Номер провадження: 11-сс/785/1769/17
Головуючий у першій інстанції Пислар
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

За участю прокурора: ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

Адвоката: ОСОБА_6

Підозрюваного: ОСОБА_7 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію адвоката ОСОБА_8 , діюча в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали становить 60 дні тобто до 14.12. 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, військовослужбовець за контрактом у Південному регіональномууправлінні Державної прикордонної служби України, на посаді заступника начальника 1 відділу регіонального центру оперативно-технічних заходів Південного регіонального управління ДПС України у військовому званні підполковник, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в скоєні злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , строк дії ухвали становить 60 дні , тобто до 14 грудня 2017 року.

В апеляційній скарзі адвокат просить ухвалу суду скасувати , постановити нову ухвалу про застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі. Підозра за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України не є обґрунтованою, та не підтверджується доданими до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалами, зокрема протоколами допиту свідків. Навпаки вказані докази підтверджують, що умислу на заподіяння смерті потерпілого враховуючи поведінку винного та потерпілого, що передувало події обільна бійка, нанесення тілесних ушкоджень, наявність в руках потерпілого ременю) у ОСОБА_7 не було, він застосував зброю для самозахисту. Таким чином, висунута підозра ОСОБА_7 не може вважатись обґрунтованою, оскільки не підтверджується в повній мірі доданими до клопотання про обрання запобіжного заходу матеріалами. При цьому суд 1-ої інстанції не врахував вказаних обставин при розгляді клопотання слідчого. ОСОБА_7 має постійне офіційне місце роботи, не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні дружину та двох дітей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволенні апеляції, адвоката, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування 14 жовтня 2017 року ОСОБА_7 було затримано працівниками військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України в порядку ст. 208 КПК України.
В той же день, 14 жовтня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, провину по якому останній не визнав.
16 жовтня 2017 року слідчий військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, які безпосередньо з ним проходять військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та для окремих він є начальником, має доступ до озброєння та з метою уникнення кримінальної відповідальності має можливість і може залякувати свідків, схиляти їх до дачі неправдивих показань, а також з цією метою вчинити щодо них інше кримінальне правопорушення.
ОСОБА_7 будучи працівником правоохоронного органу обізнаний з проведенням слідчих та процесуальних дій, а тому може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_7 має професійні службові зв`язки з керівниками правоохоронних органів Державної прикордонної служби України в Одеській області, будучи обізнаним в силу займаної ним посади про порядком слідчих (розшукових) дій, може переховуватися від органу досудового розслідування використовуючи навички отримані в ході перебування на посаді в правоохоронних органах.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_7 проходить військову службу на території Одеської області, яка межує із територією Республіки Молдова та виконує безпосередньо на державному кордоні покладені на нього ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» завдання, є реальний ризик того, що залишаючись на волі, підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує, у тому числі в силу займаної посади безперешкодно вибути поза межі території України, тим самим вчинити інше тяжке кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від військової служби.
Відтак, у слідства є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, захисник зазначив, що висунута підозра є необґрунтованою. ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується.
З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі до 15 років.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у подальшому дасть можливість останньому спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків і інших учасників кримінального провадження та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Суд також вважає, що надані слідчим матеріали (докази) є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Доводи апеляції про те, що ОСОБА_7 незаконно утримається під вартою не підтверджуються матеріалами справи, скоїв тяжкий злочин. Така поведінка підозрюваного свідчить що він представляє для суспільства небезпеку.

Підстави і докази, на які посилається слідчий, були об`єктом розгляду судами першої і другої інстанції при обрання запобіжного заходу і сумнівів не викликають.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку о необхідності продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178,183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , строк дії ухвали становить 60 дні тобто до 14.12. 2017 року без змін.

Ухвала є кінцевою і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_1