Справа № 159/4256/17
Провадження № 1-кп/159/70/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл. в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 170 301 100 022 71 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кухарів Ковельського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою середньою - спеціальною, розлученого, має на утриманні 1 особу, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України, - вважається таким, що не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 о 09 год. 30 хв. 07.10.17 р., перебуваючи по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області в районі перехрестя з вул. Некрасова, на грунті особистих неприязних відносин, утримуючи водія - потерпілого ОСОБА_3 спереду за одяг, витягнув його з автомобіля марки «Volkswagen LT», після чого умисно наніс останньому кілька ударів кулаком в обличчя, від чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість. Продовжуючи свої злочинні дії, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій, обвинувачений ОСОБА_4 , сидячи на тулубі потерпілого, завдав останньому декілька ударів кулаками в обличчя та ліве плече, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тим самим ОСОБА_4 своїми діями, що виразились в умисному заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Показав, що о 9 10 год. 07.10.17 р. він, дійсно, зустрічався із потерпілим, але з інших причин та їх розмова мала інший характер, ніж це зазначено у матеріалах справи. Ініціатором зустрічі був потерпілий. Він не заперечував. На зустріч він приїхав автомобілем. Потерпілий також був автомобілем. Зустріч мала місце на перехресті вул. вул. Незалежності та Некрасова у м. Ковелі Волинської області. Зустріч тривала 5 10 хв.. Потерпілий вже був на місці зустрічі, а він - приїхав і припаркувався поряд. Він та потерпілий підійшли один до одного. Спочатку їх розмова мала емоційний характер, а потім він поїхав у своїх справах, так як мав травму руки і поспішав у травмпункт. Про те, чи були під час зустрічі фізичні контакти з потерпілим, він не пригадує. У нього було діагностовано травму кістки руки. Зазначає, що вони попередньо також зустрічались увечері 06.10.17 р. і бійки не було. Жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не спричиняв. Де потерпілий отримав травми, він не знає. Вважає, що потерпілий зводить наклеп, так як стосунки між ними неприязні. Під час досудового розслідування він визнавав свою винуватість під тиском, так як його колишня дружина тиснула на нього, щоб він давав неправдиві показання.

Однак, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі обвинувачення повністю підтверджується як показаннями потерпілого, так і свідка, експерта, письмовими доказами, що зібрані у справі.

Так, потерпілий суду показав, що 06.10.17 р. він телефонував до обвинуваченого та між ними була розмова і зустріч біля півночі, але бійки не було. 07.10.17 р. вранці обвинувачений зателефонував до нього та сказав, що він подумав та вирішив зробити те, про що він йому казав. Розмова була конфіденційною і стосувалась колишньої дружини обвинуваченого. Він сказав, що він не має часу, але знаходиться на стоянці у м. Ковелі Волинської області, та якщо обвинувачений хоче, то щоб приїжджав. Обвинувачений приїхав та, вийшовши із свого автомобіля, підійшов до його автомобіля з боку пасажирського сидіння. Двері автомобіля відчинив він і вони були відчиненими. Він з автомобіля не виходив і сидів за кермом. Коли вони розмовляли, розпочався конфлікт, розмова перейшла на підвищені тони та обвинувачений за одяг витягнув його з автомобіля через пасажирські двері і побив, розбив брову кулаком. Він такого не очікував. Вони ще продовжили розмову на підвищених тонах і обвинувачений став наносити йому удари. Удари обвинувачений наносив йому кулаком в обличчя у вертикальному положенні. Він від ударів обвинуваченого відступав назад та упав поряд із своїм автомобілем на землю від удару обвинуваченого і втратив свідомість. Обвинувачений сидів на ньому та наносив йому удари по обличчю, від чого він прийшов до свідомості. Обвинувачений, побачивши перехожих, які стали кричати, втік на своєму автомобілі. Розмова тривала 10 15 хв.. У нього йшла кров. Вставши, він витер кров та через 2 3 хв. поїхав у поліцію, заявив про його побиття обвинуваченим. Там було викликано швидку, він відразу звернувся за меддопомогою. Про інцидент він більше нікого не повідомляв. Обвинуваченого він не оговорює. Просить обвинуваченого покарати суворо.

Вищенаведеними показаннями потерпілого спростовано показання обвинуваченого у тій їх частині, що під час зустрічі з потерпілим, він останньому тілесних ушкоджень не наносив.

Свідок ОСОБА_6 у суді показала, що вона є колишньою дружиною обвинуваченого, потерпілий є її другом, вони ведуть спільний бізнес. За місяць до 06.10.17 р. вона не телефонувала до обвинуваченого з приводу її побиття потерпілим. 06.10.17 р. вона телефонувала до обвинуваченого з приводу спілкування обвинуваченого із їх спільною дитиною. Вранці вона бачила потерпілого та спілкувалась у справах, трохи поконфліктували. При цьому він не мав тілесних ушкоджень. Але вранці того ж дня до 09 год. до неї зателефонував потерпілий і сказав, що він їде на зустріч до обвинуваченого, так як останній до нього зателефонував і сказав, що хоче з ним поговорити. Вона не заперечувала. Мета зустрічі обвинуваченого та потерпілого та тема їх розмови їй відомі не були. Потім до неї зателефонували з поліції і запитали, чи знає вона обвинуваченого та потерпілого; повідомили, що є заява у поліцію, що обвинувачений побив потерпілого. Її було викликано у поліцію. У поліції вона у післяобідню пору побачила потерпілого. Останній мав тілесні ушкодження була забинтована голова. Потерпілий повідомив їй, що вони побились. Очевидицею отримання травм потерпілим вона не була. Але після події вона зустріла обвинуваченого із забинтованою рукою і коли запитала про походження травми, то той сказав їй, що це він побив ОСОБА_7 . Іншого ОСОБА_7 , крім потерпілого, вона не знає. Про причину побиття вона не запитувала. Вона не просила обвинуваченого побити потерпілого. Вона не просила потерпілого спілкуватись з обвинуваченим з приводу її. З приводу конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, вона на обвинуваченого не тиснула. Між нею та обвинуваченим в даний час йдуть тривалі судові спори, але вона обвинуваченого не оговорює.

