АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5000/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке вилучено 07.08.2017 року під час особистого обшуку ОСОБА_10 , детальний перелік якого міститься в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, в частині накладення арешту на майно, яким володіє на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 , а саме: квартири АДРЕСА_1 та транспортного засобу AUDI Q 7 НОМЕР_1 , та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на п`ятдесят відсотків зазначеної квартири та автомобіля, шляхом заборони відчуження вказаного майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, власник майна зазначає, що квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб AUDI Q 7 НОМЕР_1 , на 50 % належать дружині підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , шлюб із якою укладено у 1998 році та яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні. Додає, що оскаржувана ухвала порушує права ОСОБА_11 , яка у відповідності до вимог ст. 60 СК України на праві спільної сумісної власності є власником 50 % арештованої квартири та автомобіля.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0002145, відомості про яке 03.07.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Слідчий в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 07.08.2017 року під час особистого обшуку ОСОБА_10 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 рокузадоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0002145, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, власника майна та його представника, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та арешту майна зазначеного у ньому, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_13 діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на належність 50 % арештованого майна, як на підставу для скасування ухвали і відмови у задоволенні клопотання не грунтуються на вимогах закону, оскільки заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять тимчасовий характер і застосовуються до прийняття рішення по суті, тоді як постановлене судом кінцеве рішення у кримінальному провадженні має вирішити і долю майна, на яке накладено арешт, та у разі відсутності підстав для конфіскації майна чи його частини, прийняти рішення про його повернення власнику.

Особа, яка вважає себе власником арештованого майна або його частини також може звернутися з клопотанням, в порядку передбаченому ст. 174 КПК України або апеляційною скаргою, що у цьому випадку не мало місця, оскільки апелянтом є ОСОБА_7 , тоді як в апеляційній скарзі мова йде про майно ОСОБА_11 .
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучено 07.08.2017 року під час особистого обшуку ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14