Справа № 461/7987/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/732/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004711 від 19.10.2016р. за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 10.05.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Пустомити Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

представника відділу у справах дітей ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 10.05.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді 15 діб арешту, за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
На підставі п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 ухвалено не обирати.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_7 18.10.2016р. у період часу з 20 год. 18 хв. по 20 год. 22 хв. перебуваючи біля адміністративної будівлі Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 3, під час виходу із приміщення вказаного відділу поліції, діючи умисно, у громадському місці почав виражатись нецензурною лексикою до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_11 та інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_12 , які перебували у форменому одязі та при виконанні завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку у публічних місцях, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію». На законні вимоги працівників поліції щодо припинення протиправної поведінки ОСОБА_7 не реагував, поводив себе агресивно, безпричинно неодноразово голосно лаявся, застосовуючи при цьому ненормативну лексику у бік працівників поліції, шарпав інспекторів поліції Управління патрульної поліції м. Львова лейтенантів поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за формений одяг.
У подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, усвідомлюючи те, що інспектори Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками правоохоронного органу, та перебувають при виконанні завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку у публічних місцях відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», наніс інспектору 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_11 удар ногою у лівий колінний суглоб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження та інспектору 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_12 удари по правій руці, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна на правій кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Не погоджуючись із даним вироком захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вирок суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вказує, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_9 матері обвинуваченого, яка була очевидцем події, а також допиті свідка працівника поліції Маркітан. Покликається, що у частинах відеозаписів, долучених прокурором, відсутні будь які дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 вчиняв інкриміновані йому дії. Вважає, що Постанова про визнання речовими доказами, протокол огляду відеозаписів та відеозаписи з нагрудних відеокамер не є належними доказами, оскільки було встановлено, що відеозаписи є змонтованими. У деяких судових засіданнях, зокрема, при дослідженні доказів, потерпілі не приймали участь, питання про розгляд справи за їх відсутності не вирішувалось. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено і клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання судово-медичного експерта для роз`яснення його висновку № 2073 від 18.11.2016р. щодо наявності у потерпілої ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з огляду на суперечність такого висновку медичній довідці № 1057 ТП № 2. Звертає увагу, що у показаннях свідків Бідного, ОСОБА_13 та потерпілих є суттєва різниця у частині того, яким чином обвинувачений був доставлений у приміщення відділку поліції. Вважає, що за відсутності частини відеозапису, та враховуючи показання обвинуваченого про те, що він намагався піднятись з лежачого положення на ноги, тілесні ушкодження потерпілим було спричинено без умислу. Потерпіла ОСОБА_11 у своїх показаннях також зазначила про те, що тілесні ушкодження їй було спричинено не навмисно. Окрім цього, у матеріалах кримінального провадження немає доказів того, що ОСОБА_7 був на законних підставах доставлений у відділок поліції та вчиняв хуліганські дії. Покликається на ігнорування судом першої інстанції положень ст. 484 КПК України щодо порядку кримінального провадження щодо неповнолітніх. Зокрема, судом не було заслухано думку представника відділу у справах дітей Залізничної РА Львівської міської ради.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 у підтримку поданої ним апеляційної скарги, яку підтримали неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_9 , думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги та законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку, виступ представника відділу у справах дітей ОСОБА_10 щодо характеризуючих даних про особу неповнолітнього обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягають до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,за наведених у вироку суду обставинах, ґрунтується на належних і допустимих доказах, здобутих у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є правильним.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків та умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, підтверджується, зокрема, наданими у судовому засіданні суду першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що 18.10.2016р., прибувши за викликом у заклад «П`яльн», побачили групу осіб, серед яких був ОСОБА_7 , на якого адміністратор закладу вказав, як на особу, що пошкодила майно закладу. ОСОБА_7 , виражаючись нецензурною лайкою, відмовлявся проїхати у відділок поліції, не виконував законні вимоги працівників поліції. У відділку поліції ОСОБА_7 поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, номери телефонів батьків відмовився давати, дзвонити до них не просив. По приїзду матері, при виході з відділу поліції, ОСОБА_7 знову почав нецензурно лаятись у сторону потерпілих. На прохання потерпілих припинити такі дії та вибачитись, обвинувачений відмовився. Потерпіла зазначила, що ОСОБА_7 відмовився пройти у відділок поліції, впирався, почав шарпати її та потерпілого ОСОБА_12 за форму, умисно ударив ногою її у коліно. Згодом вона звернулася за медичною допомогою в лікарню та їй зафіксували забій колінного суглобу.