Вищенаведеними показаннями свідка спростовано показання обвинуваченого у тій їх частині, що під час зустрічі з потерпілим, він останньому тілесних ушкоджень не наносив, та повністю стверджено показання потерпілого у тій їх частині, що тілесні ушкодження у нього виявлено безпосередньо після зустрічі з обвинуваченим.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості експерта експерт ОСОБА_8 показав, що ним надавався експертний висновок щодо тілесних ушкоджень у потерпілого. Також він був учасником проведення слідчого експерименту за участю потерпілого. Ті тілесні ушкодження, що були об`єктивно виявлені у потерпілого, з врахуванням даних меддокументації і пояснень потерпілого про обставини, при яких він їх отримав, у повному обсязі підтверджені об`єктивно на час проведення експертизи та стверджуються тими поясненнями, що надані потерпілим під час проведення слідчого експерименту; є співвідносними.

Вищенаведеними показаннями експерта повністю стверджено показання потерпілого у тій їх частині, коли та як саме, при яких обставинах йому було спричинено ті тілесні ушкодження, що були у нього виявлені безпосередньо після зустрічі з обвинуваченим.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться також:

-висновком експерта № 313 від 13.10.17 р. проведеної судово медичної експертизи,

згідно з яким, приймаючи до уваги дані обстеження та медичної довідки № 6 727 травмпункту Ковельської ЦРЛ на ім`я потерпілого, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани лобної ділянки зліва, синців лівого плеча, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо, від ударів кулаком людини, в час, вказаний у постанові та меддокументації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії рана лоба зліва легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я: синці лівого плеча - легких тілесних ушкоджень. По тілу потерпілого було нанесено не менше 2 ударів. Вищевказані тілесні ушкодження потерпілий отримати внаслідок падіння з висоти власного росту не міг.

-листом № 3 939/18 1 2. 17 від 25.10.17 р. Ковельського МТМО, згідно з яким

обвинувачений о 09 год. 30 хв. 07.10.17 р. звертався у травмпункт Ковельської ЦРЛ з приводу травми руки. Діагноз: закритий перелом головки 2 п`ясної кістки лівої кисті без зміщення. Гіпсова пов`язка.

-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.10.17 р. за участю експерта

ОСОБА_8 , проведеного з метою перевірки та уточнення показань потерпілого, згідно з яким останній детально показав взаєморозташування його та обвинуваченого під час конфлікту, що мав місце о 09 год. 30 хв. 07.10.17 р. біля перехрестя вул. вул. Незалежності та Некрасова у м. Ковелі Волинської області. А саме, як обвинувачений, тримаючи його за одяг спереду, витягнув його з його автомобіля. Коли вони знаходились біля його автомобіля, обвинувачений став наносити йому кулаком руки удари в обличчя та по тулубу, від яких він намагався ухилятись; як декілька ударів обвинуваченого влучили у його ліве плече, а один сильний кулаком лівої руки у лобну ділянку зліва, від якого він впав і втратив свідомість. Показав своє положення горизонтально на землі, коли обвинувачений сидів на ньому та продовжував наносити удари, напрямку яких він не пам`ятає, так як до свідомості прийшов згодом від ударів і закривав своє обличчя від них. Після того як він скинув обвинуваченого із себе, той втік.

Показання ж обвинуваченого в тій їх частині, що він не завдавав потерпілому тілесних ушкоджень, є непослідовними та такими, що повністю спростовані у судовому засіданні і розцінюються судом як дані з наміром намір уникнути відповідальності за вчинене.

Підстав для визнання будь - якого з доказів сторони обвинувачення таким, що є недопустимим чи неналежним, суд не вбачає.

Суд повно, всесторонньо, об`єктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, те, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості; особу винного у їх сукупності, те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак, згідно із ст. 89 КК України, є не судимим; він має стійкі соціальні зв`язки, не працює та не має доходу, хоча є працездатного віку та має одного утриманця, за місцем проживання характеризується позитивно, а також - стан його здоров`я.

Суд враховує думку потерпілого, який обвинуваченого не прощає та настоює на суворому покаранні.

Обставин, що обтяжували б чи пом`якшували б покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що доцільно обрати обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 125 КК України. Суд також вбачає підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до положень ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, має утриманця, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не судимий.

Підстав для призначення такого виду покарання як штраф, виправні роботи, чи іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд не вбачає, оскільки, обвинувачений не вперше притягається до кримінальної відповідальності, не має доходу, має утриманця, по місцю проживання характеризується виключно позитивно. На думку суду, обрання обвинуваченому саме такого виду покарання забезпечить досягнення цілей його виправлення та перевиховання, буде мати застережний вплив як на нього, так і на інших осіб.

Цивільного позов у справі не заявлено.

Речових доказів та процесуальних витрат у справі немає.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він на протязі однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1