АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/606/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №644/3880/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.537 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році»; застосування пільги по умовно-достроковому звільненню; пом`якшення режиму утримання - відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що ОСОБА_7 відбуває покарання у Харківській виправній колонії №43 відповідно до вироку від 08.02.2017 року Семенівського районного суду Полтавської області, яким останній засуджений за ч.2 ст.15, ч.2. ст.185, ч.2 ст.185, 70, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.
З посиланням на п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», районний суд дійшов висновку, що до засудженого, який має 2 непогашені судимості за вчинення тяжких злочинів, не може бути застосовано Закону України «Про амністію у 2014 році».
Стосовно застосування умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочинів середньої тяжкості, дослідженням характеристики на засудженого від 23.08.2017 року, протоколу №32 від 23.08.2017 р., згідно з яким ОСОБА_8 було відмовлено у зміні умов тримання в межах однієї колонії або переведення до колонії мінімального рівня безпеки, встановлено, що по справі немає обставин, які б свідчили про добросовісність поведінки та ставлення до праці засудженого, які підтверджують, що особа стала на шлях виправлення. Таким чином, районний суд вирішив, що підстав для задоволення поданої заяви не вбачається.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу районного суду, вважає її незаконною та необгрунтованою, а судовий розгляд одностороннім, проведеним з грубим порушенням його прав на захист. При цьому просить, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пом`якшення режиму утримання. Зазначив, що він є учасником АТО, вину у скоєнні злочину визнав, збитки відшкодував, потерпілі претензій не мають.
Заслухавши суддю-доповідача; з`ясувавши думку прокурора, яка вважала ухвалу районного суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
ОСОБА_7 є раніше судимою особою:
1)20.02.1990 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.ст. 140 ч.1, 17,140 ч.2, 140 ч.3, 42 КК УРСР до 3років позбавлення волі та відповідно до ст.46-1 КК УРСР відстрочено виконання покарання на 1 рік звільнивши з залу суду;
2)14.09.1990 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.85 ч.3, 215-3 ч.2, 42 КК УРСР до 1 року 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.43 КК УРСР до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
3)06.06.1994 року Миргородським міським судом за ст.81 ч.3, 206 ч.2, 222 ч.3, 86 ч.2, 208, 42 КК України до 7 років позбавлення волі;
4)30.07.2001 року Семенівським районний судом Полтавської області за ст.213 ч.3 КК України до 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафом 300 гривень;
5)26.06.2002 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.3, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 10 місяців 16 днів;
6)01.06.2005 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
7)19.10.2006 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі;
8)29.10.2007 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст.186 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 28 днів;
9)12.10.2010 року Хорольським районним судом Полтавської області за ст.152 ч.1, 186 ч.2, 71, 70 ч.4 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 15.05.2015 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 5 днів;
10) 08.02.2017 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.2. ст.185, ч.2 ст.185, 70, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, за даним вироком відбуває покарання в Харківській виправній колонії № 43.
Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року не передбачає підстав звільнення від відбування покарання для учасників антитерористичної операції, про що просить засуджений ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Засуджений ОСОБА_7 має дві не погашених судимості за тяжкі злочини.
Враховуючи наведене, районний суд дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Також, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що в ході судового розгляду ОСОБА_7 повідомив, що ним подана заява про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», провадження по вказаній заяві знаходиться у іншого судді.
При розгляді питання щодо правильності відмови ОСОБА_7 в застосуванні умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, колегією суддів вивчені дані про особу засудженого та характеризуючи його дані.
При цьому, згідно з характеристикою установи виконання покарань від 23.08.2017 року засуджений ОСОБА_7 немає стягнень та заохочень, характеризується посередньо, у скоєному злочині вину визнав повністю, зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», відвідує заплановані заходи, підтримує стосунки з матір`ю та братом шляхом листування, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці, самостійно виконувати роботи із самообслуговування, утримувати в чистоті та порядку спальне місце.
23.08.2017 року відповідно до протоколу №32 відносно ОСОБА_7 розглядалося питання зміни умов тримання в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії мінімального рівня безпеки, як особі, що відбула 1/2 частину призначеного покарання, та засудженому було відмовлено, у зв`язку з тим, що він не стає на шлях виправлення.
Наведене вказує на відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували добросовісну поведінку та ставлення до праці засудженого, які б свідчили, що він став на шлях виправлення.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин. Відповідно до п.1 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, у разі, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
По справі відсутні обов`язкові умови для застосування до особи положень ст.ст. 81, 82 КК України.
Таким чином, районний суд прийняв законне та обгрунтоване рішення, доводи апеляції засудженого не спростовують висновків, що містяться в оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_7 залишається без задоволення.
Порушень кримінального процесуального закону, прав засудженого на захист, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
Судовий розгляд проведено повно, всесторонньо, з дотриманням вимог процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим прийняте судове рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.10.2017 р. стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Судді: