Єдиний унікальний номер 240/270/16-к
Номер провадження 11-кп/775/901/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційні скаргу апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 15 червня 2016 року, щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 15 червня 2016 року

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області, мешкає у тому ж АДРЕСА_1 , громадянин України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше засудженого:

1) 28 грудня 2010 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 2 років позбавлення волі;

2) 15 лютого 2016 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 122 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від призначеного покарання за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки

виправдано через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

Згідно вироку суду, органом досудового розслідування було висунете обвинувачення, в тому, що 25 лютого 2016 року близько 22 годині 30 хв. він, знаходячись біля свого будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи навмисно, в результаті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_6 з метою спричинення тілесних ушкоджень і шкоди здоров*ю, наніс останньому один удар палицею в область щелепи з правого боку в результаті чого заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження: двосторонній відкритий перелом нижньої щелепи на рівні 2-3-го зубів та венечного відростку з набряком тканин обличчя зліва, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які потребують для свого загоювання строк більше ніж 21 день, від якого ОСОБА_9 відійшов в сторону тоді ОСОБА_10 наніс ще декілька ударів палицею в області лівої ноги ОСОБА_9 в результаті чого заподіяв легкі тілесні ушкодження у вигляді: по одному синцю лівого стегна та лівої гомілки.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із застосуванням ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі. На обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанцій не взяв до уваги показання, які були дані під час судового слідства потерпілим та свідками, а саме згідно пояснень потерпілого, у дворі будинку він ОСОБА_10 не бив, а тільки висловлювався нецензурною лайкою, що також підтвердив свідок ОСОБА_11 . Також судом не встановлено, що у потерпілого не було реального умислу на заподіяння істотної шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_8 , крім того у ОСОБА_6 не було будь-яких знарядь та засобів, якими би він міг заподіяти шкоду ОСОБА_10 . В судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений не зміг відповісти чи мав він реальну можливість відвернути конфлікт будь-яким іншим способом без спричинення тілесних ушкоджень потерпілому перебуваючи на території свого домоволодіння.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який просив апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 411 КПК України вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню, коли висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні, коли суд не взяв до уваги докази, як могли істотно вплинути на його висновки, коли при наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, коли висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з спричиненням тілесних ушкоджень, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Перевіркою матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст.36 КК України необхідна оборона полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Однак, судом першої інстанції достатньо не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що обстановка, яка склалась в ході конфлікту між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_6 становила таку загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_8 , що зумовила необхідність застосування дерев?яного держака.

Крім того судом достовірно не встановлено, що з боку потерпілого мало місце таке посягання, яке б викликало у ОСОБА_8 невідкладну необхідність у заподіянні шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання, та наявність чи відсутність умислу ОСОБА_6 на заподіяння істотної шкоди життю чи здоров?ю ОСОБА_8 .

Так, оцінюючи докази в кримінальному провадженні, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали, що по дорозі додому обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_6 неодноразово бив ОСОБА_8 та грубо ображав його, проте що відбувалось у дворі будинку ОСОБА_8 свідки не бачили. В той же час, суд не дав належної оцінки показанням потерпілого, які явно протилежні показанням обвинуваченого щодо протиправних дій ОСОБА_6 у дворі будинку обвинуваченого, чим допустив істотні суперечності в судовому рішенні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно прийшов, до висновку щодо дій ОСОБА_8 у стані необхідної оборони, не надавши оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення кримінально-процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними та безперечно тягнуть до скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки він ухвалений без повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи, обґрунтування чи спростування їх доказами, які в свою чергу повинні бути проаналізовані та оцінені у відповідності з вимогами ст. ст. 92, 94, 96 КПК України.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому інші доводи апеляційних скарг підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 , скасувати.

Призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді