В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2017 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
із участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 10.07.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Щученці Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.407 КК України,
УСТАНОВИВ :
13.07.2015 року Жмеринським РВК Вінницької області солдата ОСОБА_4 було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, яку він проходив у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 . 15.12.2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №359 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" на території України оголошено часткову мобілізацію, після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України» та ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" розпочався особливий період, який діє по теперішній час. Відповідно до вимог ст.17,65 Конституції України, ст.1,2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", положень військової присяги, ст.11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен був свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, про все, що сталося і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження доповідати своєму безпосередньому начальникові, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань пов`язаних із захистом вітчизни.
30.11.2015 року солдат ОСОБА_4 разом з іншим особовим складом військової частини польова пошта НОМЕР_1 в складі команди здійснював переміщення залізним транспортом у складі ешелону із міста Рівне до зони проведення Антитерористичної операції. Під час зупинки потягу на залізничній станції "Чаплине", яка знаходиться в с.Чаплине Василівського району Дніпропетровської області, обвинувачений ОСОБА_4 вранці 30.11.2015 року залишив свій вагон з метою паління та здійснення гігієнічних процедур. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 познайомився із випадковим знайомим та почав з ним спілкуватись, за перебігом чого не помітив, як потяг разом із його особистими речами та мобільним телефоном рушив далі за напрямком прямування, а ОСОБА_4 залишився на залізничній станції, оскільки запізнився на потяг. Так як йому не був відомий пункт прибуття його команди, обвинувачений ОСОБА_4 вирушив до себе додому, що за адресою: АДРЕСА_1 , щоб взяти нові речі та подзвонити своєму безпосередньому начальникові, так як номер мобільного телефону командира артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 поміж іншого був записаний у паперовому довіднику, який знаходився у ОСОБА_4 вдома. Домовившись із випадковим знайомим, який їхав на автомобільному транспорті у попутному напрямку, обвинувачений ОСОБА_4 близько 23 години вечора 30.11.2015 року приїхав до себе додому. Однак, по прибуттю, маючи об`єктивну можливість доповісти командуванню військової частини польова пошта НОМЕР_1 про своє місце знаходження та ситуацію, що склалась і повернутись до свого місця служби, ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, вирішив своєму безпосередньому начальникові не дзвонити та до військової частини вчасно не повертатись. Реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення вказаних вище нормативно правових актів, обвинувачений ОСОБА_4 у період часу з 30.11.2015 року по 10.03.2017 року без поважних причин перебував поза межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а вільний час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_1 , у тому числі відпочивав, займався садівництвом та вирощуванням овочів, продавав сільськогосподарську продукцію на овочевому ринку в м.Жмеринка Вінницької області. Відтак, проходячи військову службу на посаді водія артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_4 30.11.2015 року, перебуваючи в АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст.17,65 Конституції України, ст. 1,2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", положень військової присяги, ст.11,12,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, самовільно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово незаконно ухилитися від військової служби, без поважних причин вирішив не з`являтись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а вільний у зв`язку із цим час проволив на власний розсуд. 10.03.2017 року ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, вказавши, що вчинив його за обставин, викладених вище. Пояснив, що будучи мобілізованим на військову службу він разом з іншими мобілізованими військовослужбовцями в листопаді 2015 року у складі своєї команди їхав потягом до місця проходження військової служби. В с.Чаплинка вийшов з потягу у власних потребах, але запізнився до його відправлення і потяг рушив раніше. Познайомився випадково із чоловіком, який їхав в інший бік, але вирішив із ним дістатися додому, де хотів знайти у записникові номер телефону свого командира. Повернувшись додому телефонувати командиру не став, зайнявшись доглядом своєї матері, у якої погіршився стан здоров`я. Допомагаючи матері пробув вдома тривалий час, упродовж якого ні від кого не переховувася, хоча дозволу на власне перебування вдома він не отримував та не мав потреби лікуватися. У березні 2017 року за особистою ініціативою він таки повернувся у свою військову частину, звідки за два тижні був звільнений за невідповідності. У вчиненому щиро розкався. Просив не карати його суворо
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинуваченим заявлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин; його позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
При цьому суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є злочином тяжким злочином, разом з тим він не є складним та є одноепізодним; підсудний не має будь-яких фізичних чи психічних вад; якість зібраних під час досудового розслідування доказів сумнівів у суду не викликають.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно вчинив нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за кваліфікуючими ознаками чого він підлягає кримінальній відповідальності за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.40); за місцем проходження військової служби характеризується задовільно (а.с.39), на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває (а.с.44,45), повідомив про наявність на його утриманні непрацезданої матері.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 самостійно з`явився для проходження військової служби, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, а також наявність на його утриманні непрацездатної матері суд відносить до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги обставини, які пом`якшуть відповідальність і у наведеній кількості та сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України призначити ОСОБА_4 покарання нижче, від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.407 КК України, із його визначенням у виді штрафу, визнаючи недоцільним у даному конкретному випадку застосування передбачених санкцією вказаної частини статті кримінального закону більш тяжких покарань у виді покарань пов`язаних з ізоляцією обвинуваченого від суспільства.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта та речові докази к кримінальному провадженні відсутні.
Про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили клопотань не надходило, а тому суд не вбачає повноважень вирішення даного питання.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватимм та призначити йому за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України покарання у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому обчисленні становить 6800 гривень.
На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1