Справа № 741/1031/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/724/2017
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000145 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий 30.11.2015 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин,

засуджений за:

- ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна;

- ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Носівського районного суду від 30.11.2015 року й остаточно ОСОБА_12 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 15 (п`ятнадцять) днів, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 ухвалено рахувати з моменту його затримання - з 10 червня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у виді тримання під вартою.

Згідно ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_12 у строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 10 червня 2016 року по 17 листопада 2016 року включно, та з 25 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , розлучений, має на утриманні малолітню дитину, освіта професійно-технічна, працює помічником машиніста Моторвагонного депо «Фастів-1», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання даного вироку суду.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець с. Кобижча Бобровицького району Чернігівської області, житель АДРЕСА_4 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта професійно-технічна, працює помічником машиніста КП «Київпастранс», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_14 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання даного вироку суду.

Стягнуто із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь держави витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 , по 485,68 грн. з кожного.

Стягнуто із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь держави витрати на залучення експертів, по 293 грн. 20 коп. з кожного.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 17 березня 2016 року, близько 19.30 год., ОСОБА_12 за попередньою змовою із ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на вул. Центральна у місті Носівка Чернігівської області, на березі р. Носівочка, з метою заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, учинили напад на потерпілого ОСОБА_8 , під час якого, реально погрожуючи останньому вбивством, нанесли йому удари руками та ногами в область голови та по різним частинам тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та заволоділи майном потерпілого на загальну суму 2586,22 грн., після чого покинули місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном, чим заподіяли ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

ОСОБА_12 , засуджений вироком Носівського районного суду від 30.11.2015 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, після постановлення 11 січня 2016 року на облік до Носівського районного відділу КВІ та роз`яснення порядку, умов відбування та наслідків ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, подальшого направлення для відпрацювання громадських робіт до КП «Носівка-Комунальник», будучи попередженим 15.02.2016 року, 22.03.2016 року та 12.04.2016 року про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, умисно, без поважних причин не з`явився на відпрацювання громадських робіт 09, 11, 12 та 15 лютого 2016 року; 15, 16 та 18 березня 2016 року; 06, 08, 27 та 28 квітня 2016 року; 12, 16, 17 та 18 травня 2016 року. Також ОСОБА_12 не з`явився на реєстрації до Носівського районного відділу КВІ 12 лютого 2016 року, 25 березня 2016 року та 08 травня 2016 року. Станом на 19 травня 2016 року ОСОБА_12 відпрацьовано 80 годин громадських робіт, невідбута частина покарання становить 120 годин.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.187 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, так як стороною обвинувачення не доведено жодної з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Вказав на неузгодженість та суперечливість показань потерпілого ОСОБА_8 із показаннями свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Зазначив, що проведені слідчі експерименти не узгоджуються із даними відеозаписів камер спостереження. Крім того, послався на порушення вимог ч.12 ст.290 КПК України щодо невідкриття стороні захисту ухвал про надання дозволів на проведення негласних слідчо-розшукових дій.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо останнього, в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.187 КК України - закрити. Зазначив, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ґрунтується на неналежних, недопустимих доказах та припущеннях. Послався на недопустимість доказу показань потерпілого ОСОБА_8 , оскільки з них неможливо встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, які прямо чи непрямо підтверджують скоєння щодо нього кримінального правопорушення. Вказав на недопустимість ухвал про надання дозволів на проведення негласних слідчо-розшукових дій, оскільки вказані документи не були відкриті стороні захисту після завершення досудового розслідування. Також зазначив, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт попередньої змови між обвинуваченими про напад на ОСОБА_8 та заволодіння його майном. Вважає, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, вчинене групою осіб, що підтверджується усіма учасниками даного конфлікту, в тому числі і самим потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_14 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим за ч.2 ст.187 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину. Зазначив, що висновки суду щодо доведеності його вини у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення обґрунтовуються доказами, які неправильно оцінені та необґрунтовано покладені в основу вироку. Крім того, послався на порушення вимог ч.11, 12 ст.290 КПК України, оскільки прокурором не було здійснено відкриття стороні захисту відомостей про проведення негласних слідчо-розшукових дій.

Захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з не підтвердженням висновків суду дослідженими в судовому засіданні доказами про участь ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Зазначив, що місцевим судом не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, і вичерпані всі можливості їх отримати. Так, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не заявляли у судових засіданнях про будь-яку співучасть ОСОБА_13 у розбійному нападі з ними на потерпілого ОСОБА_8 . Про відсутність участі ОСОБА_13 у розбійному нападі також заявляв і потерпілий ОСОБА_8 . Про напад на ОСОБА_8 тільки двома чоловіками також заявляли й свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 .

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; потерпілого ОСОБА_8 , який частково погодився з апеляційними скаргами; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні апеляційного суду вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.389 КК України визнав повністю, за ч.2 ст.187 КК України не визнав, та показав, що 17 березня 2016 року, близько 19 години, перебував разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які біля магазину «Фора» у м. Носівка вживали спиртні напої. Між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , який також перебував у нетверезому стані, сталася бійка, а він та ОСОБА_13 їх розбороняли. Потім ОСОБА_12 поговорив з потерпілим і останній на велосипеді поїхав додому, а ОСОБА_13 та він пішли до останнього додому. У той вечір ОСОБА_12 алкогольні напої не вживав, біля річки не був, тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не завдавав. Наступного дня, біля річки, він знайшов мобільний телефон, який повернув ОСОБА_8 після зустрічі з ним у поліції.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_13 свою вину не визнав та пояснив, що 17 березня 2016 року, близько 19.30 год., знаходився біля магазину «Фора», у м. Носівка, де перебували також ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Потерпілий ОСОБА_8 заступився за свого знайомого і почав битись із ОСОБА_14 , а він їх розбороняв. Після цього разом із ОСОБА_12 пішли до останнього додому, де ночував. У цей вечір випив близько 100 г горілки, біля річки ніякої бійки не бачив. Коли йому в поліції повідомили про наявність кримінальної справи по факту побиття ОСОБА_8 , то відшкодував потерпілому 5000 грн..

Обвинувачений ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не визнав та пояснив, що 17 березня 2016 року, близько 20-00 год., біля магазину «Фора», у м. Носівка, він разом з іншими обвинуваченими вживав спиртні напої. В цей час між ним і ОСОБА_8 виник конфлікт та взаємна бійка. ОСОБА_8 поговорив із ОСОБА_13 , після чого останній закинув сумку ОСОБА_14 в область парковки; а коли забирав свою сумку, знайшов клавіатуру до комп`ютера. Потім вони попросили у потерпілого грошей на пиво. Останній сказав, що у нього грошей немає і віддав свою банківську карту, назвавши пін-код. Після цього ОСОБА_14 пішов до банкомату, щоб зняти гроші, але код виявився невірним. Потім він зателефонував ОСОБА_12 і той назвав йому інший пін-код. Коли він повернувся, то потерпілого вже не було. Клавіатуру повернув ОСОБА_8 і відшкодував йому 5000 грн.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, їх вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції показав, що 17 березня 2016 року поїхав на велосипеді у центр м. Носівка, де забрав посилку із клавіатурою та комп`ютерною мишкою. Увечері цього ж дня вживав алкогольні напої із знайомим, після чого пішов до магазину «Фора», де у нього виник конфлікт з ОСОБА_14 , який став чіплятися до його знайомого. ОСОБА_14 кілька разів ударив його кулаками в обличчя, після чого потерпілий став тікати. Але його наздогнали ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , збили з ніг та притягнули до річки. Вони його били і по голові і по ногах, забрали гаманець із грошима та банківську картку. Він встиг зателефонувати своїй дружині і повідомив, що його б`ють. Потім ОСОБА_12 та ОСОБА_14 стали вимагати, щоб він повідомив їм пін-код, а коли він їм сказав неправильний код, то знову били по різним частинам тіла, погрожували скинути його у річку. ОСОБА_13 на місці бійки з ними не було, він побачив його тільки в поліції. Через 5-10 хв. приїхав брат потерпілого і забрав його додому. Наступного дня на місці бійки він знайшов свій паспорт; телефон і клавіатуру йому повернули в поліції. Також, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відшкодували йому по 5000 грн.

