АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/459/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючою головним редактором журналу ФОП « ОСОБА_8 », заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді 190 годин громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року скасувати, та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки все обвинувачення, яке покладено в основу вироку базується на неправдивих показаннях потерпілої та свідків, які є родичами та друзями потерпілої.
Так, апелянт зазначає, що стороною захисту заявлялося клопотання про повторний допит деяких свідків та потерпілої ОСОБА_10 для підтвердження чи спростування певних обставин справи, однак судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у їх додатковому допиті.
Крім того, апелянт зазначає, що перед допитом свідка ОСОБА_11 , суддя першої інстанції запросив його до себе в кабінет та проводив з ним консультацію щодо його показань, які в подальшому покладені в основу обвинувального вироку, а факт перебування свідка ОСОБА_11 в кабінеті судді до початку його допиту, підтверджується відеозаписом.
Також апелянт вказує на те, що суддею було допущено порушення кримінального процесуального закону, які вплинули на правильне вирішення даної справи по суті, оскільки судом було визнано неналежними доказами, беззаперечні докази захисту, які вказують на невинуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши докази у відповідності з ч.3 ст.404 КПК України, провівши судові дебати, та надавши обвинуваченій останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 26.07.2013 року, приблизно о 21.20 год., знаходячись на стадіоні "ЦСКА" по пр. Повітрофлотському, 2 в м.Києві під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на грунті неприязних відносин, умисно нанесла один удар повідцем, що тримала в правій руці по обличчю потерпілої, після чого, продовжуючи свої умисні дії нанесла один удар повідцем по лівому плечу та один удар по бічній зоні лівої руки.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синці на верхній повіці лівого ока-1, в ділянці чола зліва-1, в верхньо-зовнішньому квадранті правої молочної залози-1, на задній поверхні лівого плеча на межі середньої та нижньої третини-1, на передній його поверхні у верхній третині-1. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2359 від 29.07.2013 вказані ушкодження спричинені тупим(ми) предметом (предметами), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості можуть відповідати даті 26.07.2013, не є небезпечними для життя, та як кожне окремо так і у сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм розладу здоров`я).
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування та судом кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 .
На підтвердження встановлених обставин, суд у вироку послався на такі докази, зокрема:
- показання потерпілої ОСОБА_10 про те, що 26 липня 2013 вона, ОСОБА_12 ,ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та багато дітей та підлітків гуляли на стадіоні. До неї під`їхав на велосипеді хресник ОСОБА_16 (якому 6 років) та поскаржився, що ОСОБА_17 його обізвав. Після чого, ОСОБА_12 пішов до ОСОБА_17 з`ясовувати причини образи дитини. ОСОБА_17 почав знімати ОСОБА_12 на телефон, якого останній вихопив в нього з рук. В цей час ОСОБА_17 дістав балончик, а ОСОБА_12 поклав телефон на землю. ОСОБА_17 пирснув балончиком в обличчя ОСОБА_12 , а той його вдарив.

Обвинувачена ОСОБА_7 намагалася втрутитися, а потерпіла її відтягнула за кофточку, щоб та не заважала чоловікам. Після чого, обвинувачена почала бити собачим повідцем потерпілу. Потерпіла вказала, що ударів обвинуваченій не завдавала, а тільки відтягувала її. Також перешкодити бійці намагалися і троє підлітків. Зазначила, що їх компанія була твереза. Також вказала, що ОСОБА_7 можливо сама собі завдала тілесних ушкоджень повідцем, коли ним махала.

- показання свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що перебуває в дружніх відносинах з потерпілою ОСОБА_10 про те,що в день, коли відбулася дана подія, був день народження ОСОБА_19 , під час якого вони організували "солодкий стіл". До них підбіг ОСОБА_16 і повідомив, що ОСОБА_17 обізвав його. Після чого ОСОБА_20 встав і пішов до ОСОБА_17 та обвинуваченої. ОСОБА_17 знімав його на телефон, на що ОСОБА_12 забрав в нього телефон та поклав на асфальт. ОСОБА_17 пирснув в ОСОБА_21 з балончика. Після чого, ОСОБА_10 підбігла до обвинуваченоїОСОБА_7 і почала махати руками, однак, свідок не бачив, щоб вона застосовувала фізичну силу до обвинуваченої. На що ОСОБА_7 почала бити потерпілу повідцем від собаки. ОСОБА_22 до обвинуваченої не підходила та стояла на відстані біля 3 метрів.
-показаннями свідка ОСОБА_12 ,про те, що він є рідним братом потерпілої, обвинувачена ОСОБА_7 і раніше в присутності дитини ображала його дружину, а також сім`ю в цілому. Вказав, що з боку обвинуваченої до нього та його сім`ї неприязне ставлення.В той день вони компанією пішли на день народження ОСОБА_19 на стадіон. Це був дитячий день народження і вони не випивали. ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_17 його обізвав. На що він сказав брату ОСОБА_23 , щоб той підійшов до обвинуваченої ОСОБА_7 та ОСОБА_17 та запитав, скільки це ще буде тривати. Коли ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_17 , той знімав його на телефон. Він відібрав телефон та присів. В цей час підійшла ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 почала її бити повідцем. Оскільки ОСОБА_17 пирснув в нього балончиком, він у відповідь його вдарив. Зазначив, що не бачив, щоб його сестра ОСОБА_10 била обвинувачену.

- показаннями свідка ОСОБА_24 , про те, що вона є сусідкою потерпілої та обвинуваченої, що 26 липня 2013 року вони з компанією відмічали день народження дитини. ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_17 образив його. Після того, як ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_17 , той направив телефон в обличчя ОСОБА_12 .Потім ОСОБА_17 пирснув балончиком йому в обличчя. ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_12 та хотіла його подряпати. В цей час до них підійшла ОСОБА_10 та почала розбороняти. ОСОБА_7 почала наносити їй удари повідцем, а ОСОБА_10 намагалася уникнути цих ударів. ОСОБА_7 більш ніж 10 разів вдарила повідцем потерпілу. ОСОБА_10 відмахувалася, а обвинувачена продовжувала бити та кричати, умисно наносячи удари. Охарактеризувала дії обвинуваченої як напад, а дії потерпілої як захист. Крім того, повідомила суд, що на ОСОБА_7 була колективна скарга до міліції, що вона всіх ображає.
-показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що вона є сусідкою обвинуваченої та потерпілої і 26 липня 2013 року вони компанією вийшли на стадіон ЦСКА, щоб діти могли пограти. До неї підійшов її син - ОСОБА_16 та повідомив, що ОСОБА_17 образив його. Після чого ОСОБА_12 пішов до ОСОБА_17 . За ним підійшла і ОСОБА_10 , там стояла і ОСОБА_7 . Під час сварки ОСОБА_7 зачепила ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 опустила руку ОСОБА_7 . Бачила як ОСОБА_7 наносила потерпілій удари. Вказала, що було біля 10 ударів, під час нанесення ударів зачепила також свою доньку. Вказала, що обвинувачену ніхто не бив, а навпаки обвинувачена наносила удари. Впевнена, що це була не самооборона, а напад. Також зазначила, що на ОСОБА_7 неодноразово писали скарги в міліцію про те, що вона всіх ображає.

-показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що він є сусідом обвинуваченої та потерпілої. 26 липня 2013 року до дорослих прийшов в компанію ОСОБА_25 та ОСОБА_26 цей час на велосипеді під`їхав ОСОБА_27 і сказав, що його нецензурно образили. Вказав на сім`ю ОСОБА_7 . З метою владнання конфлікту вони підійшли до ОСОБА_7 , на що обвинувачена їх образила. Після чого вони пішли назад до дорослих.Після того, до обвинуваченої та її чоловіка підійшов ОСОБА_12 зав`язалась сварка. ОСОБА_17 дістав балончик та пирснув, рідина з нього попала в очі всім оточуючим. Під час сварки обвинувачена взяла повідець від собаки і почала махати ним в сторону ОСОБА_28 . ОСОБА_10 намагалася відібрати повідець у обвинуваченої, щоб та не вдарила ОСОБА_12 ,однак обвинувачена вдарила ОСОБА_12 , а пізніше і ОСОБА_10 . Свідок також вказав, що ОСОБА_7 навмисно била повідцем ОСОБА_12 , а пізніше почала навмисно бити і ОСОБА_10 та ОСОБА_29 , що не знає точної кількості ударів, бачив як мінімум один удар по потерпілій, однак впевнений, що могли бути і інші удари. Зазначив також, що потерпіла на обвинувачену не нападала, ударів їй не завдавала, а навпаки, обвинувачена нападала на потерпілу.
- показаннями свідка ОСОБА_17 , про те, що він є чоловіком обвинуваченої та 26 липня 2013 р. о 21.00 вони з дружиною ОСОБА_7 вийшли гуляти з собакою. На стадіоні ЦСКА була група людей. До них з обвинуваченою підійшли троє підлітків та спитали навіщо обізвали дитину. Пізніше підійшов ОСОБА_12 . Він витягнув мобільний телефон. ОСОБА_12 почав конфліктувати, вихопив у нього з рук мобільний телефон та вдарив його в груди. ОСОБА_10 штовхнула руками обвинувачену в груди. ОСОБА_7 відштовхувала її руками, а била повідцем. Обвинувачену обступили троє: ОСОБА_10 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Після чого, ОСОБА_10 нанесла удар ногами по ОСОБА_7 - свідок бачив синяки та висновки судмедекспертів. Вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 схопили ОСОБА_7 та били її ногами в нижню частину тіла. Під час додаткового допиту свідок ОСОБА_17 свої показання частково змінив, вказавши, що удари потерпіла наносила обвинуваченій ОСОБА_7 по верхній частині тулуба (лікті, груди) та доповнив, вказавши, що ОСОБА_10 штовхнула дружину з дитиною та вони впали на асфальт, після чого потерпіла ще два рази підбігла та вдарила її. Зазначив, що з боку обвинуваченої це був самозахист.
- показаннями свідка ОСОБА_32 , про те, що вона є знайомою потерпілої ОСОБА_10 та 26 липня 2013 року вона гуляла з дитиною неподалік від компанії. Коли побачила скупчення людей - підійшла. Дізналася, що обвинувачена обізвала дитину, яка каталася на велосипеді. Батько дитини із сестрою ОСОБА_10 та дружиною пішли дізнатися з якої причини обізвали дитину. ОСОБА_17 почав бризкати балончиком. Самої події свідок не бачила, їй розповіли. Бачила тілесні ушкодження у ОСОБА_10 - на обличчі та плечах. ОСОБА_10 розповіла, що її вдарили повідцем від собаки.
-показаннями свідка ОСОБА_33 , про те, вона що є сусідкою потерпілої та обвинуваченої, охарактеризувала обвинувачену негативно. Вказала, що обвинувачена постійно її ображає, про що складався відповідний акт. Вказала, що безпосереднім свідком подій не була і чула про подію зі слів сина.
-показаннями свідка ОСОБА_34 про те, що вона мешкала по сусідству з обвинуваченою та потерпілою, вказала, що в день події вона гуляла разом з ОСОБА_35 та ОСОБА_36 на стадіоні. Знає, що потерпіла разом з іншими святкувала день народження дитини. Дитина бігала та раділа, що в нього день народження. Потім свідок почула крики та побачила, як очевидці говорили, що ОСОБА_7 образила дитину. Вказала, що ОСОБА_7 зняла повідець та почала ним махати в сторону чоловіка ОСОБА_10 , при цьому зачепила свою дитину. Також свідок зазначила, що ініціатором конфлікту була обвинувачена. Не бачила, щоб на ОСОБА_7 хтось нападав. Дії ОСОБА_7 були схожі на самозахист. Разом з тим, повідомила, що не бачила, щоб ОСОБА_37 чи інші особи чинили по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_7 агресивні дії.

