Постанова
Іменем України
5 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 753/17924/16-к
провадження № 51-1429км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 0010307 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в цьому АДРЕСА_2 такого, що відповідно до ст. 89 КК судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, на 240 годин громадських робіт. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_7 2730 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2017 року вказаний вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12 вересня 2016 року приблизно о 1:10 год. біля будинку № 20а на просп. П.Григоренка у м. Києві з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив каменем скло задніх правих дверей в автомобілі «Great Wall», державний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , проник до салону і викрав із нього майно, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 4832 грн.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки зазначені судові рішення ухвалені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме з порушенням права на захист обвинуваченого судом першої інстанції, який усупереч вимогам ч. 3 ст. 54 КПК за наявності інформації про перебування ОСОБА_7 з 11 січня 2013 року під диспансерним наглядом із діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни, прийняв його відмову від захисника у випадку, коли участь останнього є обов`язковою відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При цьому прокурор посилається на те, що суд безпідставно не визнав указаний діагноз ОСОБА_7 такою психічною вадою, внаслідок якої він не здатний повною мірою реалізувати свої права. Наведене також не враховано судом апеляційної інстанції, ухвала якого, за змістом касаційної скарги, не відповідає вимогам

ст. 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Потерпілий зазначив, що покладається на розсуд суду.

Мотиви Суду

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння ґрунтується на доказах, досліджених у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку, є законним, обґрунтованим і в касаційній скарзі прокурора не оскаржується, як і не заперечуються в ній правильність кваліфікації дій засудженого та вид і розмір призначеного йому покарання.

Що ж стосується тверджень прокурора про порушення права ОСОБА_7 на захист і безпідставне прийняття судом першої інстанції його відмови від захисника за наявності підстав для його обов`язкової участі з огляду на психічні вади обвинуваченого, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, у ході провадження в суді першої інстанції захист прав ОСОБА_7 здійснював адвокат ОСОБА_8 , від послуг якого обвинувачений у подальшому відмовився, подавши про це відповідне письмове клопотання до суду, підтвердивши його дійсність у судовому засіданні 7 листопада 2016 року (а.к.п. 57).

Не встановивши обставин, за яких участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою згідно із ст. 52 КПК, суд задовольнив зазначене клопотання ОСОБА_7 , який у подальшому самостійно здійснював захист своїх прав у суді.

Добровільність відмови ОСОБА_7 від захисника перевірялася апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги прокурора з цього приводу, за результатами чого не встановлено порушень права на захист. При цьому апеляційний суд констатував, що об`єктивних даних, які б свідчили про неправильне розуміння ОСОБА_7 суті його обвинувачення та змісту права на захист, у матеріалах провадження не міститься, а дані довідки з Київської міської клінічної лікарні «Соціотерапія» про перебування ОСОБА_7 з 11 січня 2013 року під диспансерним наглядом із діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни не є достатніми для висновку про його нездатність повною мірою реалізувати свої права.

З наведеним погоджується і колегія суддів касаційного суду, оскільки за відсутності підтвердження експертним шляхом нездатності особи повною мірою реалізувати свої права внаслідок психічних чи фізичних вад, що є результатом вживання опіоїдів, твердження про необхідність обов`язкової участі захисника на підставі

п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК є передчасними.

Також правомірним є і посилання апеляційного суду на те, що на противагу даним із наркологічної лікарні інформація з Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 свідчить про те, що ОСОБА_7 на їх обліку не перебуває, а судово-психіатрична експертиза не проводилася.

З урахуванням наведеного, а також того, що про проведення судово-психіатричної експертизи прокурор не клопотав і в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, а лише просив дослідити матеріали, які характеризують особу ОСОБА_7 , доводи у касаційній скарзі про те, що у розпорядженні судів була достатня інформація про психічні вади ОСОБА_7 , які перешкоджають йому повною мірою реалізовувати свої права, є необґрунтованими. Отже, прокурором на підтримання своїх доводів відповідно до вимог ст. 22 КПК судам обох інстанцій об`єктивних даних не надано, у зв`язку із цим касаційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3