Справа № 751/9462/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/76/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0006012 від 29.11.2013 року, за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернігів, неодруженого, не працюючого, з середньо технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з його непричетністю та не доведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст. 125 КК України - у виді арешту строком на шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено його від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_8 на її користь матеріальної шкоди в сумі 120 грн. 00 коп. залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В іншій частині її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 8000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на правову допомогу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_8 на його користь матеріальної шкоди в сумі 3371 грн. 73 коп. залишено без розгляду. В іншій частині його цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 971 грн. 50 коп. понесених витрат на лікування та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В іншій частині його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 20000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на правову допомогу.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вважають вирок суду явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки при призначенні ОСОБА_8

покарання судом не враховано той факт, що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, має судимість, вчинив злочин відносно особи похилого віку, яка є інвалідом Великої Вітчизняної війни, що є обставиною, що обтяжує покарання. В судових засіданнях, під час розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений порушував норми ст. 296 КК України та ст. 173 КУпАП. Крім того, обвинувачений не вибачився та не відшкодував завдані його діями збитки. Судом також не враховано, позицію потерпілих та прокурора про призначення Поді суворого покарання, а саме, у виді реального позбавлення волі. Звільняючи його за ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував свого рішення, та не звернув уваги на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова відносно ОСОБА_12 , який є товаришем ОСОБА_13 , та якому призначено покарання за 1 напад у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 посилається на відсутність доказів, які б підтверджували його причетність до нанесення тілесних ушкоджень. Показання потерпілих та їх близьких родичів є неконкретними та суперечливими, не відповідають первинним показанням, які викладені в заяві про злочин. Натомість, достовірні та правдиві показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відображені у вироку неповно та їм не надано відповідної правової оцінки. Порушуючи об`єктивність та рівноправність учасників, суд проігнорував його показання, неповно відобразив їх у вироку. В порушення вимог ст. 290 КПК України, суд прийняв як доказ диск з відео та фотоматеріалами, який не може бути належним доказом, оскільки здобутий з невідомого джерела та не відкривався йому та захиснику стороною обвинувачення. Висновки судово-медичних експертиз також є недопустимими доказами, оскільки дослідження проведені лише за медичними документами, які надані потерпілими, та без особистого огляду останніх. В даних висновках не міститься жодного висновку щодо підтвердження показань потерпілих стосовно механізму, локалізації та порядку нанесення тілесних ушкоджень. На думку апелянта, потерпілі обмовили його через наявність неприязних відносин, а з врахуванням вище викладеного, рішення суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 17.11.2013 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на сходах між другим та третім поверхами у під`їзді №3 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_17 умисно наніс останній не менше одного удару руками в область голови, не менше одного удару руками в ділянку лівої половини грудної клітини, не менше двох ударів ногами в область лівої нижньої кінцівки, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, пошкодження зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу, підшкірної гематоми лівої гомілки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №42 від 18.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді консолідованого перелому сьомого ребра зліва по паховій лінії, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №42 від 18.03.2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я понад 21 день.

17.11.2013 року, близько 11 год. 15 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на сходах між другим та третім поверхами у під`їзді №3 будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_7 , умисно наніс останній не менше одного удару руками в ділянку голови, не менше двох ударів руками в ділянку лівого плеча, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №43 від 17.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді гематом лівого плеча, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №43 від 17.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

09.01.2014 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Площа Перемоги», що знаходиться біля будинку №33 по проспекту Перемоги у м. Чернігові, діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_6 умисно наніс останньому не менше трьох ударів руками в ділянку губ та обох вушних раковин, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забиттям м`яких тканин обох вушних раковин, верхньої та нижньої губи, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №99 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.01.2014 року, близько 22 год. 45 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Площа Перемоги», що знаходиться біля будинку №33 по проспекту Перемоги у м. Чернігові, діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_7 умисно наніс останній не менше одного удару рукою в ділянку голови, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №43 від 17.03.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

06.08.2014 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи біля вхідних дверей власної квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_6 , умисно наніс останньому не менше одного удару рукою в ділянку голови, не менше трьох ударів ножем в ділянку правої щоки та не менше одного удару рукою в ділянку лівої верхньої кінцівки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, різаних ран правої щоки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №99 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді синця лівої верхньої кінцівки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №99 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 06.08.2014 року, близько 21 год. 45 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи біля вхідних дверей власної квартири АДРЕСА_4 , діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_7 умисно наніс останній не менше одного удару руками в ділянку голови, не менше одного удару руками в ділянку п`ятого пальця лівої кисті, не менше одного удару руками в ділянку спини, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №191 від 24.09.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді синця п`ятого пальця лівої кисті, подряпини спини, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №191 від 24.09.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