-показаннями свідка ОСОБА_38 , про те, вона що мешкає по сусідству з обвинуваченою та потерпілою. Влітку 2013 року вона з подругою ОСОБА_39 гуляли з дітьми. В цей час сусіди святкували день народження дитини. Звернула увагу на скупчення людей. Було багато криків. Лавріє ОСОБА_40 розпилив балончиком. Ударів не бачила. ОСОБА_10 показувала синці на обличчі та руках. Сказала, що її вдарила ОСОБА_7 собачим повідцем.

- показаннями свідка ОСОБА_41 про те, що працює слідчим Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві вказав, що була заява від ОСОБА_10 про те, що їй було нанесено тілесне ушкодження. Вказав, що було також провадження за заявою ОСОБА_17 та ОСОБА_7
- показаннями свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які не були присутні під час події, однак охарактеризували обвинувачену з позитивного боку.
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.07.2013 р. від ОСОБА_37 ; (т.1, а.с 177-178);
- висновком експерта № 2359 від 29.07.2013 р., (т.1, а.с. 179-181);

Вказані докази судом першої інстанції визнано належними та допустимими.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
А обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Цим вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.125 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне легке тілесне ушкодження.
Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки, як діяння; наслідки та причинно-наслідковий зв`язок між діяннями і наслідками.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки умисною виною. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним. А також заподіяння легкого тілесного ушкодження в стані сильного душевного хвилювання, у разі перевищення меж необхідної оборони не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Так, обвинувачена ОСОБА_7 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, винною себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, та показала, що 26 липня 2013 року ввечері на стадіоні ЦСК вона, її чоловік ОСОБА_17 та їх малолітня донька вигулювали свою собаку. В той же час на даному стадіоні відпочивала компанія, яка складалась з дорослих та підлітків, які святкували день народження. А саме ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_37 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , а також підлітки ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 . Вважає, що ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_37 були напідпитку та раніше мали конфлікт з їх сім`єю, тому вони намагались створити конфліктну ситуацію. Спочатку до їх сім`ї підійшло троє підлітків, а саме ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_47 та хотіли дізнатись хто і чому ображав ОСОБА_48 . Їм пояснили, що дитину ніхто не ображав і дані підлітки пішли. Після чого до їх сім`ї підійшли дорослі і почали словесну перепалку та погрози. При цьому ініціатором конфлікту був ОСОБА_12 , який почав грубо ображати їх та висловлювати неповагу. ЇЇ чоловік ОСОБА_17 почав знімати конфлікт на телефон. ОСОБА_12 забрав мобільний телефон у ОСОБА_17 та вдарив його в груди. Після того, як ОСОБА_12 , напав на ОСОБА_17 та бив його, ОСОБА_10 руками штовхнула ОСОБА_7 від чого остання впала на свою малолітню доньку ОСОБА_49 . Коли ОСОБА_7 намагалась захистити свого чоловіка ОСОБА_17 від побоїв ОСОБА_12 , на неї напали три жінки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_50 . Вони наносили їй удари ногами та штовхали її не даючи можливості надати допомогу чоловіку, якого продовжував бити ОСОБА_12 . Вона не била потерпілу поводком, а тільки відмахувалась від неї, оскільки відчувала небезпеку.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Колегією суддів, з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин кримінального провадження, та правильності його вирішення, ухвалою від 20 березня 2014 року у відповідності з ч.3 ст.404 КПК України було прийняте рішення про повторне дослідження обставин, встановлених у кримінальному провадженні. У зв`язку з чим були досліджені письмові докази, допитано обвинувачену ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_17 , а також прослухані показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків, допитаних судом першої інстанції, які зафіксовані на технічних носіях, оскільки на неодноразові виклики до апеляційного суду, а ні потерпіла ОСОБА_10 , а ні свідки у даному кримінальному провадженні жодного разу не з`явились, ухвали про їх привід в судове засідання не виконувались.
Так, показання обвинуваченої ОСОБА_7 , в частині відтворення події, яка відбулась 26 липня 2013 на стадіоні ЦСК, в суді першої інстанції підтвердила потерпіла ОСОБА_10 , яка зазначила про те, що під час конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_17 хотіла відтягнути ОСОБА_7 , щоб вона не заважала чоловікам розбиратись та відтягувала ОСОБА_7 за кофточку.
Однак зазначені показання потерпілої ОСОБА_10 не знайшли свого відображення та відповідної оцінки у вироку суду першої інстанції.
Факт того, що саме ОСОБА_12 розпочав конфлікт з сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_17 26.07.2013 року о 21.20 на грунті неприязних відносин та при цьому наніс останньому удари руками та ногою в груди та голову ОСОБА_17 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження( за критерієм тривалості розладу здоров`я) встановлено вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 29 травня 2015 року, який вступив в силу.( т.2 а.с.107-111) Зазначеним вироком ОСОБА_12 визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 190 годин.
Суд першої інстанції, поклавши в основу вироку щодо ОСОБА_7 показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_38 не усунув між ними суперечності, щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень, механізму їх нанесення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_37 та не врахував, що вказані особи є або родичами, або друзями потерпілої ОСОБА_10 , які в той вечір відпочивали разом. А тому слід було до них віднестись критично.
В той же час, суд першої інстанції поклавши в основу вироку зазначені вище показання, віднісся критично до показань свідка ОСОБА_17 , оскільки дані показання в частині дій потерпілої та умислу обвинуваченої повністю суперечать показанням всіх інших свідків та потерпілої. Крім того, суд врахував родинні відносини даного свідка з обвинуваченою і вважав, що дані показання були дані з метою допомогти обвинуваченій уникнути відповідальності, передбаченої кримінальним законом, а тому є неправдивими і не можуть бути покладені в основу вироку, з чим не може погодитись колегія суддів, оскільки в даному випадку застосовано принцип вибірковості, що суперечить праву особи на справедливий судовий розгляд.
Не погоджується колегія суддів і з критичним відношенням суду першої інстанції до показань обвинуваченої про те, що собачий повідець ОСОБА_7 застосувала по відношенню до ОСОБА_10 з метою самозахисту, оскільки факт умисного нанесення тілесних ушкоджень підтвердили більшість свідків. Так, зокрема свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_12 вказали, що не бачили, щоб потерпіла застосовувала до обвинуваченої фізичну силу, однак, навпаки, бачили, що обвинувачена наносила потерпілій тілесні ушкодження.
Оскільки з показань викладених судом у вироку, а саме потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона відтягувала за кофточку ОСОБА_7 , щоб та не заважала чоловікам, а саме ОСОБА_12 , який бив ОСОБА_17 . Після чого, обвинувачена почала бити собачим повідцем потерпілу. Потерпіла вказала, що ударів обвинуваченій не завдавала, а тільки відтягувала її, а отже застосовувала силу.
Свідок ОСОБА_18 дав показання про те, що ОСОБА_17 пирснув в ОСОБА_12 з балончика. Після чого, ОСОБА_10 підбігла до обвинуваченої ОСОБА_7 і почала махати руками, однак свідок не бачив, щоб вона застосовувала фізичну силу до обвинуваченої. На що ОСОБА_7 почала бити потерпілу повідцем від собаки.
Та обставина, що саме ОСОБА_10 першою підійшла до ОСОБА_7 та її сім`ї разом з своїм братом ОСОБА_12 , який відразу розпочав бійку з ОСОБА_17 , почала її відтягувати за кофточку, махати руками в її сторону, свідчить про те, що ОСОБА_7 застосувала повідок для собаки для свого захисту та захисту членів своєї родини, для відвернення нападу, оскільки усвідомлювала створення реальної загрози заподіяння їй та членам сім`ї шкоди зі сторони ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та інших.
Також слід зазначити, що в основу вироку, судом першої інстанції покладено показання свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_38 , які безпосередніми свідками події не були, а свідчили з чужих слів, що є недопустимим, відповідно до ч.4 ст.97 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 згоди на визнання їх доказами не давали. В той же час суд відкинув показання свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які хоча і не були присутні під час події, однак охарактеризували обвинувачену з позитивного боку.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпідставно не взяв до уваги докази надані стороною захисту, а саме копію постанови старшого слідчого Солом`янського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_51 про призначення судово-медичної експертизи від 27.07.2013 року у кримінальному провадженні №0009182 від 27.07.2013, щодо тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 та ОСОБА_17 ( т.2 а.с.4) та висновок експерта №2364 від 29.07.2013 року, оскільки вони належним чином не завірені. Хоча сторона захисту клопотала перед судом про витребування доказів, а саме у прокуратури Солом`янського району м.Києва матеріали кримінального провадження, які внесені до ЄРДР № 0003250 по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , однак суд першої інстанції в задоволенні вказаного клопотання відмовив, не створивши необхідні умови для реалізації сторонам їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, всупереч вимогам ч.6 ст.22 КПК України. (т.2 а.с.53)
Згідно висновку експерта №2364 від 29.07.2013 року у ОСОБА_7 виявлені ушкодження: синці на задньо-внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині, на задньо внутрішній поверхні правого стегна у верхній третині, на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, в нижній третині її.
Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились від не менш 4 травматичних дій тупим(тупими) предметом(предметами), характерні властивості якого(яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові, тобто 26.07.2013 року, не були небезпечними для життя та як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень( за критерієм тривалості розладу здоров`я)
Таким чином колегія суддів вважає, що внаслідок конфлікту та бійки розпочатої саме ОСОБА_12 щодо ОСОБА_17 , в результаті якої ОСОБА_7 намагалась захистити свого чоловіка ОСОБА_17 та малолітню дитину, перебувала в стані необхідної оборони при цьому заподіяла ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження (за критерієм розладу здоров`я), що не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність у діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і містять істотні суперечності, що відповідно до вимог ст.ст.409, 412 КПК України є підставою для скасування вироку.
Відповідно до вимог ст.90 КПК України визначено, що рішення національного суду або міжнародної установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, має преюдиційне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Колегія суддів вважає, що вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_12 має преюдиційне значення у справі щодо ОСОБА_7 , оскільки фактично ним встановлено порушення прав і основоположних свобод, гарантованих Конституцією, а саме право на справедливий судовий розгляд та презумпція невинуватості, а тому враховуються при прийнятті даного рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із закриттям кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме суб`єктивної сторони злочину, яка характеризується умисною виною.

Слід також зазначити про те, що є недопустимим висновок суду першої інстанції про зухвалу поведінку обвинуваченої під час судового засідання, яка неодноразово висловлювала свою зневагу до суду та судового процесу, відмовлялася виконувати розпорядження головуючого та дозволяла собі сперечання з судом та навіть негативні побажання в дебатах сім`ям головуючого та прокурора. З приводу чого їй неодноразово робилися зауваження із занесенням до журналу судових засідань. І все це свідчить про стійке небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, відсутність розкаяння у своїх діях та відчуття безкарності. Оскільки кожний обвинувачений вправі обирати спосіб захисту в суді, з дотриманням прав та обов`язків, визначених ст.42 КПК України і це жодним чином не повинно впливати, на визнання винуватості чи невинуватості особи, кваліфікацію її дій, призначення такій особі покарання, збереження об`єктивності та неупередженості судом, щодо такої особи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в ил а:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді 190 годин громадських робіт, - скасувати.

Кримінальне провадження закрити, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4