Справа № 405/5484/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника Державної установи «Кропивницька

виправна колонія (№6)» ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Кропивницький клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого; раніше судимого: 07.07.2010 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ст. 186, ч.2 ст. 186; ст. 70, ст. 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки; 19.07.2011 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ст. 297, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 21.06.2014 рокуна підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року; 22.01.2016 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.185, ст. 70, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 30.03.2016 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України. В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що останній не довів, що став на шлях виправлення

Представник Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» вирішення клопотання засудженого ОСОБА_5 залишив на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 № 188-С-17, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно положень ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засідання встановлено, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30.03.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 02 років позбавлення волі (а.о.с. 4-5, Т.1 ч1).

Початок строку покарання 18.05.2016 року, кінець строку 18.05.2018 рік. На момент розгляду клопотання засуджений відбув 01 рік 05 місяців 12 днів строку покарання, призначеного судом за вчинення злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. На момент розгляду клопотання залишилося до відбуття 06 місяців 18 днів.

З особової справи засудженого ОСОБА_5 № 188-С-17 вбачається, що в місцях позбавлення волі останній перебуває з 19.05.2016 року, за час відбування покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав; має 1 (одне) заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.п. 10, а.о.с. 19, Т.1 ч.2); з 19.05.2016 року перебував в Кіровоградській УВП ( № 14); з 07.06.2016 року відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№ 6); з 21.07.2016 року по 17.08.2016 року та з 17.03.2017 року по 06.07.2017 року засуджений перебував в Кропивницькій УВП ( № 14 ); з жовтня 2016 року по січень 2017 року даний засуджений працював на виробництві установи, а саме в цеху металообробки - до праці ставився добросовісно, вчасно виконував виробничі завдання, дбайливо відносився до обладнання та інструменту, мав сумлінну поведінку (а.п. 12), після отримання заохочення змінив своє ставлення до праці, працювати на виробництві установи не має бажання; стосовно скоєного злочину розкаюється, міру покарання, призначену судом, вважає справедливою; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до виконання робіт із благоустрою установи на даний час ставиться безвідповідально або перекладає їх на інших засуджених, відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України засуджений відпрацював 66 годин (а.п. 11); відповідно до ст. 126 КВК України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне; участь і в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає; бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Професія, але особистого прагнення для її реалізації не проявляє; участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє; характеризується посередньо (а.п. 9, а.о.с. 48, 58 , Т.1 ч.2).

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26.04.2012 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Однак, клопотання засудженого ОСОБА_5 та матеріали особової справи останнього за № 188-С-17 не містять відомостей про те, що засуджений приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.

При оцінці ставлення засудженого до праці, суд відмічає, що в ставленні засудженого до праці спостерігалася позитивна тенденція покрашення, яка проявлялася в працевлаштуванні на виробництві установи, однак після отримання заохочення ОСОБА_5 змінив своє ставлення до праці, працювати на виробництві установи не має бажання, до виконання робіт із благоустрою установи на даний час ставиться безвідповідально або перекладає їх на інших засуджених.

При цьому, при оцінці поведінки засудженого, суд виходить з того, що сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення, - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Так, суд відмічає, що пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього. ОСОБА_5 хоча й не допускав порушення режиму, однак його поведінка не була позитивним прикладом для інших засуджених.

З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає, що засуджений, який раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисні злочини і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисний злочин, за який його було засуджено до позбавлення волі, відбув дві третини строку покарання призначеного йому судом, за вчинення умисного злочину, має позитивне ставленням до праці, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання не є взірцевою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, а отже, в задоволенні клопотання останнього слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» для вручення засудженому ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1