№ провадження 11-кп/781/553/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.09.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001144 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 13447 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_8 . Відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 447 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В іншій частині вирок залишити без зміни, мотивуючи тим, що дані суми є явно не справедливими. Крім того, зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ТАТ НАСК «Оранта», період дії якої з 27.10.2016 року по 27.10.2017 року, а тому він не може бути відповідачем в цивільному позові в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відповідачем у даній справі повинна бути Страхова компанія. Вказує, що винуватець ДТП повинен сплатити лише різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а не повну суму спричиненої шкоди. Крім того, звертає увагу суд на те, що потерпіла ОСОБА_8 , пред`явивши вимоги про стягнення з обвинуваченого компенсації за заподіяну їй моральної шкоди, не надала належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, а суд першої інстанції безпідставно та без необхідних засобів доказування задовольнив частково розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що становить 20 000 грн. Крім того, суд першої інстанції не врахував те, що він раніше не був судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тимчасово не працює та має на утриманні 3 дітей.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 28.01.2017 близько 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21053» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Євгена Тельного м. Кропивницького, зі сторони вул. Вокзальної, в напрямку вул. Соборної, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Євгена Тельного, вул. Соборної-Андріївської, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України під час руху, був неуважним, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у виконані маневру повороту вліво пов`язаним з пересіканням смуги зустрічного руху, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по вул. Соборній м. Кропивницького зі сторони вул. Комарова в напрямку вул. Євгена Тельного, в порушення п.п. 10.1, 16.6 ПДР, при здійсненні маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди і небезпеки іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 . В результаті ДТП пасажир автомобіля «Daewoo Lanos», ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів другої, третьої, четвертої, п`ятої п`ясних кісток правої кисті зі зміщенням, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідача, у дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та думку прокурора, які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.1 ст.286 КК України, кваліфікувавши його дії, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; обставини, що обтяжують покарання не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та призначив, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Щодо вимог апелянта в частині скасування задоволення цивільного позову потерпілої, то слід зазначити наступне.
Згідно ст.458 КПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правового висновку ВСУ, який визначений в ухвалі Верховного Суду України від 20.01.2016 року, справа №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, згідно ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 й просила стягнути з останнього грошові кошти на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, яка полягає у витратах на лікування та моральної шкоди, у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Суд першої інстанції згідно з ст.1167, 1195 ЦК України постановив стягнути виключно з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із тих встановлених обставин, згідно яких, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 було завдано як матеріальну так моральну шкоду. Отримані травми внаслідок кримінального правопорушення призвели до необхідності перебувати потерпілій на лікарняному, після чого, остання не змогла працевлаштуватись та втратила джерело доходу.

При цьому, суд першої інстанції не розглядав і не вирішував питання про невиконання ВАТ НАСК «Оранта» обов`язків страховика за договором у частині виплати відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд забезпечив реалізацію абсолютного права потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування шкоди, завданої ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди, обвинуваченим ОСОБА_6 , на підставах, передбачених законом.

Отже, згідно зазначених вище положень, цивільний позов судом першої інстанції вирішено правильно, а обвинувачений ОСОБА_6 вправі особисто звернутись до ПАТ НАСК «Оранта» з позовом про регресне стягнення коштів в порядку виконання договору страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.
Більш того, в суді першої інстанції клопотання про залучення ПАТ НАСК «Оранта» як співвідповідача ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.
За таких обставин, результат розгляду місцевим судом позову по суті відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої потерпілій під час ДТП, яка полягала у витратах на лікування, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, в деліктних правовідносинах і підстав для скасування апеляційним судом ухваленого у кримінальному провадженні, яке переглядається, рішення суду першої інстанції, не вбачається.

Відповідно, доводи, що наводить обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.
При перевірці справи в апеляційному порядку допущення істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку, не виявлено.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2017 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2