Постанова
Іменем України

20 березня 2018 року

м. Київ
справа № 307/1845/16-к
провадження № 51-504км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000714за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.122 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, за ч.1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафуу розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 дві тисячі гривень моральної шкоди. У решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено частково, а апеляційну скаргу прокурора задоволено повністю, зазначений вирок місцевого суду змінено: виключено із мотивувальної частини вказівку про наявність у діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки за ч. 1 ст. 122 КК України спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину; в порядку цивільного позову постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 шість тисяч гривень в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 травня 2016 року близько 16 год., знаходячись на території земельної ділянки АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_8 по одному колючому удару вилами у верхню третину лівого та правого плеча і живота, а потім один неколючий удар вилами по правій руці ОСОБА_7 , в результаті чого ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2017 року, а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_6 .

Вимоги поданої касаційної скарги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що місцевим судом не взято до уваги та не дано належної оцінки діянням братів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які умисно, самоправно скосили траву на земельній ділянці ОСОБА_6 та своїми діями вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України. Зазначає про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своїми неправомірними та провокативними діями, які виразились в грубій образливій формі, глузуванні, нецензурних словах, вигуках, довели ОСОБА_6 до стану сильного душевного хвилювання, внаслідок чого ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а тому в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки останній перебував в стані сильного душевного хвилювання. Крім того, вказує, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 404 КПК України та вийшов за межі апеляційної скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , чим погіршив становище засудженого.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за якими його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується: показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які повідомили , що 26 травня 2016 року на ділянці в урочищі Рибник біля вулиці Ватутіна

в смт. Тересва, ОСОБА_6 наніс декілька ударів вилами по різних частинах тіла ОСОБА_8 ; висновком експерта № 465 від 02 червня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено тілесне ушкодження, яке відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та не виключається можливість його виникнення від дії твердого тупого предмету, можливо вилами; висновком експерта № 506 від 02 червня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, та могли виникнути від дії твердого тупогранного предмету; протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 30 травня 2016 року.
Твердження засудженого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу злочину не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються наведеними доказами.

Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, враховував пом`якшуючі покарання обставини, а саме: дані про особу винуватого, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, по місцю проживання характеризується позитивно, злочини ним були вчинені під впливом неправомірних та аморальних дій потерпілих, відсутність обтяжуючих покарання обставин. З таким висновком погодився і апеляційний суд.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання є законним та обґрунтованим і погоджується, що вищезазначені пом`якшуючі покарання обставини суд першої інстанції визнав такими, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і є підставою для застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Перевіркою судових рішень встановлено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення вироку в частині призначення засудженому ОСОБА_6 покарання без змін, свої висновки суд належно мотивував, надав відповіді на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілих.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Дані про перебування ОСОБА_6 в стані сильного душевного хвилювання під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим кримінальне провадження не містить.

За результатами касаційного розгляду не встановлено обставин, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.
Апеляційний суд, переглядаючи провадження за апеляційною скаргою потерпілих, обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, змінив вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову та збільшив суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди з 2000 гривень до 6000 гривень.
Як вбачається з судового рішення, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено з урахуванням тяжкості моральних страждань з вини засудженого, а також із засад розумності та справедливості, і підстав вважати його необґрунтованим, немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2