АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2183/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, клопотання засудженої ОСОБА_6 про звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду засуджена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року, так як вона є необґрунтована та не законна, та призначити новий судовий розгляд.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що 24.10.2017 нею було подано клопотання до Шевченківського районного суду м. Києва, який являється згідно ст. 539 КПК України територіальною юрисдикцією відбування нею покарання, щодо застосування до неї ст. 3 п. е) ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році".
Також апелянт зазначає, що вона була засуджена Апеляційним судом м. Києва від 21.09.2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, що згідно з ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості і не відноситься до тяжких або особливо тяжких злочинів. 30.01.2017 року вона була затримана та доставлена до Київського СІЗО, де відбуває покарання по цей час працюючи в господарській обслузі, тобто Київське СІЗО є установою відбуття нею покарання. Таким чином строк відбуття покарання по вказаному вироку почався 30.01.2017 року, а 07.09.2017 року вступив в дію Закон України «Про амністію у 2016 році».
Крім того апелянт зазначає, що на момент подання клопотання вона відбула більше однієї четверті призначеного їй покарання і тому могла бути звільнена згідно ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженої, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, засуджена ОСОБА_6 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування Закону України "Про амністію в 2016 році " відмовлено.
Ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_6 , будучи засудженою за злочин, який не є тяжким чи особливо тяжким, на день набрання законної сили Закону України «Про амністію у 2016 році» - 07.09.2017 року, не відбула одну четверту частину покарання у виді позбавлення волі, одна четверта частина покарання припадає на 15.09.2017 року, після дати набрання вищевказаним законом законної сили.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ст.3 Закону України "Про амністію в 2016 році" підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Як правильно встановив суд першої інстанції, засуджена ОСОБА_6 , на день набрання чинності цим Законом не відбула однієї чверті призначеного строку основного покарання, а тому не може бути суб`єктом застосування до неї цього Закону.
Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на необхідність відрахування строку з моменту подачі нею клопотання про застосування амністії не грунтується на вимогах закону, та відповідно не заслуговують на увагу колегії суддів.
За таких обставин, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року є законною та обґрунтованою, повністю відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для скасування чи її зміни, колегією суддів не встановлено.
Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судового рішення, з направленням провадження на новий судовий розгляд, як про це просить засуджена ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, так і в апеляційній скарзі не зазначено.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, якою клопотання засудженої ОСОБА_6 про звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», залишено без задоволення, - без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4