04.12.2014 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , знаходячись біля магазину «Сафарі», розташованого в будинку №92 по проспекту Перемоги у місті Чернігові, діючи повторно, в ході сварки, яка виникла на ґрунті неприязних особистих відносин умисно наніс ОСОБА_6 не менше одного удару рукою в ділянку голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №97 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

31.05.2015 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №12, що по проспекту Миру у м. Чернігові, діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_6 умисно наніс останньому не менше одного удару рукою в ділянку голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, що згідно висновку експерта №98 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

03.06.2015 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №12, що по проспекту Миру у м. Чернігові, діючи повторно, на ґрунті неприязних особистих відносин, під час чергового конфлікту з ОСОБА_6 умисно наніс останньому не менше одного удару рукою в ділянку голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, що згідно висновку експерта №98 від 31.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також судом 1 інстанції, на підставі ст. 49 КК України, враховано, що по епізодам вчинення кримінальних правопорушень, що мали місце 17.11.2013 року, 09.01.2014 року відносно потерпілої ОСОБА_7 та 09.01.2014 року відносно потерпілого ОСОБА_6 закінчилися строки давності.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційні скарги потерпілих просили залишити без задоволення; потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а подані ними апеляційні скарги просили задовольнити з наведених в них підстав; прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанцій обвинувачений вину не визнав та показав, що між ним та потерпілими виникають конфліктні ситуації, однак тілесних ушкоджень він їм не спричиняв. Ініціатором конфліктів завжди був ОСОБА_6 , який йому погрожував та ображав. Вказав, що 04.12.2014 року, 31.05.2015 року та 03.06.2015 року він взагалі ОСОБА_6 не бачив, тілесні ушкодження не спричиняв, зі свідком ОСОБА_18 не знайомий. В інші дні, які вказані в обвинувальному акті, не заперечував, що потерпілих зустрічав та між ними виникали конфліктні ситуації, але тілесних ушкоджень він їм не наносив.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні суду 1 показав, що між ним та обвинуваченим існують неприязні особисті відносини. 17.11.2013 року той наніс тілесні ушкодження його бабусі ОСОБА_17 та матері ОСОБА_7 , бив руками по голові. На крики вийшов свідок ОСОБА_14 , було викликано «Швидку допомогу» та міліцію. Потім 09.01.2014 року, на грунті затоплення його квартири, обвинувачений почав ламати двері квартири з погрозами та спровокував бійку, в ході якої наносив удари йому та його матері по обличчю та голові. 06.08.2014 року, коли він разом зі своєю родиною виїжджав із квартири АДРЕСА_5 , Пода бігав між ними та заважав виносити речі, провокуючи на бійку: погрожував та ображав нецензурними словами, а потім наніс тілесні ушкодження йому та його матері 04.12.2014 року, біля магазину «Сафарі», коли він повертався додому, на нього напав Пода та спричинив тілесні ушкодження. 31.05.2015 року та 03.06.2015 року, у дворі будинку АДРЕСА_6 , на нього напав ОСОБА_8 , та наносив удари.

Ці показання він підтвердив в апеляційному суді.

Потерпіла ОСОБА_7 , як в суді 1, так і в апеляційній інстанціях показала, що 17.11.2013 року, коли вона була у матері та разом з нею та дітьми знаходилась на площадці біля квартири, Пода ображав їх, накинувся з кулаками, бив ногами по гомілці, вдарив у плечі, 2 рази вдарив по голові і її, і матір. Викликали швидку та міліцію. 09.01.2014 року, коли вони вийшли з квартири та прийшли на зупинку, обвинувачений їх наздогнав і почав наносити удари сину по обличчю. Коли вона відтягнула його від сина, він вдарив її по голові та по руці, вона викликала міліцію, а він зник. Своїми діями Пода спричинив їй тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку. 06.08.2014 року Пода почав чіплятися до неї, подряпав їй спину, вдарив сина по голові. 04.12.2014 року, біля магазину «Сафарі», Пода вдарив сина по голові і у нього був струс головного мозку.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_19 підтвердила факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим 06.08.2014 року, 31.05.2015 року та 03.06.2015 року. При цьому він погрожував їм, чіплявся, провокував бійку та ображав.

Свідок ОСОБА_20 в суді 1 інстанції показала, що 17.11.2013 року вона бачила, як ОСОБА_8 наносив удари бабусі ОСОБА_17 по голові та у грудну клітину руками і ногами, а потім наносив удари і ОСОБА_7 09.01.2014 року, коли вони знаходились на зупинці громадського транспорту, обвинувачений погрожував їм, висловлювався нецензурною лайкою та наніс удари кулаками в обличчя та голову брата, також причинив ушкодження матері. 06.08.2014 року Пода також розмахував руками, наносив удари по голові і брату і матері. 04.12.2014 року вона також була очевидцем того, що Пода з чоловіками погрожував їй, матері та брату, а так само наніс удар брату по голові. 31.05.2015 року та 03.06.2015 року він бив брата кулаками по голові та погрожував йому.

Наведені свідчення потерпілих та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

За зазначених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про сумнівність показань потерпілих та свідків, суперечність їх іншим доказам.

Твердження апелянта Поди, що суд не повно виклав показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та не дав їм оцінки не заслуговує на увагу, так як згідно вимог ст. 374 КПК України, суд не повинен дослівно викладати у вироку показання учасників судового провадження. Показання зазначених свідків суд виклав узагальнено, які відповідають суті їх показань відповідно до технічного запису судового засідання та дав їм відповідну оцінку, яку вмотивував у вироку.

Показання потерпілих та свідків щодо кількості, характеру та способу нанесення ударів не суперечать висновкам комісійних судово-медичних експертиз № 42 від 18.03.2014 року (т.2 а.с. 233-239), №43 від 17.03.2014 року (т.2 а.с.220-231), № 191 від 24.09.2014 року (т.2 а.с. 212-218) № 44 від 19.03.2014 року (т.2 а.с.157-177) № 192 від 24.09.2014 року (т.2 а.с.140-146) № 99 від 31.05.2016 року (т.2 а.с. 199-210) 97 від 31.05.2016 року (т.2 а.с.180-187) № 98 від 31.05.2016 року (т.2 а.с. 189-196) згідно яких у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження, які окрім іншого, відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день; у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мали місце, зокрема, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, перелік яких та давність утворення детально описані у вироку суду 1 інстанції.

В судовому засіданні суду 1 інстанції судово-медичні експерти ОСОБА_21 та ОСОБА_22 підтвердили висновки судово-медичних експертиз та вказали, що їх проведено на підставі вивчення медичної документації.

Висновки експертизи складено у відповідності до вимог чинного законодавства та компетентними особами, відповідають вимогам ст.ст. 94, 101, 102 КПК України, вони є науково обґрунтованими і суд правильно визнав їх як докази, будь-яких сумнівів у правильності таких висновків не виникло і в колегії суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що дані висновки ґрунтуються тільки на медичних документах, які надані були потерпілими, тому є недопустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судово-медична експертиза проведена на підставі вивчення медичної документації та дослідження обставин кримінального провадження. Стороною захисту не надано доказів, що отримання медичних документів було здійснено з порушенням порядку, визначеного КПК України.

Відповідно до протоколу огляду речей від 15.06.2016 року (т.2 а.с.120-128), дослідженого судом 1 інстанції (т.2 а.с.69), зафіксовано конфлікти між обвинуваченим та потерпілими, обставини спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зважаючи на вимоги ст. 22 КПК України, стороною захисту не надано доказів, що отримання відеозапису та фото на компакт-диску, з огляду на повноваження сторони обвинувачення на збирання доказів, визначених ч. 2 ст. 93 КПК України, було здійснено з порушенням порядку, визначеного КПК України. Тому посилання апелянта на неналежність вказаних доказів є безпідставними.

Крім того, колегія суддів не погоджується з посиланнями обвинуваченого про те, що протокол огляду речей та речові докази - диску з фото та відеозйомкою не був їм відкритий під час виконання вимог ст. 290 КПК України, оскільки про проведення вказаної слідчої дії та її результати в ході досудового розслідування та судового розгляду в суді 1 інстанції було відомо стороні захисту, так як вони містяться у відповідних процесуальних документах, які наявні в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений та його захисник ознайомлені під час досудового розслідування та судового розгляду. Сторона захисту не вказувала на обмеження їх права на захист при наданні доступу до матеріалів досудового розслідування, тому доводи апелянта в цій частині слід визнати такими, що не заслуговують на увагу.

