурора відмовити. Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити. Вирок скасувати. Провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вимоги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання суперечать ч. 2 ст. 416 КПК України.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого вказує, що ігнорування судом першої інстанції доводів ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів ведення слідства дає підстави вважати, що розгляд кримінального провадження здійснювався формально, а прийняте по справі рішення ставить під сумнів висновки суду щодо доведеності його вини у вчиненні злочину.

Вказує, що наведене узгоджується з практикою Вищого спеціалізованого суду України по аналогічним справам, зокрема зі змісту ухвал суду вбачається, що відсутність перевірки заяви обвинуваченого про застосування до нього насилля та недозволених методів слідства, рівно як і обмеження суду констатуванням факту перевірки такого повідомлення обвинуваченої особи без надання оцінки процесуальним рішенням, прийнятим слідчим та прокурором, є істотним порушенням процесуального закону, оскільки порушують право обвинуваченого на захист.

Зазначає, що прокурор, а також суд не вжили заходів для перевірки заяви обвинуваченого про застосування до нього насильства під час досудового слідства.

Крім того, вважає, що стороною обвинувачення не була доведена подія кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 та його захисник підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити. Вирок скасувати та повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Проти задоволення скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції. Просила її задовольнити. В задоволенні скарги обвинуваченого відмовити.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегія суддів у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному,т повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 заперечує свою причетність до вчиненого злочину, вказує на його незаконне затримання та застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів ведення слідства.

Ці доводи стали підставою для скасування апеляційною інстанцією вироку щодо ОСОБА_8 від 10 червня 2016 року.

При повторному розгляді справи судом першої інстанції вимоги суду апеляційної інстанції виконані в повному обсязі.

Так, вина обвинуваченого у скоєнні злочину підтверджується показаннями потерпілої, її чоловіка та їх сусідки, які є послідовними, підтвердженими слідчими експериментами, проведеними з вказаними особами, протоколами впізнання.

На досудовому слідстві, під час огляду гаманця 29 грудня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що даний гаманець забрав у потерпілої. Однак, суд першої інстанції виключив їх з доказів по справі, оскільки ОСОБА_8 не давав показів в судовому засіданні.

Судом була перевірена версія обвинуваченого про наявність у нього алібі, яке можуть підтвердити свідки, названі обвинуваченим.

Під час виконання ухвали суду про привід в судове засідання вказаних обвинуваченим свідків, встановлено, що свідок ОСОБА_13 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Встановити його місце перебування неможливо. Свідок ОСОБА_14 у інформаційно-пошуковій базі не значиться і встановити чи є така особа не виявилось можливим.

Крім того, судом було досліджено докази щодо застосування до ОСОБА_8 недозволених методів ведення слідства, які не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно інформації, наданої Дніпропетровською установою виконання покарань, 30 грудня 2015 року ОСОБА_8 прибув до установи, на ньому будь-яких тілесних ушкоджень не зафіксовано, скарг щодо застосування до нього насильства не надходило, ушкоджень не зафіксовано.

За заявою обвинуваченого було проведено службову перевірку, за результатом якої 27 травня 2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Вказана постанова слідчого, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року скасована, матеріали провадження направлено до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.

20 вересня 2016 року постановою слідчого прокуратури кримінальне провадження за фактом застосування до ОСОБА_8 недозволених методів слідства закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений заявив, що вказана постанова слідчого ним була оскаржена. Однак, згідно відомостей, наданих на запит апеляційного суду, з 08 грудня 2016 року по 10 серпня 2017 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скарг від ОСОБА_8 не надходило.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого про недоведеність його вини, застосування до нього недозволених методів слідства не знайшли свого підтвердження.

Твердження ОСОБА_8 про його незаконне затримання також були предметом перевірки суду першої інстанції. Вони також не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого спростовані даними, які були здобуті під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочин, дані про особу обвинуваченого, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання лише у види позбавлення волі з конфіскацією май на.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд не вірно формулював міру додаткового покарання, не зазначивши конфіскується все майно обвинуваченого чи його частина, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд зазначає, яка саме частина майна конфіскується.

Таким чином, як вбачається з вироку, судом, згідно норм чинного законодавства, призначено обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове у виді конфіскації всього майна.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Вирок на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4