Справа № 585/1899/17
Провадження № 1-кп/581/3/18
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
28 лютого 2018 року селище Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
у присутності прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у с.Житнє Роменського району Сумської області, мешкає по АДРЕСА_1 , не одружений, не працевлаштований,
ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 народився у м.Ромни Сумської області, проживає по АДРЕСА_2 , не одружений, не працевлаштований, раніше засуджувався:
вироком Роменського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

вироком Роменського міськрайонного суду від 25 квітня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 19 липня 2016 року на підставі ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 11 липня 2016 року, невідбутий строк 10 місяців 13 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :

Близько 1 год. 02 жовтня 2016 року ОСОБА_9 повертався додому. У той час, коли останній підійшов до свого під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 , до нього наблизилися ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та невстановлена в ході слідства особа.

Один із них наніс удар рукою в голову ОСОБА_9 ззаду. Із метою подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та невстановлена в ході слідства особа у хаотичному порядку почали наносити удари кулаками по обличчю ОСОБА_9 , більше з правої сторони де стояв ОСОБА_8 та посередині поруч ОСОБА_4 , від чого потерпілий упав на землю і вказані особи продовжили завдавати удари ногами по його тулубу. Після цього ОСОБА_4 вихопив з руки ОСОБА_9 мобільний телефон марки NOKIA, 515 (IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI 2) НОМЕР_2 ), з карткою пам`яті micro SD, об`ємом 4 Гб, із сім-картами операторів ПрАТ «МТС Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , та разом із ОСОБА_8 та невстановленою в ході слідства особою залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Злочинні дії обвинувачених суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений ОСОБА_4 і ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_4 ще й повторно.

Факт скоєння обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вказаного злочину, при зазначених вище обставинах, стверджується такими доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що у 2016 році він працював слідчим у Роменському ВП ГУНП в Сумській області. Близько 1 год. 2 жовтня 2016 року він повертався додому з роботи, розмовляючи по мобільному телефону. Підійшовши до під`їзду звернув увагу, що поряд стояло чотири особи молодого віку.

У той час коли він відкривав двері свого під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 на нього напали три не знайомі на той час особи, серед яких були ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Спочатку йому нанесли удар кулаком у голову, він обернувся, після чого йому було нанесено ще 5-6 ударів в обличя, більше з правої сторони де стояв ОСОБА_8 та посередині поруч ОСОБА_4 , від чого він упав на землю. Потім вказані особи, зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , нанесли йому близько 4 ударів ногами по тулубу. Потім ОСОБА_4 сказав забрати телефон, але сам його і вихватив із правої руки потерпілого. Обшукавши кармани куртки ОСОБА_9 вказані особи втекли через двір. Зайшовши до своєї квартири він виявив у себе зсадини в області правого ока, на щоці, припухлість і зсадину в області челюсті, зсадини на руках та ногах. Із заявою про вчинений відносно нього злочин керівництво відділення поліції, у якому він працював, рекомендувало не звертатися, однак після того, як про вказаний випадок дізналася їх внутрішня безпека, він звернувся з такою заявою.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що у жовтні 2016 року він придбав у ОСОБА_8 мобільний телефон NOKIA, 515, чорного кольору, на дві сім-картки, заплативши за нього останньому близько 250-300 грн., телефон був у незадовільному стані. Через 1-2 місяці свідок продав цей телефон ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що близько 12-13 грудня 2016 року у відділі-майстерні мобільних телефонів по АДРЕСА_4 , придбав за 1300 грн. телефон марки NOKIA на дві сім-картки. Одразу вставив туди свою сім-картку з номером НОМЕР_5 , однак через день-два працівники поліції вилучили у нього вказаний телефон.

Вина обвинувачених також доводиться наступними письмовими доказами:

протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене відносно нього 02 жовтня 2016 року кримінального правопорушення відкритого викрадення майна шляхом застосування насильства до заявника, а також долученими до звернення в поліцію копіями документів на викрадений мобільний телефон чорного кольору, марки NOKIA, 515, IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI 2) НОМЕР_2 (т. 2 а.п. 20, 21);

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених для впізнання осіб упізнав ОСОБА_8 , як особу що вчинила на нього напад (т. 2 а.п. 30);

протоколом огляду телефона від 15 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_11 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон чорного кольору, марки NOKIA, 515, IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI 2) НОМЕР_2 , який було вилучено (т. 2 а.п.32);

постановою від 15 грудня 2016 року про визнання речовим доказом мобільного телефону чорного кольору, марки NOKIA, 515, IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI 2) НОМЕР_2 (т. 2 а.п. 34);

висновком товарознавчої експертизи від 18 квітня 2017 року №069/17, відповідно до якої вартість вказаного мобільного телефону на час його викрадення становить 1900 грн. (т. 2 а.п. 37);

