Справа № 368/541/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/862/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 25.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
25 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 22 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурти Кагарлицького району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, ОСОБА_7 03 лютого 2016 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням «Київ - Знам`янка» на 81 км + 300 метрів по вул. Незалежності у межах населеного пункту м. Кагарлик, під`їжджаючи до перехрестя з другорядними дорогами в напрямку с. Бурти та м. Ржищів Київської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував її зміну, грубо порушив вимоги п. 10.1. та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, перетнув лінію дорожньої розмітки і здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій у той час у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 та допустив зіткнення з цим транспортним засобом.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав середньої ступені тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому лівої ключиці.
Не погоджуючись із вироком, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині призначення додаткового покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України призначити покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язавши періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
На думку прокурора, суд першої інстанції не врахував підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинено з грубим порушенням ПДР, наслідків злочинного діяння та призначив ОСОБА_7 мінімальне додаткове покарання у виді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами, що не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Прокурор звертає увагу, що ОСОБА_7 своїми діями створив небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, не врахувавши дорожню обстановку , виїхав на зустрічну смугу для руху, де здійснив зіткнення із іншим автомобілем. Вважає, що суд не в повній мірі врахував факт того, що ОСОБА_7 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений усвідомлював, що вживаючи алкогольні напої, та сідаючи за кермо автомобіля, створює небезпеку для себе та оточуючих, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, однак поставився до цього байдуже.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не перевіряється відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії, ОСОБА_7 призначено покарання в межах санкції частини статті, за яким його засуджено. Приймаючи таке рішення суд керувався вимогами ст.ст.50, 65 КК України та навів обґрунтування, які колегія суддів вважає достатніми.
Зокрема, покарання є таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003, без порушення правил його призначення, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який має батьків пенсійного віку, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_11 , 2010 року народження, відносно якої не позбавлений батьківських прав, по справі характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно частково відшкодував завдані збитки, що судом визнано як обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, разом з тим, злочин вчинено особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України визнано обставиною, що обтяжує покарання.
На думку колегії, доводи прокурора про необхідність призначення більш тяжкого додаткового покарання, є необґрунтованими, зважаючи на обставини справи та характер відповідальності за санкцією ч.1 ст. 286 КК України.
Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік є достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Таким чином, підстав для призначення обвинуваченому більш тяжкого додаткового покарання, прокурором не наведено, а колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_7 призначено найбільш суворий вид основного покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування судового рішення, як законного та обґрунтованого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий
Судді: