Номер провадження: 11-кп/785/1548/15
Номер справи місцевого суду: 505/5186/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Котовської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, українка, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, пенсіонерка, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі шістдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 1020 грн.; за ст. 128 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Звільнено ОСОБА_8 від покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 5596 грн.57 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

встановила:
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

_______________________________________________________________________

Справа № 11-кп/785/1548/15

Головуючий у перщій інстанції: ОСОБА_1

Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: 125 та ін.КК України

ОСОБА_8 , 28.08.2014 року біля 16 години, знаходячись у спільному дворі будинку АДРЕСА_2 на ґрунті виниклих особистих неприязнених відносин до ОСОБА_10 , нанесла останній один удар ногою в область грудей, не передбачаючи те. що внаслідок удару потерпіла ОСОБА_10 може впасти на поріг та отримати травму, хоча повинна була і могла це передбачити.

В результаті падіння ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому великого бугорка правої плечової кістки, що згідно висновку експерта №310 від 03.09.2014 року відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі вищевказаного домоволодіння зіштовхуючи потерпілу ОСОБА_10 з порогу будинку, умисно,, з метою спричинення тілесних ушкоджень завдала ще кілька дарів ногами в область тулуба та верхньої кінцівки, заподіявши ОСОБА_10 синці та садна лівої верхньої кінцівки, які згідно висновку експерта №310 від 03.09.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили останній короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Внести зміни до резолютивної частини вироку, які викласти наступним чином: « ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі шістдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 1020 грн. ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та звільнити їй від покарання у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку». В решті - вирок залишити без змін. Не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність вини, кваліфікацію дій засудженої, вважаю, що вказаний вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 згідно посвідчення № з 13.03.2006 є пенсіонеркою.

Санкція ст. 128 КК України передбачає покарання у вигляді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно ст.ст. 56, 57, 61 КК України громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі не призначаються особами, які досягли пенсійного віку.

Однак, суд, всупереч вимогам ст.ст. 56, 57, 61 КК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України, не врахувавши те, що ОСОБА_8 є особою, яка досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим, їй заборонено призначати покарання, передбачені санкцією ст. 128 КК України, тобто громадські та виправні роботи, а також обмеження волі, незаконно призначив ОСОБА_8 покарання за ст. 128 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт, хоча повинен був звільнити її від покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, винести виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 ..

Вважає, що під час допиту на досудовому розслідуванні 28.11.2014 року обвинувачена ОСОБА_12 заявила слідчому клопотання про необхідність проведені слідчого експерименту за її участю та участю потерпілої ОСОБА_10 , також призначення та проведення судово-медичної експертизи на предмет дослідження питання щодо фізичної можливості з боку ОСОБА_8 за умови хвороби ніг заподіяти ногами потерпілій описані в обвинувальне акті тілесні ушкодження.

Під час допиту ОСОБА_8 наполягала на тому, що вона із за хвороби об`єктивно не може піднімати до гори ноги, а тим більше наносити удари ногами, що функції її ніг обмежені.

З урахуванням зросту потерпілої та ОСОБА_13 , взаєморозташування по версії ОСОБА_10 останньої та ОСОБА_8 під час заподіяв тілесних ушкоджень, з урахуванням висоти порогу та відстані учасників події один від другого, - очевидно, що ОСОБА_8 просто не дотягнулася б до ОСОБА_10 , тим більше ногою, яку не може навіть підняти до гори.

Вказане клопотання слідчим взагалі не було розглянуто, чим були порушені права ОСОБА_8 та вимоги ст. 220 КПК України.

В судовому засіданні обвинуваченою та ї захисником було заявлено клопотання про призначення та проведення судово-медичної експерти відносно ОСОБА_8 з метою встановити. - чи могла обвинувачена урахуванням існуючих захворювань ніг взагалі підняти ногу на рівень заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, - в задоволенні цього клопотання судом без наведення будь яких мотивів було відмовлено.

Крім того, обвинувачена та захист, намагаючись реалізувати процесуальне право на надання суду доказів, заявляли клопотання про огляд місця події метою встановити розміри порогу ОСОБА_8 , проведення слідча експерименту, - суд також це клопотання необгрунтовано залишив і задоволення.

Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 і показав, що не мав можливості у повному обсязі належним чином провести судово-медичну експертизу, оскільки слідчим йому не були надані матеріал кримінального провадження; вік також показав, що версія слідства про те, що ОСОБА_15 спричинила ОСОБА_16 удар з переду назад та остання впала вперед на поріг, - необгрунтована, оскільки при таких обставинах ОСОБА_16 повинна була нахилитися чи впасти назад, а не вперед.

Крім того, ОСОБА_17 показав, що йому не були надані розміри порогу ОСОБА_18 , в зв`язку з чим він не мав можливості відповісти на питання, - чи отримала ОСОБА_16 тілесні ушкодження саме в цьому місті.

Задля необхідності проведення додаткової експертизи обвинувачена та захист зверталися до суду з клопотанням про проведення судово-медичної експерти стану здоров`я обвинуваченої, огляду на місті місця події та проведена слідчого експерименту, а також про проведення додаткової судово-медичної експертизи з урахуванням надання експерту матеріалів кримінального провадження та інших вихідних даних, які можна було отримати під час огляду місця події на місці, слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 . Крім того, обвинувачена та захист зверталися до суду з клопотаннями про залучення до матеріалів провадження протоколу допиту обвинуваченої ОСОБА_12 і. на досудовому слідстві; про допит в якості свідка лікарів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , не витребував інформацію з Котовської міської лікарні. Таким чином суд по суті позбавив обвинувачену та її захисника можливості реалізувати процесуальні права.

Судом в мотивувальній частині вироку неправомірно вибірково, з обвинувальним уклоном, відображені покази судово-медичного експерта ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_22 .

Як зазначено вище, експерт ОСОБА_23 на питання захисту показав, що ОСОБА_16 від удару спереду назад не могла впасти вперед па поріг, що він не міг у повному обсязі, за відсутністю матеріалів провадження, надати належний висновок експертизи, що в нього не було фактичних даних про місце події та розміри порогу' ОСОБА_8 .. Він також зазначив, що на день проведення експертизи на тілі ОСОБА_10 не було тілесних ушкоджень і висновок він робив зі слів ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_22 в суді показав, що в день події ОСОБА_24 попросила його дістати заламаний ключ із замка на її вхідній двері, що він зробив, а також показав, що зі слів ОСОБА_25 остання не заподіювала ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, а, навпаки, ОСОБА_16 бігла до її дверей та сама впала на поріг, а ОСОБА_8 , намагаючись заховатися в квартирі та запобігти побиттю з боку ОСОБА_16 та її чоловіка ОСОБА_26 , з внутрішньої сторони заламала ключ, частина якого залишилася в замку'. Крім того, обвинувачена та сторона захисту пред`являла в суді свідку ОСОБА_22 уламки того ключа і свідок впізнав цей ключ як саме той ключ, уламок якого він дістав з замка ОСОБА_8 . Однак, суд неправомірно відхилив клопотання обвинуваченої та захисту про приєднання цих уламків в якості речового доказу до матеріалів провадження.

Покази ОСОБА_22 в цій частині суд не виклав у вироку, що є ознакою необ`єктивності суду.

Окрім тою, суд в порушення ст. 346 КПК України не видалив перед початком судового розгляду із зали судового засідання свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 та почав їх допит після оголошення прокурором обвинувального акту, що було підставою для визнання показів цих свідків як недопустимими доказами, що суд не визнав, а мотивував неможливість використання показів цих свідків з огляду на їх зацікавленість як близьких родичів.. Між тим, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_15 підписаний саме прокурором ОСОБА_29 , який не мав на це законних повноважень, з свідчить про нікчемність вказаного обвинувального акту як такого, тобто цей документ оформлений з порушенням вимог ст. ст. 36, 37 КПК України.

За таких обставин є всі підстави вважати, що в даному процесі приймав участь з боку обвинувачення не належний представник, тобто сторони обвинувачення як учасник процесу відсутня. ОСОБА_8 не обвинуваченою, оскільки належного обвинувального акту не існує.

Зазначена вище постанова про призначення групи процесуальних керівників, в складі якої відсутній прокурор ОСОБА_30 , за клопотанням сторони захисту 27.07.2035 року долучена судом до матеріалів кримінального провадження як доказ.

