Справа № 344/4128/18
Провадження № 11-сс/779/136/2018
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.04.2018 року про задоволення клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0001276 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , -

за участю: прокурора ОСОБА_10

підозрюваного ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить ухвалу суду скасувати, як необґрунтовану, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає, що ОСОБА_8 незаконно затримано, а саме без відповідного формулювання підозри та точного (фактичного) часу затримання, що у подальшому призведе до порушення обчислення судом строку тримання під вартою. Також вважає, що судом не досліджено належним чином надані сторонами кримінального провадження докази щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Ельдорадо» не мав при собі і не застосовував предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про неправильну підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. На думку апелянта, слідчий суддя формально дослідив відомості, що містились у клопотанні слідчого, без відповідної перевірки, оскільки перелічені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені. Крім того, зазначає, що слідчим суддею не була розглянута можливість застосування інших (альтернативних) заходів. Посилається на те, що ОСОБА_8 проживає за місцем роботи у кімнаті гуртожитку, що розташований в м. Івано-Франківськ, позитивно характеризується, тому до нього можливо, на думку апелянта, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також посилається на неправильне обчислення слідчим суддею строку дії ухвали, яку постановлено 03.04.2018 року, час затримання ОСОБА_11 01.04.2018 року об 11-00 год., то визначений суддею строк тримання під вартою до 01.06.2018 року включно, перевищує передбачений законом строк у 60 днів.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя врахував вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, слідчий суддя врахував наявність доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання до 7 років позбавлення волі, а також матеріали, що характеризують підозрюваного, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, який одружений, раніше несудимий. Слідчим суддею встановлено, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також в повному обсязі доведено обставини, які оправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу, що, на думку слідчого судді, унеможливлює застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, слідчим суддею не визначено розмір застави, з посиланням на приписи ч. 4 ст. 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний та його захисник просили вимоги апеляційної скарги задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати і прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Органом досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 у тому, що він 01.04.2018 близько 03 год. 20 хв., спільно із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з метою вчинення хуліганських дій, на автомобілях, прибули до нічного клубу «Ельдорадо», що розташований по вул. В.Івасюка, 60 в м. Івано-Франківську.

Прибувши до нічного клубу «Ельдорадо», ОСОБА_12 та ОСОБА_16 зберігаючи при собі предмети, спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, спільно із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, проявивши особливу зухвалість, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, направились в приміщення нічного клубу «Ельдорадо» з метою вчинення хуліганських дій.

В подальшому, ОСОБА_12 , в громадському місці, а саме в приміщенні нічного клубу «Ельдорадо», спільно із ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , проявляючи при цьому елементи вседозволеності та зверхності, виражаючись нецензурною лайкою в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, проявивши особливу зухвалість, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, розпочали застосувати предмети, спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень та умисно спричиняти тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками та ногами відвідувачам закладу нічного клубу «Ельдорадо».

Внаслідок хуліганських дій, потерпілому ОСОБА_17 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правого стегна та потерпілому ОСОБА_18 було спричинені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення лівого стегна.

Крім того внаслідок хуліганських дій, було зірвано роботу нічного клубу «Ельдорадо», що по вул. В.Івасюка, 60 в м. Івано-Франківську.

Після вчинення хуліганських дій, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було затримано працівниками поліції на місці події, а потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 каретою швидкої медичної допомоги було доставлено в медичний заклад.

Згідно постанови слідчого, ОСОБА_8 01.04.2018 року о 11-45 годин затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.п. 9-10).

01.04.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України (а.п. 7-8).

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя, з метою прийняття законного і обґрунтованого рішення, врахував вимоги ст. 178 КПК України та практику Європейського суду з прав людини в частині того, що тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею в частині обрання виду запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти спробі підозрюваного ОСОБА_8 здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжувати свою злочинну діяльність шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого відомості про те, що ОСОБА_8 , явно показував свою зневагу до існуючих правил і норм та очевидно вчиняючи кримінальне правопорушення із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, проявляв самовпевненість у безкараності за свої вчинки, що, на думку органів досудового розслідування, може призвести до вчинення ним нового злочину, що свідчить як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, так й про неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, SeriesA, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції.

Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такі дані містяться зокрема у витягу з ЄРДР (а.п. 5-6); протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 01.04.2018 року (а.п. 12-13); протоколі допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (а.п. 14-16, 20-22, 23, 25-27); протоколі допиту потерпілого ОСОБА_18 (а.п. 17-19); протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.п. 24, 28, 29);протоколі огляду відеозапису (а.п. 30-40) тощо.

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що апелянт, висловивши свою незгоду з ухвалою слідчого судді, не просить відмовити у задоволенні клопотання, а просить змінити ОСОБА_8 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, що можливо лише за умови доведеності підозри.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу, у зв`язку із чим вимоги апеляційної скарги захисника щодо недоведеності того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слід визнати непереконливими.

Колегія суддів також вважає правильним висновки слідчого судді в частині невизначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюють у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства, що повністю узгоджується з приписами ч. 4 ст. 183 КПК України,

Посилання захисника на те, що підозрюваний проживає в гуртожитку, що розташований в м. Івано-Франківськ, має позитивну характеристику, як на підставу обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника в частині того, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Ельдорадо» не мав при собі і не застосовував предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про неправильну підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, то дані обставини не є предметом розгляду на даному етапі провадження, оскільки оцінка кваліфікації дій підозрюваного буде надана судом при розгляді справи по суті.

В той же час, вимоги апеляційної скарги захисника в частині неправильного обчислення слідчим суддею дати закінчення строку дії ухвали є такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

В той же час, ч. 2 названої вище статті передбачено, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Між тим, встановлений слідчим суддею строк дії запобіжного заходу до 01.06.2018 року, не в повній мірі узгоджується з вимогами і положеннями ст. 197 КПК України.

Так, вбачається, що згідно наданих суду матеріалів, ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 01.04.2018 року о 11-45 годин, тому термін початку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою для ОСОБА_8 належить відраховувати з часу його затримання, протягом 60 днів (шістдесяти днів), тобто до 30.05.2018 року включно.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 176-178, 181, 194, 198, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.04.2018 року про задоволення клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0001276 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , скасувати і постановити нову.

Клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Івано-Франківській установі виконання покарань (№12), протягом 60 днів (шістдесяти днів), без визначення розміру застави.

Термін початку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою для ОСОБА_8 відраховувати з часу його затримання, а саме з 01 квітня 2018 року, протягом 60 днів (шістдесяти днів), тобто до 30 травня 2018 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3