протоколом обшуку житла від 27 лютого 2017 року, під час проведення якого за місцем проживання ОСОБА_8 знайдено та вилучено пусту карту-тримач зі стартового пакету (в якій на час придбання знаходиться нова сім-карта) мобільного оператора зв`язку з номером НОМЕР_6 , а під час обшуку самого ОСОБА_8 мобільний телефон марки FLY IMEI 1) НОМЕР_7 , 2) НОМЕР_8 та сім-карту мобільного оператора зв`язку з номером НОМЕР_9 (т. 2 а.п. 77);

протоколом обшку житла від 27 лютого 2017 року, під час проведення якого за місцем проживання ОСОБА_4 знайдено та вилучено мобільний телефон марки NOKIA, IMEI 1) НОМЕР_10 , 2) НОМЕР_11 та сім-карти мобільних операторів зв`язку з номерами НОМЕР_6 та НОМЕР_12 (т. 2 а.п. 85);

постановою від 04 березня 2017 року про визнання, крім іншого, речовими доказами сім-карт мобільних операторів зв`язку з номерами НОМЕР_6 та НОМЕР_12 (т. 2 а.п. 87);

протоколами тимчасового доступу від 26 грудня 2016 року, 27 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року, 28 лютого 2017 року, з додатками у вигляді CD дисків (т.2 а.п.48, 52, 59, 66, 73). Зазначені докази містять відомості про те, що абонентський номер НОМЕР_6 працював:

із 9 год. 15 хв. по 9 год. 59 хв. 2 жовтня 2016 року у телефоні ОСОБА_9 (IMEI 1),

із 12 по 23 год. 2 жовтня 2016 року у телефоні ОСОБА_8 (IMEI 1),

із 3 жовтня по 10 грудня 2016 року у телефоні ОСОБА_8 (IMEI 2),

із 14 по 20 грудня 2016 року періодично в телефоні ОСОБА_4 (IMEI 1), у якому також працювала сім-карта НОМЕР_12 ;

протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 20 березня 2017 року, з якого вбачається, що під час розмов 28 лютого 2017 року по телефону з номером НОМЕР_9 ОСОБА_12 різним абонентам розповідав, що він разом із ОСОБА_13 побив працівника поліції і забрав у нього телефон, після цього ОСОБА_12 користувався викраденим телефоном, вставивши до нього у той же день свою сім-карту з останніми трьома цифрами номеру …283, після цього давав цю сім-карту для користування ОСОБА_13 , коли останній перебував у лікарні. Також вказував, що під час перебування у відділенні поліції фізична сила до нього не застосовувалася, він дав визнавальні показання про те, що злочин він вчинив разом із ОСОБА_13 . Під час розмов о 8 год. 22 хв., 8 год. 58 хв., 9 год. 20 хв. 28 лютого 2017 року ОСОБА_12 неодноразово вказував іншим абонентам, що він не може говорити, оскільки у нього розряджається телефон (т. 2 а.п. 196).

Підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій та законність їх походження доводяться дослідженими судом клопотаннями слідчого Роменського ВП ГУНП в Сумській області про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 02 лютого 2017 року (т. 1 а.п. 215, 217), ухвалами слідчого судді Апеляцйного суду Сумської області від 06 лютого 2017 року (т. 1 а.п. 211, 213), дорученнями слідчого Роменського ВП ГУНП в Сумській області про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 07 лютого 2017 року (т. 2 а.п. 190, 192).

Посилання обвинувачених та їх захисників на ту обставину, що неможливо встановити - оригінал чи копія запису розмов надані суду як доказ, а записаний голос не належить ОСОБА_8 , суд вважає необгрунтованими, оскільки надані прокурором аудіозаписи негласних слідчих (розшукових) дій не викликають сумнівів у їх достовірності. На належність голосу на записах ОСОБА_8 вказує те, що розмови велися з його номеру телефону, який у суді назвав сам обвинувачений і підтверджується матеріалами провадження, звернення до абонента відбувалися по імені Денис. Крім того, сам ОСОБА_8 у суді вказав, що вранці 28 лютого 2017 року він не розмовляв то телефону, оскільки у нього розряджався телефон. Відомостей про те, що вказаний номер телефону вибував з його володіння, суду не надано.

Зазначення в клопотаннях слідчого та ухвалах слідчого судді у складі слідчої групи слідчого ОСОБА_9 не вказують на участь потерпілого в досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, оскільки матеріали провадження не містять таких відомостей, до складу слідчої групи відповідними постановами він включенй не був, слідчі дії не проводив.

Усі зазначені докази є належними, допустимими та достатніми для встановлення винуватості обох обвинувачених. Із матеріалів провадження вбачається, що стороною обвинувачення у відповідності до ст. 290 КПК України відбулося відкриття матеріалів обвинуваченим та їх захисникам.

