Справа №359/5960/17
Провадження №1-кп/359/442/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Проліски Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -
ОСОБА_10 заподіяв умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_6 за наступних обставин.
Так, 05.06.2017 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_10 перебував поблизу магазину, що розташований по вулиці Центральна у селі Ревне Бориспільського району Київської області, де зустрів ОСОБА_6 .
Під час розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 на ґрунті раніше сформованих особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання та діючи умисно, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_6 та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область підборіддя та один удар кулаком правої руки в область лівого кута щелепи.
Своїми злочинними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в області кута зліва і між 1 та 2 зубами справа, яке відповідно до висновку експерта № 90д від 20.07.2017 відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень, що спричини тривале лікування, згідно якого позивач просив стягнути з відповідача 50 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення, а саме заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , визнав, як частково визнав і суму заявленого цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, яка ним не спричинена на суму 20 000 грн. При цьому повідомив суд, що він не має можливості одразу сплатити указану суму, оскільки офіційно не працевлаштований та у нього відсутній постійний дох, внаслідок чого він має скрутне матеріальне становище.
Щодо обставин справи повідомив, що він дійсно 05.06.2017 року в нічний час, проходячи в центральній частині села Ревне Бориспільського району, побачив ОСОБА_6 , якого раніше знав, і мав на нього образу за його поведінку перед своїми рідними близько п`яти років назад. У нього виник умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень з цього приводу. Після цього підійшовши до нього, вдаривши по мопеду, на якому той перебував, на запитання останнього, він наніс йому два удари правою рукою в область обличчя, після чого з місця події пішов зі своєю компанією.
В судовому засіданні потерпілий та його представник підтвердили заявлені вимоги, повідомивши, що відшкодування матеріальних збитків ними не заявлялось, оскільки відповідних доказів лікування не збереглось. Щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 підтвердив покази обвинуваченого.
Заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до переконання, що саме ОСОБА_10 вчинив відносно ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України.
З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора та захисника обвинуваченого, позиції потерпілого та його представника, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, як цивільного позивача, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, завданих тілесних ушкоджень, тривалості лікування потерпілого, тощо).
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, окрім особистих показів обвинуваченого, є покази потерпілого ОСОБА_6 та висновки судово-медичних експертиз, якими встановлено механізм утворення тілесних ушкоджень, їх локалізацію.
З цього приводу, прокурором, потерпілим та його представником, стороною захисту - жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів не заявлено.
Розгляд кримінального провадження судом здійснюється лише в межах пред`явленого обвинувачення. В той же час, зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
З урахуванням наведеного та показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_10 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.
Так, санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років, тому вчинений обвинуваченим злочин, згідно ст. 12 КК України, є середньої тяжкості.
Суд враховує, що обтяжуючих відповідальність обставин, визначених ст. 66 КК України, органами досудового слідства та судом не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_10 обставин, відповідно до ст. 67 КК України, суд приймає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та його відношення до скоєного.
ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з родиною, має тісні соціальні зв`язки, у лікарів нарколога та психіатра за місцем проживання на обліку не перебуває.
Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_10 покарання у виді одного року позбавлення волі.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
Суд вважає за доцільне також застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом, згідно ч.1 та п.п. 2, 3 ч.2 ст. 76 КК України, зважаючи на визнання ним своєї вини, щиросердне каяття та вибачення перед потерпілим.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його матеріальне становище, відношення останнього до скоєного, його сімейний стан тощо.
Крім того, в даному судовому провадженні підлягає розв`язанню заявлений потерпілим цивільний позов.
Розгляд останнього здійснюється з дотриманням положень ст.ст. 128, 129 КПК України та вимог ЦПК України.
Таким чином, суд перевіряє обґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" та від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами.
Судом встановлено, що вимоги потерпілого ОСОБА_6 мають часткове своє підтвердження відповідними доказами, які наявні в матеріалах судової справи, а саме о стосується отриманих тілесних ушкоджень та наявність перелому щелепи, що потребувало витрат на лікування. Такий курс лікування був тривалим, що підтверджується матеріалами справи. Отримані тілесні ушкодження призвели до больових синдромів, незручностей, пов`язаних з неможливістю нормального харчування, спілкування та роботи ОСОБА_6 , виконання ним звичного для нього розпорядку дня, неможливості нормального спілкування з рідними та близькими. Таким чином, завдані тілесні ушкодження призвели до моральних страждань потерпілого.
З цього приводу, при розв`язанні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд керується відповідними положеннями ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, і вважає, остання підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки судом встановлено, що завданими умисними легкими тілесними ушкодженнями дійсно ОСОБА_6 завдано моральних страждань, які суд оцінює в 300000 грн., що підлягають стягненню з обвинуваченого.
В іншій частині вимоги позивача, на думку суду, є необґрунтованими та пов`язані з неможливістю підтвердити відповідними доказами завдані матеріальні збитки.
При цьому, на думку суду, вирок суду в частині стягнення визначеного розміру моральної шкоди підлягає розстроченню на один рік, з урахуванням матеріального становища обвинуваченого та його клопотання з цього приводу, оголошеного ним в судовому засіданні. Вказане відповідає вимогам ст.ст. 217, 373 ЦПК України.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 128, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд
ОСОБА_10 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_10 рахувати з моменту проголошення вироку.
Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 , - відмовити.
Розстрочити виконання вироку суду в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на 1 рік, тобто до 30.11.2018 року.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1