Справа №482/259/18 23.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000819, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
представник потерпілої ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, повернуто прокурору до Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить ухвалу суду скасувати, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 з додатками повернути до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
Звертає увагу на те, що відповідно до ст. 291 КПК України, відсутня вимога про необхідність чіткого викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке б узгоджувалось із кваліфікацією дій обвинуваченого,.
Стверджує, що КПК України надає право лише прокурору визначати обсяг фактичних обставин кримінального провадження, які мають міститися в обвинувальному акті. Положеннями КПК України не передбачено можливість суду втручатися в повноваження прокурора, тому самостійне визначення судом обсягу фактичних обставин, які мають зазначатися в обвинувальному акті та визнання невідповідності фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, такому обсягу як порушення вимог КПК України і підстави для повернення прокурору обвинувального акту є втручанням у дискреційні повноваження прокурора та порушенням принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 22 КПК України.
Зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом за наслідками проведення підготовчого судового засідання, і положеннями КПК України не передбачено дослідження доказів та матеріалів кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання.
Вважає, що оскільки в ході підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні матеріали кримінального провадження не досліджувались, то суд об`єктивно не мав можливості встановити, чи містяться в матеріалах досудового розслідування вказаного кримінального провадження відомості, з урахуванням яких саме фактичних обставин прокурор дійшов висновку та вважав встановленим вчинення ОСОБА_6 розпусних дій щодо малолітньої потерпілої саме як особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого.
Вказане свідчить про необґрунтованість судового рішення в даній частині.
Зазначає, що дані про те, на яку ж саме пропозицію обвинуваченого погодилася малолітня потерпіла, не усвідомлюючи та не розуміючи характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, є предметом доказування, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.
З посиланням на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» зазначає, що в даному обвинувальному акті натуралізація опису обставин вчиненого злочину є недопустимою.
Вказує на те, що в обвинувальному акті внаслідок технічної помилки зазначено бабусю як законного представника неповнолітньої особи потерпілого, але ніде в обвинувальному акті не зазначено, що потерпіла є неповнолітньою, так як обвинувальний акт відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, містить анкетні відомості потерпілої (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Вважає, що наявність вказаних неточностей не є порушенням вимог до обвинувального акту, встановлених у ст. 291 КПК України, а тому зазначення вказаних неточностей як підстави повернення прокурору обвинувального акту, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, є порушенням вимог КПК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з огляду на наступне.
Відповідно обвинувальному акту, ОСОБА_6 вчиненив злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, а саме вчиненив розпусні дії щодо малолітньої особи особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого.
Зі змісту викладених фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України із зазначенням, в тому числі, такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого, не можливо встановити з урахуванням яких саме фактичних обставин прокурор дійшов висновку та вважав встановленим вчинення ОСОБА_6 розпусних дій щодо малолітньої потерпілої ним як особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілої, оскільки вони взагалі не викладені.
Окрім того, не викладено відомостей і щодо того, на яку ж саме пропозицію обвинуваченого погодилася малолітня потерпіла, не усвідомлюючи та не розуміючи характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій.
У обвинувальному акті відсутнє чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке б узгоджувалося із кваліфікацією дій обвинуваченого.
Зі змісту обвинувального акту не можливо конкретизувати обставини правопорушення, які прокурор вважав встановленими, а правова кваліфікація кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення містять суттєві суперечності.
Крім того, в частині викладу відомостей про законного представника потерпілої особи зазначено про те, що вона є неповнолітньою всупереч викладеному у кваліфікації дій обвинуваченого щодо вчинення злочину щодо малолітньої особи.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України, фактичними обставинами кримінального правопорушення, зокрема, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як вбачається з обвинувального акту, влітку 2017 року (точного часу і дати в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , знаходячись в АДРЕСА_2 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті та вчиненні розпусних дій, під приводом пограти у гру із малолітньою ОСОБА_10 , запросив останню до кімнати. Увімкнувши на комп`ютері відеозапис, який містить інформацію порнографічного характеру, діючи умисно та достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою, ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю матері останньої та інших осіб, з метою задоволення статевої пристрасті, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, яка внаслідок свого малолітства не була інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала і не розуміла характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій погодилась на пропозицію ОСОБА_6 , останній, використовуючи таким чином її безпорадний стан, роздягнув ОСОБА_10 . Далі, оголив свій статевий орган, та почав імітувати статевий акт природнім способом, тим самим вчинив розпусні дії (розбещення) щодо малолітньої.
Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в ньому чіткого викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке б узгоджувалось із кваліфікацією його дій.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Дії обвинуваченого кваліфіковані як вчинені щодо малолітньої особи особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілої, проте фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_6 не містять посилання на обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_6 є такою особою.
Тобто, зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_6 вбачаються явні суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванням обвинувачення і змістом правової кваліфікації кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність обвинувачення та може зашкодити праву обвинуваченого на захист.
Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то обвинувальний акт в цій частині не повинен містити положення, які суперечать одне одному, тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинні узгоджуватися з положеннями тієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на які наведені в обвинувальному акті, оскільки в іншому випадку не буде дотримана одна з основних засад кримінального провадження забезпечення права на захист.
Відповідно до п. а ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.
Отже, твердження прокурора про те, що на стадії підготовчого судового засідання суд не мав можливості встановити наявність у матеріалах кримінального провадження відомостей, з урахуванням яких фактичних обставин прокурор дійшов висновку та вважав встановленим вчинення розпусних дій щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_6 саме як особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ухвали суд перевірив обвинувальний акт виключно на предмет наявності в ньому необхідних відомостей, які передбачені в ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема щодо повноти і узгодженості між собою даних, які згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України повинен містить обвинувальний акт. Водночас, виявлені судом недоліки обвинувального акта, які є очевидними, можуть призвести як до порушення права обвинуваченого на захист, так і до порушення прав потерпілої сторони, і підлягають усуненню саме прокурором.
Наявність в обвинувальному акті таких недоліків, як відсутність чіткого викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , яке б узгоджувалось із кваліфікацією дій обвинуваченого, перешкоджає суду призначити судовий розгляд, вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та проведення судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Слід зазначити, що твердження апелянта про те, що зазначення в обвинувальному акті даних про те, на яку саме пропозицію обвинуваченого погодилась малолітня потерпіла, є недопустимою натуралізацією опису обставин вчиненого злочину, на думку апеляційного суду, є слушними, оскільки зазначення таких даних може унеможливити публічне оголошення обвинувального акту, а отже, принизити гідність потерпілої особи.
Разом з цим, зазначення таких даних не впливатиме на правову кваліфікацію злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, а отже, їх викладення не є обов`язковою умовою.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000819, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3