На переконання колегії суддів, даним показанням потерпілої суд першої інстанції дав належну оцінку, вірно взяв до уваги, поклавши їх в основу обвинувального вироку, оскільки, такі показання у повній мірі узгоджуються із іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що прибувши за викликом у заклад «П`яльня», побачив чотирьох осіб, які зі слів адміністратора закладу розпивали алкоголь, що принесли з собою та на зауваження адміністрації закладу не реагували, вчинили конфлікт. Серед вказаних осіб був обвинувачений ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не міг чітко пояснити причин своєї поведінки, вів себе неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою. Коли ОСОБА_7 було доставлено у відділок поліції, останній був у збудженому стані, агресивним, поводився зневажливо, відмовився надавати свої анкетні дані, відмовився надавати номери телефонів батьків. По приїзду у відділок поліції матері обвинуваченого ОСОБА_7 , останній продовжував поводити себе неадекватно, агресивно, ображав нецензурною лайкою всіх працівників поліції, які знаходились у відділі поліції, погрожував їм. На вулиці біля приміщення адміністративної будівлі відділу поліції кричав у бік працівників поліції, на що потерпілі попросили його вибачитись та припинити правопорушення. Мати його заспокоювала. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 почав проявляти ще більшу агресію, і продовжував лаятись нецензурною лайкою. Потерпілий ОСОБА_12 вказав, що на прохання пройти у відділ поліції - ОСОБА_7 відмовився, схопивши його за руку. ОСОБА_7 шарпав його та потерпілу ОСОБА_14 за одяг, чинив опір, згодом присів на землю. Потерпіла ОСОБА_14 хотіла підняти обвинуваченого, проте останній вдарив її в ногу. Потерпілий пояснив, що у подальшому він підняв ОСОБА_7 і притягнув у відділ поліції. Під час шарпанини обвинувачений збивав його руку зі своєї руки, таким чином спричинив йому садно на руці;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що працює у поліції. У жовтні 2016р., у вечірній час доставляли чотирьох неповнолітніх осіб у відділ поліції. Біля будівлі відділу поліції обвинувачений ОСОБА_7 поводив себе неадекватно, зверхньо, був у стані алкогольного сп`яніння, шарпав потерпілих за формений одяг та ображав їх. Спочатку поліцейські тримали його під руки, потім несли на руках, проте не били його. Коли обвинувачений при шарпанині вирвався, то замітив подряпину на руці у потерпілого, з якої йшла кров. На вимогу поліцейських пройти у відділок поліції ОСОБА_7 відмовився у грубій формі. Тоді потерпілі стали нести його за руки та за ноги, обличчям вниз. Обвинувачений кричав, висловлювався нецензурною лайкою у сторону потерпілих та свідків. Заважав спокою громадян. Саме тому його повторно просили зайти у відділок поліції. Зазначив, що він особисто бачив, як обвинувачений шарпався, виривався, тягнув поліцейських за форму. Згодом мати зайшла у поліцію та викликала захисника;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що у 2016р. з іншими працівниками поліції приїхав на виклик, пов`язаний із вчиненням хуліганських дій групою осіб, серед яких був обвинувачений ОСОБА_7 , і які були доставлені у відділ поліції. У поліції обвинувачений виражався нецензурною лайкою у сторону потерпілих, свідків. Обвинувачений ОСОБА_7 у грубій формі відмовився пройти у відділ поліції, агресивно викрикував. Свідок зазначив, що хтось із працівників поліції повідомив йому, що обвинувачений вдарив потерпілу ОСОБА_11 в ногу, а він особисто бачив як обвинувачений шарпав за одяг потерпілого ОСОБА_12 . Вказав, що обвинувачений висловлювався нецензурною лайкою у сторону поліцейських, як біля закладу «П`яльня», так і біля відділу поліції;
- даними відеозапису з камер відеореєстраторів поліцейських, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 шарпає інспекторів поліції за формений одяг, відмовляється просити вибачення, на вимогу інспекторів поліції відмовлявся пройти у відділ поліції;
- даними висновку судово-медичної експертизи № 2073 від 19.10.2016р., з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_11 було виявлено синець на лівому стегні, що відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.с. 142);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 2072 від 19.10.2016р., з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_12 , виявлено садна на правій кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.с. 141).
Наведені вище докази у своїй сукупності доводять винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,за наведених у вироку суду обставин.
Покликання сторони захисту про неналежністьтакого доказу як відеозапис з камер відеореєстраторів поліцейських,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, на даному відеозаписі видно шарпанину, зафіксовано вимогу працівників поліції пройти у відділок поліції, і невиконання цієї вимоги обвинуваченим. Зафіксовані на даному відеозаписі обставини співпадають із показаннями, допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілих та свідків. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання цього доказу недопустимим.
Доводи апелянта про суперечність висновку судово-медичної експертизи № 2073 від 19.10.2016р. даним медичної довідки № 1057 ТП № 2 колегія суддів визнає необґрунтованими. Так, за наслідками проведення судово-медичного обстеження у потерпілої було виявлено синець на лівому стегні, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. При цьому,при проведенні даної експертизи було враховано обстеження потерпілої 18.10.2016р. в ТП № 2 м. Львова, де у останньої було діагностовано пошкодження бокової зв`язки лівого колінного суглоба. На переконання колегії суддів, дані, що містяться у довідці ТП, не суперечать висновку судово-медичної експертизи № 2073 від 19.10.2016р. про наявність у потерпілої легкого тілесного ушкодження у вигляді синця на лівому стегні. Відповідно до обвинувального акта, саме заподіяння потерпілій тілесного ушкодження у вигляді синця на лівому стегні інкримінувалось обвинуваченому ОСОБА_7 органом досудового розслідування, що у подальшому знайшло своє підтвердження при судовому розгляді справи.
При апеляційному розгляді матеріалів кримінального провадження не знайшло своє підтвердження покликання сторони захисту на ігнорування судом першої інстанції вимог ст. 484 КПК України. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх. Судове провадження щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, за участю захисника та законного представника обвинуваченого, а також представника служби у справах дітей та інспектора з ювенальної превенції. При цьому, судом першої інстанції було встановлено та досліджено обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду з підстав, наведених захисником в апеляційній скарзі, яку визнає необґрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 10.05.2017р. щодо ОСОБА_7 без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4