Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/290/17
Провадження № 1-кп/279/185/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2017 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представників потерпілої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0001801 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сорокопень, Овруцького району, Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого приватним підприємцем, одруженого, депутата Кмитівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В ИВ :
ОСОБА_7 , 22 листопада 2016 року, близько 17 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , рухаючись по проїзній частині дороги вулиці Грушевського в м. Коростені в напрямку центра міста, наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 8 по вул. Грушевського в м. Коростень, в порушенні вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, в якому зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, рухаючись у вказаному напрямку зі швидкістю, яка не перевищувала дозволеної в населеному пункті, не зменшив швидкості і не зупинився, щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух з попередньою швидкістю та скоїв наїзд передньою частиною вказаного автомобіля на неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вулиці Грушевського м.Коростеня по пішохідному переходу зліва на право по ходу руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної події неповнолітній ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого поперечного перелому правого стегна зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 355 від 18.01.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли неповнолітній ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

При судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та показав, що їхав від батьків в напрямку м.Житомира з дозволеною швидкістю. В районі мосту по вул.Грушевського в м.Коростені не помітив пішохідного переходу, оскільки дорога була завантажена та сліпило світло фар зустрічного транспорту, внаслідок чого був здійснений наїзд на пішохода передньою частиною автомобіля. Потерпілу він не помітив, лише після удару побачив через капот коси. Відразу ж вийшов з автомобіля, підбіг до дівчини, запитав про самопочуття та попросив людей, які були присутні на місці події, викликати швидку. Після цього направився в травмпункт щоб надати допомогу потерпілій. В подальшому надавав матеріальну допомогу на придбання призначених медикаментів. Зазначив, що у вчиненому кається, просив застосувати акт амністії. Одночасно зазначив, що позовні вимоги потерпілої визнає частково, зокрема матеріальну шкоду в розмірі 5000 гривень, моральну шкоду в розмірі 8000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що у відсутність транспортних засобів йшла по пішохідному переходу по вул.Грушевського в м.Коростені в напрямку школи №7. Коли вже перебувала на середині переходу побачила, як на швидкості прямо на неї рухається автомобіль. Події, що відбувались після наїзду не пам`ятає. До червня місяця 2017 року вона пересувалась на милицях, що перешкоджало відвідувати навчальний заклад, тому вчителі приходили до неї додому, потім вона проходила курс реабілітації. На даний час також пересувається за допомогою милиці. Вказує, що отримана травма вимагає від неї певних зусиль, позбавляє її можливості вільно пересуватись та спілкуватись з друзями, оскільки вона позбавлена можливості ходити з ними гуляти, тому спілкування підтримує лише шляхом мережі інтернет та мобільного зв`язку. Очікує повторного курсу реабілітації, оскільки на даний час кістка ще не зрослась. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Представник потерпілої ОСОБА_5 показала, що травмування дитини вимагало та вимагає матеріальних затрат, тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вказала, що доказів на підтвердження вартості пошкодженого одягу не має.

Подані прокурором письмові докази сторонами не оспорювались та за їх клопотанням судом не досліджувались.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_7 працездатного віку, працює приватним підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, сприяння в розкритті злочину та часткове відшкодування завданої злочином шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Вчинений злочин, згідно ч.2 ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Отже, з врахуванням зазначеного суд вважає за можливе обрати обвинуваченому вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді штрафу, без позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових злочинів. Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не призначається виходячи з роз"яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оскільки враховується характер та мотив дій обвинуваченого, а саме те, що його дії носили необережний характер, на момент вчинення ДТП він був тверезий, а тому суд приходить до висновку про недоцільність призначення даного покарання.

Стороною захисту заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Так, ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили. За п. «є» ст.1 вказаного Закону до переліку осіб, які підлягають звільненню від покарання підпадають особи, які на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» мають одного чи обох батьків, які досягли 70 річного віку або визнанні інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає працездатних дітей.

На запитання суду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що його батьки, крім нього, мають ще трьох дітей, які не визнані інвалідами 1 групи, є працездатними.

Отже, враховуючи, що п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» містить обов`язкову умову відсутності інших працездатних дітей, тому даний акт відносно обвинуваченого не може бути застосований.

Представником потерпілої ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому остання просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 та АТ «Страхова група «ТАС» 11352, 93 гривні матеріальної шкоди, а також стягнути з ОСОБА_7 60000 гривень заподіяної моральної шкоди, а з АТ «Страхова група «ТАС» 5000 гривень.

В обгрунтування позовних вимог подано фіскальні чеки на придбання медичних препаратів та товарний чек на придбання мобільного телефону.

Обвинувачений в судовому засіданні цивільний позов визнав частково, зокрема в частині матеріальної шкоди в розмірі 5000 гривень, моральної шкоди в розмірі 8000 гривень. Не заперечив, що в ході наїзду було пошкоджено мобільний телефон та не виключає пошкодження одягу потерпілої.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно- процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправмірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 5000 гривень не суперечить закону, не порушує свободи та інтереси інших осіб, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині на вказану суму.

Вимоги в частині стягнення решти 6352, 93 гривні заподіяної матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки при розгляді кримінального провадження ні прокурор, ні потерпіла не подали підтверджуючі документи на пошкоджене майно та його вартість.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправмірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілою, з врахуванням втрат немайнового характеру, які вона зазнала внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, що призвело до життєвих змін та потребує додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. При цьому суд враховує матеріальне становище обвинуваченого, а також що злочин останнім вчинено з необережності.

Посилання сторони захисту на наявність страхового полісу на підставі якого заявлені вимоги в частині моральної шкоди підлягають стягненню з страхової групи «ТАС» не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, який в постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому своїми неправомірними діями. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільна-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».
З врахуванням вищенаведеного розмір моральної шкоди, заподіяної неповнолітній ОСОБА_10 суд оцінює в розмірі 20000 гривень, що буде розумним для відшкодування заподіяну виду шкоди.

При цьому враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заявлено потерпілою як до обвинуваченого, так і страхової компанії, тому суд, з врахуванням положень ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах ліміту визначає, що страховиком обвинуваченого підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 5000 гривень, а обвинуваченим 15000 гривень.
Обставини, на які посилається представник відповідача АТ «Страхова група «ТАС» в наданому суду запереченні, як на підставу для відмови у позові, а саме: неподання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування не є підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Так, відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та статті 16 Закону України Про страхування у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Процесуальні витрати, відповідно до ст.124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Доля речових доказів підлсягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженню не обирався. Арешт на майно ОСОБА_7 не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 6800 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію» відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 5000 гривень заподіяної матеріальної шкоди та 15000 гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з АТ «Страхова група «ТАС», юридична адреса: 03062, м.Київ, проспект Перемоги, 65 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди кошти в сумі 5000 гривень.
Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , що знаходиться на зберіганні в Коростенському ВП ГУНП в Житомирській області повернути за належністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1407 гривень 36 копійок.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: