Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 284/230/17
Провадження по справі № 1/281/1/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 рокусмт Лугини

Лугинський районного суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підсудного ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 213 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального висновку затвердженого Овруцьким міжрайонним прокурором 10 серпня 2012 року ОСОБА_4 обвинувачуються в тому, що він скоїв порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом при наступних обставинах. Так, ОСОБА_4 в порушення ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року (операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами. Діяльність, пов`язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, проводиться на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому законодавством), з метою організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту та здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів, являючись фізичною особою підприємцем, без відповідної державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), в період часу з 2008 року по 28 березня 2012 року, за місцем свого постійного проживання АДРЕСА_1 , організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту чорного та кольорового металу, та здійснював операції з брухтом чорних та кольорових металів, купуючи його у населення, за готівковий розрахунок, з метою його подальшої реалізації за більшою ціною, з метою особистого збагачення.
Зокрема, 23.03.2012 року, близько 19 години ОСОБА_4 в порушення ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року, по місцю свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 , являючись фізичною особою підприємцем, без відповідної державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), купив 5 кілограм брухту кольорового металу в ОСОБА_5 за ціною 4 гривні за кілограм, на суму 20 гривень. В продовження свого злочинного наміру, 26.03.2012 року в темну пору доби ОСОБА_4 в порушення ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року, по місцю свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 , являючись фізичною особою підприємцем, без відповідної державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), купив 22 кілограми брухту чорного металу в ОСОБА_6 за ціною 1 гривня за кілограм, на суму 22 гривні. У подальшому, 28.03.2012 року в період часу, з 18 годин 30 хвилин до 21 години 50 хвилин та 29.03.2012 року в період часу, з 10 години 20 хвилин до 11 годин 30 хвилин та 14 години 25 хвилин до 16 години 05 хвилин, під час проведення обшуку, працівниками міліції Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, в господарстві ОСОБА_4 , в АДРЕСА_1 , на подвір`ї, було виявлено та вилучено брухт чорного металу, загальною вагою 10780 кг.
Таким чином ОСОБА_4 здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів без відповідної державної реєстрації та організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, чим скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України.
У судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому не визнав.
Під час судового слідства прокурор заявив клопотання про повернення справи на додаткове розслідування з тих підстав, що досудове слідство проведено неповно.
Підсудний заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив продовжити розгляд справи відповідно до закону.
Заслухавши учасників процесу, при вирішенні клопотання суд керувався наступними положеннями Закону.
Відповідно до ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», дано роз`яснення, що повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", дано роз`яснення, що повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.
Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК України (1960 року), вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів (ст. 280 КПК 1960 року).
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 213 КК України направлено прокурору для проведення додаткового розслідування з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а слідчі та процесуальні дії проведені з істотним порушенням кримінально-процесуального закону.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року вказану постанову скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Апеляційний суд Житомирської області зазначив, що є неприпустимим повернення справи на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів. За таких обставин суд має витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити виправдувальний вирок. Слідчі та процесуальні дії проведені з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, не є підставою для направлення кримінальної справи для додаткового розслідування.
Відповідно до ст. 374 КПК (1960 року), вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи.
Так, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, встановлених в ст. 16-1 КПК (1960 року), державне обвинувачення здійснює прокурор, на суд покладається функція розгляду справи.
В обґрунтування заявленого клопотання про повернення справи на додаткове розслідування прокурор зазначає, що досудове слідство проведено неповно, зокрема: не встановлено коло осіб, які можуть бути свідками по справі; необхідно призначити відповідні експертизи та залучити спеціалістів для підтвердження факту, що вилучені у ОСОБА_4 металеві речі дійсно є промисловим брухтом металу; необхідно усунути суперечності у показах свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , інших свідків шляхом проведення очних ставок.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» неприпустимим є повернення справи на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів. За таких обставин суд має витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити згідно з ч. 4 ст. 327 КПК виправдувальний вирок.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.90 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» судам вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.
Вирішуючи заявлене клопотання прокурора, суд звертає увагу, що у судовому засіданні 22 червня 2017 року було визначено наступний порядок дослідження доказів по справі: допитати свідків, дослідження матеріалів справи, допит підсудного.
Станом на сьогодні допитано свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оголошено показання свідка ОСОБА_6 ; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; досліджено матеріали справи. Не допитано підсудного.
З огляду на викладене, вважаю клопотання прокурора про повернення справи на додаткове розслідування з підстав, що досудове слідство проведено неповно не підлягає задоволенню, як таке, що заявлено передчасно.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 281, 296 КПК України (1960 року) суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про повернення справи на додаткове розслідування відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1