справа № 208/4183/17
№ провадження 1-кп/208/490/17
ВИРОК
Іменем України
18 грудня 2017 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент, Узбекістан, громадянина України, маючого неповну середню освіту, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 04.02.2010 ОСОБА_6 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2010, на користь матері ОСОБА_4 , рішення набрало законної сили 15.02.2010.
Однак ОСОБА_6 , будучи 27.06.2012 попередженим державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини, діючи умисно, став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.
У період часу з 01.09.2016 по 01.06.2017 ОСОБА_6 працюючи без офіційного працевлаштування та отримуючи дохід, маючи заробіток аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, чим допустив заборгованість зі сплати аліментів за 9 місяців на загальну суму 10 299,00 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України визнав повністю, з фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, погодився, нових фактів суду не повідомив.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердила. Додатково пояснила суду, що з 2010 року з обвинуваченим не проживає, обвинувачений грошей на утриманні дитини не надає.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), встановлена та доведена. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує, за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченим.
Злочин, вчинений ОСОБА_6 є злочином невеликої тяжкості.
Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_6 , в силу ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з обмеженням волі. В той же час, беручи до уваги особу обвинуваченого, його заняття, майновий стан, наслідки вчиненого злочину, визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, призначеного йому вироком суду, встановивши ОСОБА_6 іспитовий строк.
Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Заходи забезпечення кримінального провадження під час судового провадження не обирались.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75,76, ч.1 ст. 164 КК України, ст.ст. 94, 349, 368, 370,371, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного цим вироком з випробуванням, встановивши ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до положень п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 в період випробувального терміну такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подач апеляції через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1