490/4715/17
н/п 1-кп/490/688/2017

У Х В А Л А
у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.3 ст.369,ч.2 ст.303 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 02 квітня 2018року. Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Прокурор під час вирішення вказаного питання вважала за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до нього застосовані вказані запобіжні заходи станом на теперішній час не зникли і не зменшилися. Захисник вважає за необхідне змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, а лише тяжкість покарання не може слугувати підставою для продовження запобіжного заходу.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника, крім того зазначив, що вважає необгрунтованим продовження запобіжного заходу, оскільки прокурор не звернулась до суду із клопотанням у письмовому вигляді.
Вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників процесу, суд приходить до наступного. Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися. Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, є обґрунтованим вважати, що існує ризик, що перебуваючи на свободі обвинувачений може ухилитись від суду, та може незаконно впливати не свідків, які на даний час не допитані, та щодо яких він обвинувачується у застосуванні насильства та шантажу, що є підставою для продовження строку тримання під вартою.
Вказані ризики були враховані слідчим суддею при обранні та судом при продовженні запобіжного заходу, та на день розгляду справи ці ризики не зменшились, а тому подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим. Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183,194,199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою. Доводи обвинуваченого про те, що суд не може вирішувати питання доцільності продовження вказаного запобіжного заходу, оскільки прокурор не звернувся до суду із клопотанням у письмовому вигляді, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань.
У зв`язку із викладеним, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.183,194,199,331 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні копотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, відмовити. Клопотання прокурора задовольнити. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 28 травня 2018 року включно. Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1