Справа 522/2041/18
Провадження № 1-КС/522/2975/18
У Х В А Л А
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усть-Шоноша Архангельської області РФ, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1
-підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, за наступних обставин.
Приблизно з червня 2014 року, після проходження спеціальних курсів навчання в одному з тренувальних центрів збройних сил РФ, розташованому в Ростовській області, ОСОБА_6 невстановленою особою з керівництва терористичних організацій «ЛНР/ДНР», був добровільно зарахований до лав незаконного збройного формування батальйону «Степь» «ЛНР/ДНР», де за грошову винагороду, перебував на посаді водія-механіка бойового танку, з метою здійснення спротиву силам правопорядку України у ході проведення АТО.
Так, приблизно в середині березня 2014 року (більш точні дата та час слідством не встановлені), громадянин України ОСОБА_6 , виїхав потягом з м. Одеси до м. Сімферополь, звідки автобусом дістався до м. Севастополя, де перебуваючи на площі Нахімова, познайомився з особою на ім`я ОСОБА_7 (позивний « ОСОБА_8 »). Розуміючи, що вони підтр имують однакові ідеї, щодо знаходження ОСОБА_9 півострову в складі Російської Федерації, останні обмінялись номерами мобільних телефонів.
В кінці травня 2014 року, ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_8 », зателефонував ОСОБА_6 , та запропонував йому вступити у ряди незаконних збройних формувань на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей для протистояння законним діям працівників правоохоронних органів України та Збройних Сил України.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на участь в терористичних організаціях, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання у смт. Затишшя Захарівського району Одеської області, діючи умисно, прийняв пропозицію особи на ім`я ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_8 » і на початку червня 2014 року (більш точні дата та час слідством не встановлені) виїхав потягом з м. Одеси на тимчасово окуповану територію АР Крим до м. Сімферополь, звідки автобусом дістався до м. Севастополя, де разом з іншими невстановленими слідством особами увійшов до складу непередбачених законом збройних формувань "ДНР" та "ЛНР".
Так встановлено, що на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , слідуючи автобусом з м. Севастополя, в якому знаходились інші завербовані невстановлені слідством особи, які також були у складі незаконних збройних формувань, незаконно перетнув кордон України з РФ через Керченську протоку і потрапив до м. Ростов-на-Дону РФ, на територію туристичної бази «Родничок», який використовувався членами терористичних організацій як перевалочний пункт бойовиків.
Приблизно на початку червня 2014 року, невстановленими слідством особами, було створено незаконне збройне формування батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДНР/ЛНР, т.зв. командиром якого було призначено громадянина РФ ОСОБА_10 з позивним « ОСОБА_11 ». До лав зазначеного незаконного підрозділу одразу ж було добровільно зараховано громадянина України ОСОБА_6 , на посаду механіка-водія танку. Останній став одним із членів бойового екіпажу танка «Т-64» під керівництвом командира танка невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_8 », та заряджаючого танку невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_12 ».
Впродовж наступних двох тижнів після створення незаконного збройного формування « ОСОБА_13 », та включення до його рядів громадянина України ОСОБА_6 , останній разом зі своїм екіпажем та бойовою технікою танком «Т-64», проходив підготовку та бойові стрільби на полігоні, розташованому неподалік від місця дислокації зазначеного батальйону у Ростовській області РФ (точне місце досудовим слідством не встановлено). Такі навчання проводили невстановлені слідством особи, з числа кадрових офіцерів Збройних Сил РФ.
При цьому, громадянин України ОСОБА_6 усвідомлював той факт, що він буде учасником силового блоку терористичної організації і для досягнення спільної злочинної мети, перебуваючи у складі зазначених організацій необхідно отримати бойові навички для подальшого застосування зброї проти Збройних Сил України, чим сприятиме її діяльності.
Після проведення навчань, приблизно в середині червня 2014 року, громадянин України ОСОБА_6 , разом зі своїм екіпажем у складі командира танка невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_8 », та заряджаючого танку невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_7 з позивним « ОСОБА_12 », а також іншими невстановленими слідством особами, на бойовій техніці танку «Т-64», незаконно перетнув державний кордон України в районі неконтрольованої українською владою ділянки кордону поблизу Донецької області, та в подальшому потрапив на територію села Дмитрівка Шахтарського району Донецької області, на території якої в той час ЗСУ проводилась антитерористична операція (АТО).
Крім того, напередодні виїзду з зазначеного місця дислокації незаконного збройного формування у місті Ростов-на-Дону РФ, громадянин України ОСОБА_6 отримав від невстановленої слідством особи, т.зв. «зампотилу» батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", грошове утримання, у розмірі 1900 (тисяча дев`ятсот) доларів США. Таким чином, на громадянина України ОСОБА_6 , як учасника терористичних організацій, покладено обов`язки щодо збройного протистояння та фізичного знищення особового складу та техніки військовослужбовців ЗС України та інших законно створених військових формувань України, які беруть участь в антитерористичний операції (АТО).
Таким чином, ОСОБА_6 був обізнаний, що терористичні організації, одним з учасників яких він є, діють на території України незаконно, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.
Однак, прибувши до села Дмитрівки Шахтарського району Донецької області, громадянин України ОСОБА_6 , розчарувавшись в ідеях т.зв. «ДНР/ЛНР», відмовився від своїх злочинних намірів та в подальшому не приймав участь у бойових діях на боці незаконних збройних формувань "ДНР" та "ЛНР", і приблизно на початку липня 2014 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, самовільно залишив розташування незаконного військового формування батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та виїхав з території проведення АТО.
05 лютого 2018 року о 12 годині 00 хвилин громадянину України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, провину по якому визнав повністю.
05 лютого 2018 року слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, що відповідно до ст. 183 КПК України є підставою для обрання зазначеній особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обставинами, які виправдовують застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та являються ризиками, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, відсутність постійних джерел для існування, наявність сталих зв`язків з співучасниками вчинення злочину, які перебувають на волі, можливість, перебуваючи на волі, впливати на свідків.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, захисник зазначили, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор є необґрунтованими. ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, до органів слідства з`явився самостійно та в скоєному розкаявся.
Розглянувши клопотання слідчого та вивчивши надані суду матеріали, допитавши підозрюваного, а також вислухавши прокурора, захисників, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі понад 10 років.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
«Для обґрунтованої підозри у значенні пп. с. п. 1 ст. 5 Конвенції потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюється однією із статей КК, які визначають злочинну поведінку. Саме тлумачення фактів має бути розумним і враховувати усі елементи правопорушення. Закон, яким визначається правопорушення має відповідати вимогам визначеності та передбачуваності».
Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у подальшому дасть можливість останньому спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків і інших учасників кримінального провадження.
Суд також вважає, що надані слідчим матеріали (докази) є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-
Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 /шістдесят/ днів, тобто до 05 квітня 2018 року.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

Копію ухвали отримав : __________________________________