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному спричиненні ОСОБА_17 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також в умисному заподіянні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченим своєї вини колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 9, 22, 94 КПК України, суд першої інстанції забезпечив сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд першої інстанції також оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд, на виконання вимог закону, мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження чи позбавлення волі.

Суд 1 інстанції, відповідно до ст. 49 КК України, визначився відносно тих епізодів обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, щодо яких на момент розгляду кримінального провадження пройшли строки давності, врахував дану обставину і призначив покарання за інші епізоди, які відповідали кваліфікації дій за ч.2 ст.125 КК України.

Як слідує з пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, його дії, окрім іншого, які вчинені 06.08.2014 року по відношенню до потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 04.12.2014 року щодо потерпілого ОСОБА_6 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який санкцією статті передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі на певний строк.

Як встановлено судом 1 та апеляційної інстанції, тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинуваченим були спричинені 06.08.2014 року, 04.12.2014 року, тобто з дня вчинення ним даних злочинів минуло понад три роки.

За окремими епізодами злочинної діяльності покарання не призначається, відповідно і виправданню обвинувачений поепізодно не підлягає, оскільки кваліфікація за цими епізодами та тими, щодо яких не пройшов строк давності, однакова ч.2 ст.125 КК України. В такому випадку, колегія суддів вважає, що епізоди обвинувачення, по яким минули строки давності, підлягають виключенню з обвинувачення ОСОБА_13 , а не звільненню його від призначеного покарання.

Тому, з огляду на зазначені обставини, враховуючи вимоги ст. 49 КК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_8 епізоди від 06.08.2014 року щодо потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 04.12.2014 року щодо потерпілого ОСОБА_6 та провадження по цих епізодах закрити.

На думку колегії суддів, виключення зазначених епізодів з вироку суду, не дає підстав для зміни рішення щодо призначеного покарання за ч.2ст.125 КК України, ні щодо пом`якшення, ні тим більше, щодо його посилення, оскільки покарання призначено судом обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65-67 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин їх вчинення, даних про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують покарання та відсутності обставин, що його пом`якшують, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не знаходиться, до адміністративної відповідальності не притягувався, в силу ст. 89 КК України, не судимий.

Згідно характеристики з місця проживання скарг на обвинуваченого не надходило, що свідчить про відсутність негативної інформації за місцем проживання.

За наявності вищезазначеного, беручи до уваги, побутові обставини конфлікту, які усунені зміною місця проживання потерпілих, те, що поведінка ОСОБА_13 з іншими людьми не виходить за межі загальноприйнятих норм поведінки, встановлених у суспільстві, він на даний час веде законослухняний спосіб життя, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки та про істотне зниження ступеню його небезпечності, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, матеріальне становище та стан здоров`я обвинуваченого, колегія суддів вважає призначене покарання обвинуваченому судом 1 інстанції є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

Що стосується доводів потерпілих про наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, то ця обставина судом 1 інстанції була врахована при призначенні покарання і вона сама по собі, відповідно до закону, не є перешкодою для застосування положень ст. 75 КК України.

Посилання потерпілих на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова відносно ОСОБА_12 , товариша ОСОБА_13 , як на доказ по даній справі і який повинен був врахований судом при призначенні обвинуваченому покарання, - безпідставне оскільки дана обставина не має ніякого відношення до даного кримінального провадження.

Таким чином, безспірних правових підстав вважати призначений ОСОБА_8 захід примусу явно несправедливим унаслідок м`якості, через неправильне застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, необхідно уточнити мотивувальну частину вироку, вказавши правильно епізод вчинення кримінального правопорушення, по якому в силу ст. 49 КК України, закінчилися строки давності, який мав місце 17.11.2013 року, а не 13.11.2013 року, як помилково зазначено в рішенні суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 змінити.

На підставі ст. 49 КК України виключити з обвинувачення ОСОБА_8 епізоди від 06.08.2014 року щодо потерпілого ОСОБА_6 , 06.08.2014 року щодо потерпілої ОСОБА_7 , 04.12.2014 року щодо потерпілого ОСОБА_6 та провадження по цих епізодах закрити.

Уточнити мотивувальну частину вироку, вказавши правильно епізод вчинення кримінального правопорушення, по якому в силу ст. 49 КК України, закінчилися строки давності, який мав місце 17.11.2013 року, а не 13.11.2013 року.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4