Крім того, законних підстав для заміни прокурора в даному випадку не існувало, оскільки вичерпний перелік таких підстав міститься в КПК України

Таким чином, в судовому засіданні приймав участь неналежний представник обвинувачення, а тому всі докази, які добуті та прийняті судом за клопотанням прокурора ОСОБА_29 , є неналежними, в зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу будь-якого злочину, що відповідно до ст. ст. 284, 373 КІІК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Однак, в судовому засіданні 06.10.2015 року в порушення вимог ст. 350 КГІК України головуючий одноособово, без заслухування думки інших учасників процесу, в тому числі обвинуваченого та захисту, без надання для ознайомлення учасникам процесу, - долучив надану прокурором ОСОБА_31 , сфальсифіковану / оскільки датована 30.08.2014 року / постанову прокурора про призначення групи процесуальних керівників по даному провадженню, в якій до складу цісї групи вже записаний прокурор ОСОБА_29 .

Та обставина, що надана прокурором ОСОБА_32 постанова є сфальсифікована та не могла бути долучена до матеріалів провадження доводиться звукозаписом судового засідання від 27.07.2015 року, в якому сторона захисту заявила про відсутність в зазначеному в постанові про призначення групи процесуальних керівників переліку прокурора ОСОБА_29 .

На питання сторони захисту та суду до прокурора ОСОБА_29 про те, чи всі матеріали кримінального провадження в судовому засіданні є у нього на руках, - прокурор ОСОБА_29 відповів, що в нього на руках всі матеріали кримінального провадження і наявна в цих матеріалах постанова про призначення групи процесуальних керівників містить технічну помилку в тій частині, то його ОСОБА_29 серед учасників цієї групи керівників не має.

Заслухавши прокурора який підтримав доводи своїєї апеляційної скарги, та просив апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задовлення, обвинувачену ОСОБА_12 , яка підтримала доводи апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляція прокурора є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а апеляція адвоката задоволенню не підлягає.

Обвинувачена ОСОБА_8 , надосудовому слідстві та в судовому засіданні в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 125, ст.. 128 КК України винною себе не визнала та пояснила, що по сусідству з нею мешкає ОСОБА_10 , з якою вона на протязі тривалого часу знаходиться у неприязнених відносинах, оскільки їх території межують, та через це у них виникають сварки. 28.08.2014 року в обід вона посварилася із співмешканцем ОСОБА_10 , ОСОБА_33 .1. Біля 16 години вона вийшла на ганок та почула, як ОСОБА_10 говорила ОСОБА_34 , щоб той її побив. ОСОБА_28 почав бігти в її сторону, ОСОБА_10 бігла десь в чотирьох метрах від нього. Вона злякалась та швидко закрила двері. В цей час вона відчула, що хтось тягне за двері. Коли вона відкрила двері то побачила ОСОБА_10 , яка лежала на порозі, та стогнала. Вона попросила ОСОБА_28 забрати ОСОБА_10 , оскільки не може відкрити двері. ОСОБА_28 узявши ОСОБА_10 попід руки та забрав її додому.

Вона не знає звідки у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, та вважає, що останню і отримала при падінні на її поріг.

Крім невизнання провини, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ст. 128 КК України підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні, що із ОСОБА_8 на протязі тривалого часу знаходяться в неприязнених відносинах, 28.08.2014 року біля обіду між нею та сусідкою ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої остання вдарила ногою в живіт, вона не втрималась на ногах та упала на поріг, після падіння вона не моглі встати на ноги, ОСОБА_8 декілька разів дарила її ногами і дверми по тулубу, оскільки не моглі закрити вхідні двері. Потім підійшов її чоловік ОСОБА_28 допоміг піднятись і увів її. З приводу отримання тілесних ушкоджень вона звернулася до судмедексперта;

-свідок ОСОБА_35 суду показав, що він був запрошений у якості понятого пре проведенні слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_10 вказала на місце та при яких обставинах отримала тілесні ушкодження:

-свідок ОСОБА_36 суду показав, що він був запрошений у якості понятого при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_8 , яка давала покази, які слідчим записувались в протокол;

- свідок ОСОБА_22 суду показав, що влітку 2014 року від допоміг ОСОБА_8 витягти поломаний ключ із замка її дверей, при цьому ОСОБА_8 говорила йому, що вона посварилася ОСОБА_16 , та коли забігала в квартиру то поломала ключ;

- експерт ОСОБА_14 показав, що згідно висновку експерта № 310 від 12.09.2014 року, у ОСОБА_10 були виявлені наступні пошкодження: синець правого плечового суглоба, крайовий перелом великого горбка правої плечової кістки, садно і забита рана правої гомілки, садно і синець лівої верхньої кінцівки, синець і садно лівої нижньої кінцівки. Пошкодження у ОСОБА_10 могли бути заподіяні при обставинах і в термін, викладених у постанові, а саме в результаті падіння потерпілої на праву половину тулуб; при поштовху в область тулуба ногою нападаючої.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_37 , які близькими родичами потерпілої ОСОБА_10 , могли бути зацікавлені в обвинуваченні ОСОБА_8 , тому оцінюючи докази суд не бере їх до уваги.