Так, 27 квітня 2017 року завершено досудове розслідування, відбулося відкриття матеріалів обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 , того ж дня вказані особи розпочали знайомитися з матеріалами провадження, про що складено протокол (т. 2 а.п. 182). Враховуючи викладені в ухвалі слідчого судді від 15 травня 2017 року про встановлення строку для ознайомлення та рапорті слідчого від 17 травня 2017 року відомості (т. 2 а.п. 186, 188), які вказують на обізнаність цього обвинуваченого та його захисника про відкрття матеріалів, а також відсутність скарг на дії слідчого чи прокурора щодо ненадання доступу до наявних у слідчого та прокурора матеріалів провадження, суд не бере до уваги посилання сторони захисту на недотримання вимог ст. 290 КПК України.

27 квітня 2017 року відбулося відкриття матеріалів обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_7 , 5 травня 2017 року вказані особи завершили знайомитися з наданими матеріалами провадження (т. 1 а.п. 204-208).

Надані на ознайомлення матеріали кримінального провадження мають опис та номер за порядком. Під номером 171 матеріали провадження містять документ під назвою «довідка» (т. 1 а.п. 207, 209), у якому слідчий повідомляє, що станом на 26 квітня 2017 року матеріали проведених у кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій знаходяться на розсекречуванні. Таким чином, сторона обвинувачення повідомила під час відкриття матеріалів про існування зазначених доказів та неможливість на той час їх надання для ознайомлення у зв`язку з об`єктивними обставинами.

У судовому засіданні, до початку дослідження доказів, прокурор відкрив обвинуваченим та їх захисникам матеріали кримінального провадження, що стосуються проведених негласних слідчих (розшукових) дій, про які йшлося у вказаному документі слідчого (т. 2 а.п. 194, 195).

Оскільки сторона захисту була обізнана про наявність вказаних доказів, а сторона обвинувачення їх не приховала та за першої можливості надала їх для ознайомлення, для якого було більше ніж достатньо часу, на переконання суду право обвинувачених на захист та баланс інтересів у кримінальному процесі порушено не було.

Обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєному ним кримінальному правопорушенні не визнав. Вказав, що вранці близько 9 год. у жовтні 2016 року знайшов телефон чорного кольору марки NOKIA за магазином «Коржівський» у м. Ромни. Відразу вставив до нього свою сім-картку та користувався ним, давав користуватися цією сім-карткою ОСОБА_4 , коли останній лежав у лікарні у грудні 2016 року, після чого вона так і залишилася у нього. У подальшому продав знайдений телефон ОСОБА_14 . Вказав, що номер телефону НОМЕР_9 належав йому, яким він і продовжує користуватися. Після свого перебування у відділенні поліції 27 лютого 2017 року, він наступного ранку 28 лютого 2017 року знову прибув за викликом до слідчого. У той час, коли їхав вранці до Роменського відділення поліції він ні з ким не спілкувався, оскільки у нього розряджалася акумуляторна батарея у телефоні.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєному ним кримінальному правопорушенні не визнав. Вказав, що коли перебував у лікарні у грудні 2016 року отримував від ОСОБА_8 сім-картку, якою користувався, вставивши її до свого телефону.

До наданих ОСОБА_8 та ОСОБА_4 показів, які не узгоджуються із дослідженими у суді доказами, суд відноситься критично та вважає їх способом захисту обвинувачених.

Щодо протоколу слідчого експерименту від 27 лютого 2017 року за участю ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 93) суд зазначає наступне.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснила, що 27 лютого 2017 року близько 9 год. дізналася про затримання працівниками поліції її племінника ОСОБА_8 . Близько 12 год. того ж дня прийшла до Роменського відділення поліції, дізналася, що він там, та чекала його до 16 год., потім пішла до адвоката. Уклавши з адвокатом ОСОБА_16 угоду про надання правової допомоги ОСОБА_8 , близько 17 год. вона разом із цим авдокатом прийшла до відділення поліції, але до ОСОБА_8 ні її, ні адвоката не допустили. При ній захисник неодноразово прохав чергового працівника поліції пройти до ОСОБА_8 . Близько 18 год. 10 хв. вона пішла з відділення поліції, захисник залишився чекати побачення з ОСОБА_8 . Близько 19 год. 30 хв. на прохання адвоката вона зателефонувала на «гарячу» лінію МВС зі скаргою на те, що до ОСОБА_8 не допускають адвоката.

