Справа № 467/195/17
УХВАЛА
17.01.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у приміщенні Арбузинського районного суду в смт. Арбузинка клопотання прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000503 від 22 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000503 від 22 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 60 діб, мотивуючи його тим, що обраний ухвалою слідчого судді відносно нього запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області. При цьому судом було встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, ці ризики є дійсними і триваючими, такий вид запобіжного заходу відповідає характеру і тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 діянню. Станом на 16 січня 2018 року ризики не зменшились, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

В клопотанні прокурора вказується, що інші, більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого. Так, при зміні запобіжного заходу на домашній арешт, поруку чи особисте зобов`язання ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність, не виконуватиме покладені на нього судом обов`язки або ж переховуватись від суду, оскільки проживає один, не працює, не має постійного джерела доходу, має неприязні відносини з матір`ю, має не зняту і непогашену судимість.

Обрання застави також є неможливим, оскільки обвинувачений не працює, постійного джерела доходу не має.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, мотивуючи тим, що воно є аналогічним попереднім його клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу.

При цьому обвинувачений наголосив, що в нього налагодились відносини з матір`ю, всі докази по справі досліджено, а тому він не має наміру переховуватись від суду чи нехтувати своїми обов`язками.

Потерпілий в судовому засіданні просив відпустити обвинуваченого додому.

З`ясувавши думку учасників процесу, перевіривши доводи заявленого прокурором клопотання, а також доводи сторони захисту щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів приходить до такого.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2017 року, який був продовжений ухвалою слідчого судді цього ж суду від 20 лютого 2017 року на строк до 21 березня 2017 року.

В подальшому запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою продовжувався ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області неодноразово.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року слідує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено обвинуваченому, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення та з урахуванням того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.
Однак ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків на сьогоднішній день відпав, оскільки останні допитані в судовому засіданні.
Між тим, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а тому існує ризик, що він може переховуватись від суду, оскільки розуміє наслідки скоєного ним злочину та передбачену законом міру відповідальності.

Крім того, ОСОБА_6 має не зняту і не погашену судимість, однак знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а тому ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень не відпав.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано стороною захисту обвинувачений, хоч і має постійне місце реєстрації, однак не працює, не має постійного джерела доходу, не навчається і не одружений, що свідчить про низький ступінь міцності його соціальних зв`язків.
Тож, оцінивши в сукупності наявність вищезазначених ризиків і обставин, що регламентовані ч.1 ст. 178 КПК України та враховуються, зокрема, і при продовженні запобіжного заходу, а також вагомість доказів, якими обґрунтовуються ці обставини, колегія суддів прийшла до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк до 60 діб.
При цьому суд переконаний, що такий вид запобіжного заходу з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 було об`єктивно встановлено, що він підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, встановлено дійсні ризики згідно кримінального процесуального закону, а тому не піддаючи судові рішення сумніву та не порушуючи принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що на дайни час об`єктивні обставини, встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, не є спростованими.
За таких обставин, клопотання прокурора слід задовольнити і продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання до 23 березня 2018 року.
Обговорюючи питання зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів прийшла до слідуючого.
Так, запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути застосований до обвинуваченого у даному випадку, оскільки він проживає один, не має сім`ї, не працює та не має заробітку, в нього склались неприязні відносини з матір`ю, має не зняту та непогашену судимість, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, що свідчить про нестабільність його соціальних зв`язків та схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень.
Свої доводи про налагодженість стосунків з матір`ю обвинувачений в судовому засіданні належно не довів.
Щодо визначення розміру застави обвинуваченому, то колегія суддів не убачає підстав для його застосування, оскільки можливість внесення застави обвинуваченим чи іншою особою в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.
Застосування запобіжного заходу у виді поруки чи особистого зобов`язання відносно обвинуваченого не є співмірним встановленим ризикам та тяжкості інкримінованого обвинуваченому правопорушення.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під ватрою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого колегія суддів на даному етапі не встановила.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не відпали, більш м`які запобіжні заходи не взмозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію запобіжного заходу слід продовжити до 23 березня 2018 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 369, 370, 376 КПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження № 0000503 від 22 грудня 2016 року, продовжити до 23 березня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3