-заявою від потерпілої ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення, з якій вказано, що 28.08.2014 року біля 16 години сусідка ОСОБА_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , завдала їй тілесні ушкодження.

-висновком експерта від 12.09.2014 року № 310, згідно якого, у ОСОБА_10 виявлені наступні пошкодження: синець правого плечового суглоба, крайовий перелом великого горбка правої плечової кістки, садно і забита рана правої гомілки, садно і синець лівої верхньої кінцівки, синець і садно лівої нижньої кінцівки.

Дані тілесні ушкодження, враховуючи їхній характер, були завдані тупим предметом, з обмеженою поверхнею, що контактує, в місці прикладання травмуючої сили (наприклад виступаючі грані сходинок порога), в результаті падіння на праву сторону тулуба, при доданні факторів додаткового прискорення (поштовху).

Пошкодження у ОСОБА_10 , а саме: крайовий перелом великого горбка право: плечової кістки, синець правого плечового суглоба, відповідно до п.2.2.2. п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликають тривалий розлад здоров`я.

Пошкодження у ОСОБА_10 , у вигляді синців і саден лівих верхньої та нижньої кінцівки, забитої рани правої гомілки, відповідно до п.2.2.2. п.4.6. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

-додатковим висновком експерта №335 від 30.09.2014 року, згідно якого, у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець зовнішньої поверхні правого плечового суглоба, крайовий перелом великого горбка правого плеча, синець зовнішньої поверхні правого ліктьового суглоба, садно лівого колінного суглоба, синець внутрішньої поверхні лівого стегна.

Беручи до уваги характер, розташування і локалізацію ушкоджень, протокол допиту потерпілої, наявні пошкодження у ОСОБА_10 у вигляді синців зовнішньої поверхні Правого плечового суглоба і правого ліктьового суглоба, крайового перелому великого горбка правої плечової кістки, садна лівого колінного суглоба і синця середньої третини внутрішньої поверхні лівого стегна, садна і забитої рани передньої поверхні правої гомілки могли бути заподіяні в результаті падіння потерпілої від удару в область тулуба, з подальшим контактуванням передньо-зовнішній поверхні правої верхньої кінцівки і лівої передньо-внутрішній поверхні нижньої кінцівки про деталі конструкції порога і виступаючі грані сходинок; а пошкодження в області зовнішньої поверхні лівого плеча утворено в ^результаті дії тупого предмета в місця прикладання травмуючої сили, ніж могла бути взута рога нападниці в момент зштовхування тіла потерпілої з порога.

Походження вищеописаних пошкоджень у ОСОБА_10 , з урахуванням їх характеру і масивності, без додання тілу додаткового факту прискорення (поштовху, удару і т.д.) при падінні з власного росту, малоймовірно

-протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 та фототаблицями до нього згідно якого ОСОБА_10 вказала на місце, та при яких обставинах отримала тілесні ушкодження.

Факт наявності неприязнених відносин між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 підтверджують досліджені в судовому засіданні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 листопада 2011 року, 02 квітня 2012 року та 12 квітня 2012 року.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом за ст.ст. 125 ч.2, 128 КК України.

Обговорюючи правильність застосованого покарання до обвинуваченої суд першої інстанції обґрунтовано послався на то, що вона достигла пенсійного року і що згідно ст..56, 57, 61 КК України громадські, виправні роботи, обмеження волі не призначаються особам, які досягли пенсійного віку і згідно посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_8 з 13.03.2006 року є пенсіонеркою.

На підставі п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року суд не вправі перейти до більш мякого виду покарання у випадках, коли санкція Закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік та стан не можуть бути до неї застосовані.

Однак всупереч вимогам законодавства суд по цій підстави не звільнив її від покарання, на що обґрунтовано звернув увагу прокурор в апеляції і що є підставою для зміни вироку.

При призначенні покарання, суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення; тяжкість скоєного; позитивну характеристику за місцем проживання; а також те, що раніше обвинувачена до кримінальної відповідальності не притягувалась, вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125, ст. 128 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.

В той же час дослідивши доводи захисника, з аналізом винесеного вироку і матеріалів справи судова колегія, прийшла до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи вважає, що апеляція адвоката не відповідає вимогам діючого законодавства носить формальний голослівний характер де заперечується все що, досліджувалось на досудовому слідстві і в судах першої і другої інстанції і доводи не підтверджується дослідженими доказами.

Так ставлячи питання про скасування вироку і винесення нового виправдувального вироку адвокат виходить за межі повноважень передбачених апеляційної інстанції і на зауваження прокурора, що подібна вимога не відповідає законодавству і її треба змінити наполягає на задоволенні своєї апеляції в поданих межах.

Така вибрана позиція захисту не дає суду апеляційної інстанції прийняти будь яке рішення, крім відмови в задоволенні апеляції.

Перевіряючи доводи адвоката про то, що приведені докази не відповідають нормам закону, колегія суддів в повному обсязі перевірила докази які були покладені в основу вироку.

В ході апеляційного розгляду справи колегія суддів допитала обвинувачену і потерпілу, провірила покази свідків і висновки судових експертиз, характеризуючи дані на обвинувачену і всі клопотання захисту які розглядалися в ході судового слідства.

Так обвинувачена згідно характерезуючих даних є людиною яка користується негативним відношенням до неї, так як є сварливою і невживчивою людиною яка створює конфліктні відносини зі всіма сусідами. Дані конфлікти були неодноразово предметом розгляду правоохоронних органів, на що посилається суд першої інстанції.

Покази обвинуваченої і її клопотання про проведення слідчих єксперементів і експертиз спрямовані на то, що б любим засобом відхилитись від кримінальної відповідальності і носять провокаційний характер. Крім того, ці покази не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів перевірив покази обвинуваченої, що вона є дуже хвора, не може ходити і в неї не піднімаються ноги,що вона не могла вдарити потерпілу і цю обставину необхідно перевірити назначив судово-медичну експертизу не погодилася з даним тезисом. На питання головуючого обвинувачена відповіла що в апеляційну інстанцію з міста Котовськ вона добиралася спочатку пішки до вокзалу, потім піднімалася в електричку, Потім їхала в автобусі, в суд заходила по сходам і їй це було робити не важко.

Дані питання свідчать про те, що такий далекій шлях з різними варіантами пересування не заважали по стану її здоров`я і піднімати ноги і затрачати зусилля на здійснення цілі.

Дані обставини не підтверджують необхідність призначення експертизи і єксперементу про можливість вдарити потерпілу, де вона може симулювати і в зв`язку з чим, суд першої і апеляційна інстанція обґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання.

Перевіряючи виводи судово - медичних експертиз, суд першої інстанції визвав в судове засідання експерта, де його допитали згідно експертиз, які він давав, і де всі заінтересовані особи могли йому задавати питання.

Експерт ОСОБА_14 в повному обсязі підтвердив висновки своїх експертиз і відповів на питання які йому задав захист. Ці відповіді покладені в вирок і не проти речуть обставинам справи.

При провірці показів потерпілою вона відповіла колегії суду, як склалися обставини при яких вона получила тілесні ушкодження, що в повному обсязі доповнило картину скоєного злочину. Підстав сумніватися в правдивості показів потерпілої судова колегія не вбачає.

Посилання адвоката на покази свідка ОСОБА_38 і необхідність приєднати до матеріалів справи поломаний ключ на думку колегії суддів не можна визнати обґрунтованими так як свідок не зміг назвати дату коли обвинувачена зламала ключ. А намагання пов`язати ці події з подіями скоєння злочину є фактично фальсифікацією доказів.

Наполягання захисту про заслуховання в повному обсязі диску з судового засідання суду першої інстанції пов`язано не з необхідність встановлення і перевірки доказів, а з бажанням затягнути розгляд справи будь яким засобом. Тим більше що підстав для цього не було, запис був перевірений в підготовчому судовому засіданні і він відповідає вимогам ст..107 КПК України і копія якого була видана захиснику за його клопотанням. Крім того, по справі судове слідство не проводилось і обсяг доказів які підлягають перевірці не встановлювався.

При таких обставинах підстав для скасування вироку не вбачається, але в нього необхідно внести зміни згідно апеляції прокурора.

Підстав для зміни цивільного позиву також не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора Котовської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити. Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2015 року, відносно ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 125 ч.2, 128 КК України змінити.

Резолютивну частину вироку, викласти наступним чином: « ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі шістдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 1020 грн.

ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та звільнити їй від покарання у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку». В решті - вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2