Свідок ОСОБА_16 у суді вказав, що близько 17 год. 27 лютого 2017 року, після укладення з ОСОБА_15 договору про надання правової допомоги ОСОБА_8 , він прийшов до Роменського відділення поліції та неодноразово (3-4 рази) намагався пройти до свого підзахисного, однак отримував від чергового відмову, яку було мотивовано тим, що для цього потрібна згода слідчого ОСОБА_17 , якої надано не було. Свою незгоду з діями поліцейських він виклав у журналі обліку відвідувачів відділення поліції та зателефонував на «гарячу» лінію МВС. Близько 19 год. 27 лютого 2017 року через центральний вхід слідчий ОСОБА_17 зайшов до віддлення поліції разом із ОСОБА_8 , разом із ними адвокат зайшов до відділення поліції, однак слідчі дії з участю ОСОБА_8 вже не проводилися. Від ОСОБА_8 йому стало відомо, що підзахисний брав участь у слідчому експерименті, для участі в якому його вивели з відділення поліції через інший (не центральний) вихід.

Свідок ОСОБА_18 у суді пояснила, що ОСОБА_8 є її хлопцем, з яким вона зустрічається близько трьох років. Дізнавшись про те, що ОСОБА_8 було затримано поліцейськими, 27 лютого 2017 року близько 12 год. вона прийшла до Роменського відділення поліції разом із ОСОБА_15 . Не дочекавшись зустрічі з ним, вони близько 16 год., пішли до адвоката ОСОБА_16 , з яким уклали угоду про надання правової допомоги ОСОБА_8 та близько 16 год. 30 хв. повернулися вже з цим адвокатом до відділення поліції. Однак до ОСОБА_8 ні її, ні адвоката не допустили. У період із 19 год. 30 хв. до 20 год. до відділення поліції з вулиці в супроводі поліцейських зайшов ОСОБА_8 , з яким до відділення поліції зміг вже зайти і адвокат ОСОБА_16 .

Зважаючи на викладене та враховуючи пояснення ОСОБА_8 , суд вважає проведений у період із 18 год. 50 хв. по 19 год. 10 хв. 27 лютого 2017 року слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 таким, що фактично відбувався в умовах порушення права обвинуваченого на захист, що з огляду на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України є істотним порушеннями прав людини і основоположних свобод. Слідчий зобов`язаний був допустити захисника до ОСОБА_8 ще під час проведення його допиту у період з 17 год. 38 хв. по 18 год. 03 хв. 27 лютого 2017 року (т. 2 а.п. 100), який передував слідчому експерименту, оскільки адвокат ОСОБА_16 вже був на той час у відділенні поліції та близько з 17 год. намагався зустрітися з підзахисним, про що залишив запис у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Роменського ВП ГУНП в Сумській області (т. 3 а.п. 67, 75). У зв`язку з викладеним, суд визнає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 27 лютого 2017 року за участю ОСОБА_8 .

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду і міри покарання, суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, віднесеного до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, раніше не судимий, його молодий вік (на час вчинення злочину мав 18 років), не навчається, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, завданої майнової шкоди у повному обсязі не відшкодував, відсутність зі сторони потерпілого вимог майнового характеру, надані у досудовій доповіді відомості про середній ризик імовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Заходи забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувалися.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

У силу положень ч. 4 ст. 67 КК України суд не враховує рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду і міри покарання суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, віднесеного до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, раніше двічі засуджувався за вчинення корисливих злочинів, його молодий вік (на час вчинення злочину мав 18 років), не навчається, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, завданої майнової шкоди у повному обсязі не відшкодував, відсутність зі сторони потерпілого вимог майнового характеру, вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Роменського міськрайонного суду від 25 квітня 2014 року, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин, остаточне покарння йому слід призначити із урахуванням вимог ч. 4 ст. 81 КК України за правилами ч. 1 ст. 71 цього Кодексу (за сукупністю вироків) - до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вимоги ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), суд вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 по 28 лютого 2017 року включно, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити та продовжити його дію до набрання вироком законної сили, оскільки продовжують існувати встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, які вказують на можливість обвинуваченого переховуватися для уникнення від покарання (не достатньо міцні соціальні зв`язки, переховування особи під час судового провадження), можливість вчинити інше кримінальне правопорушення (має дві судомості за чинення злочинів проти власності, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення), крім того особі вже відомо про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на досить тривалий строк.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком - 10 місяців 13 днів, і призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання 5 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838VIII, від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення із 27 по 28 лютого 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід - тримання під вартою.

Речові докази: мобільний телефон марки NOKIA, 515, чорного кольору, що належить ОСОБА_9 , та знаходиться у нього на зберіганні, залишити у його користуванні;

блокнот для записів з написом « ОСОБА_19 », мобільний телефон марки NOKIA 202; з сім-картою НОМЕР_6 , НОМЕР_12 , флеш картою micro SD, 2 Gb; мобільний телефон марки Samsung S3310, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_4 , та зберігаються в Недригайлівському ВП ГУНП в Сумській області - повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1