АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2943/17 Номер провадження 11-кп/786/473/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 23 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Київського районного суду м. Полтава від 6 лютого 2015 року за ч.3 ст.15 та ч.2 ст.289, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та голови спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтава від 6 лютого 2015 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за період відбування покарання хоча і має 5 заохочень, проте має 11 стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання та режиму утримання. До праці засуджений залучався періодично лише з червня 2016 року та перебував на обліку як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що відбув 2/3 строку призначеного покарання, довів своє виправлення, оскільки накладені на нього стягнення погашені у встановленому законом порядку та здобув професію слюсаря.
Вказує, що розгляд клопотання про умовно-дострокове звільнення був здійснений за відсутності захисника та представника виправної колонії.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги засудженого є непереконливими.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 за час перебування в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З 10 квітня 2015 року ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)».

За цей час засуджений хоча і має п`ять заохочень, проте на нього накладено дев`ять стягнень за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання, в тому числі одне стягнення у виді 10 діб ДІЗО (а.с.3).

Як вбачається з характеристики від 1 квітня 2016 року, затвердженої начальником виправної колонії, ОСОБА_8 характеризується негативно, не працевлаштований на виробництві установи з власних міркувань. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою і не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, проте достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру не відвідує, вірні для себе висновки не робить (а.о.с.116).

Хоча в подальшому засуджений ОСОБА_8 під впливом виховних та профілактичних заходів змінив поведінку на кращу (а.с.2), проте перебуває на оперативно-профілактичному обліку як «злісний порушник встановленого порядку відбування покарання». У відношенні до інших засуджених нестриманий, конфліктний. Підтримує відносини із засудженими негативної спрямованості. Не полишає намірів продовження злочинної діяльності на волі (а.о.с.122).

Крім того, на виробництві ОСОБА_8 працював не постійно, а лише періодично, що підтверджується відповідними довідками (а.о.с. 118, 120, 176).

Наведені обставини свідчать про нестабільність поведінки ОСОБА_8 та недоведеність того, що він довів своє виправлення.
Доводи засудженого про порушення його права на захист є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів справи, участь захисника в даному провадженні не є обов`язковою і сам ОСОБА_8 під час розгляду подання в суді першої інстанції будь-яких клопотань про залучення захисника не заявляв. Більше того, він просив суд проводити судове засідання без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.5).
За клопотанням засудженого йому було забезпечено участь захисника у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після якого можливе таке звільнення.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 23 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4