Постанова
Іменем України
27 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 654/835/16-к
провадження № 51-1117км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001949, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михайлівки Голопристанського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само (вул. Садова, 5), такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само (вул. Садова, 5), такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само ( АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від

05 вересня 2016 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено кожного за ч. 1 ст. 122 КК до обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 296 КК до обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів кожному призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та, відповідно до ст. 76 КК, покладено на засудженого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Постановлено стягнути із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 пропорційно в доход держави 1506, 04 грн з кожного за проведення експертиз; солідарно на користь ОСОБА_10 2524,18 грн на відшкодування матеріальної та 10000 грн моральної шкоди і 3500 грн витрат на юридичну допомогу.
Вироком установлено, що 28 серпня 2015 року ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 групою осіб, перебуваючи в кафе на АДРЕСА_3 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, висловлювалися нецензурною лайкою, завдали потерпілому ОСОБА_10 удари руками та ногами по голові та тулубу. На зауваження працівників правоохоронних органів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не реагували, продовжували хуліганські дії, порушивши спокій громадян та нормальну роботу кафе. Під час хуліганських дій зазначені особи заподіяли потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада

2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених внаслідок м`якості; що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки суд апеляційної інстанції не дав вичерпних відповідей на доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, щодо м`якості призначеного засудженим покарання і, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, не зазначив конкретних підстав, з яких її визнано необґрунтованою. Крім того, прокурор вказує, що апеляційний суд під час розгляду справи не дотримався вимог ст. 54 КПК, що призвело до порушення права ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор не підтримала касаційну скаргу та просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні хуліганських дій за викладених у вироку обставин та умисного заподіяння ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також кваліфікацію дій засуджених за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК у касаційній скарзі прокурор не оспорює.
Разом із тим, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо зазначених осіб, з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що місцевий суд, з висновком якого обґрунтовано погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 ККє правильною.
Що стосується призначеного засудженим покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також ст. 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як видно з матеріалів справи, призначаючи засудженим покарання

за ч. 1 ст. 122 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 296 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів у виді 2 років обмеження волі, яке ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належить відбувати реально, а ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК, суд врахував: що ними вчинено злочини середньої тяжкості; позитивні характеристики засуджених; те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 раніше не судимі, а ОСОБА_9 раніше не судимий на підставі ст. 89 КК; ОСОБА_7 інвалід III групи. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду щодо призначення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, оскільки воно за своїм видом і розміром відповідає встановленим ст. 65 КК загальним засадам призначення покарання та його меті, визначеній ст. 50 КК.
Апеляційний суд, як убачається з ухали від 21 листопада 2016 року, ретельно перевірив усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, щодо м`якості призначеного засудженим покарання і обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.
Отже, підстав вважати призначене засудженим покарання явно несправедливим через м`якість, як про це зазначено у ст. 414 КПК, колегія суддів не вбачає.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи, зазначені в касаційній скарзі прокурора, щодо порушення апеляційним судом права засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист.
Як видно з матеріалів справи, на вирок місцевого суду захисник засуджених адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, за якою апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі. У подальшому під час апеляційного розгляду справи захист ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснював адвокат ОСОБА_12 , який діяв на підставі укладеного договору про надання правової допомоги. За таких обставин порушення права зазначених осіб на захист колегія суддів не вбачає.
Таким чином, ураховуючи наведене, Суд не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга прокурора не містить.Тому Суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3