Свідок ОСОБА_18 (рідний брат потерпілого) у місцевому суді показав, що 17 березня 2016 року, близько 21.00 год., йому зателефонувала дружина брата і повідомила, що на ОСОБА_8 здійснено напад. Коли він зателефонував брату, то почув звуки боротьби; потім ще раз зателефонував, виклику вже не було. Коли він прибіг на місце, то бачив біля річки два силуети, впізнав ОСОБА_12 . На землі помітив потерпілого, який був побитий і в нетверезому стані. ОСОБА_8 сказав, що нападників було троє, один з яких ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_19 (дружина потерпілого) в судовому засіданні місцевого суду показала, що 17 березня 2016 року, у вечірній час, вона телефонувала ОСОБА_21 , і він повідомив, що його б`ють, після чого вона зателефонувала його брату. Коли телефонувала своєму чоловіку, почула голос ОСОБА_12 , якого вона знає, чоловіку кричали «…я тебе вб`ю…». Потім чоловік сказав їй, що випивав із своїм знайомим, біля магазину виникла бійка, він став тікати, його наздогнали і потягнули в сторону річки, де продовжували бити.

Окрім показань потерпілого та свідків, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявою потерпілого ОСОБА_8 від 18.03.2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності трьох осіб, які 17 березня 2016 року спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи належним майном: гаманцем з грошима в сумі 700 грн., банківською карткою, мобільним телефоном, клавіатурою та комп`ютерною мишкою (т.1, а.к.п.118);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.07.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 повідомив про наявність бійки між ним та ОСОБА_14 біля магазину «Фора»; ОСОБА_14 був разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_8 став тікати з велосипедом; останні троє йшли за ним і наздогнали біля мосту через р. Носівочка, повалили на землю та відтягли через дорогу до річки; всі втрьох почали його бити, під час чого йому зателефонувала дружина, телефон був вихоплений одним із нападників; його обшукували, забрали портмоне із банківською карткою, 700 грн. та паспортом, останні стали питати у нього пін-код і знову стали бити, при цьому сказали, що втоплять у річці, він сказав їм вигаданий пін-код, після чого один із нападників пішов; через деякий час до нього підійшов його брат (т.1, а.к.п.144-147);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2016 року, згідно якого потерпілим ОСОБА_8 здійснене упізнання ОСОБА_12 (т.1, а.к.п.155-158);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.06.2016 року, згідно якого ОСОБА_14 , у присутності захисника, повідомив, що 17 березня 2017 року перебував у центрі м. Носівка біля магазину «Фора», випив разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 близько 300 г горілки; близько 19-00 год. у нього виник конфлікт із ОСОБА_8 та взаємна бійка, він вдарив в обличчя ОСОБА_8 близько двох разів, ОСОБА_13 їх розборонив; коли вийшов з магазину, то побачив, що ОСОБА_8 стояв поряд із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , він підійшов до ОСОБА_8 та став просити у нього грошей на пляшку, ОСОБА_8 відмовив у цьому, повідомивши, що у нього немає грошей; ОСОБА_13 та ОСОБА_12 також стали тиснути на ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_8 віддав йому банківську картку і назвав пін-код, після чого він пішов до банкомату знімати гроші; двічі ввів пін-код, але він був невірний, тоді він зателефонував ОСОБА_13 і повідомив йому, що пін-код невірний, після цього повернувся; ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 були біля річки; підійшовши до них, двічі вдарив рукою в плече ОСОБА_8 і став знову питати пін-код, на що останній знову повідомив код, після чого він знову пішов до банкомату, пін-код знову був невірний, коли повернувся, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 йшли без потерпілого (т.2, а.к.п.11-16);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08 червня 2016 року (т.1, а.к.п.170-173), та випискою по рахунку ОСОБА_8 , згідно якої операція по руху грошових коштів 17 березня 2016 року здійснена 16:50:15, оплата послуги, м. Носівка, вул. Центральна, 39, відомостями ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитній карті ОСОБА_8 , відповідно до яких невірно введений PIN 17 березня 2016 року 20 год. 31 хв., 20 год. 34 хв., 20 год. 56 хв. особою, яка згідно наданих банком фотознімків, не є потерпілим ОСОБА_8 (т.1, а.к.п.174, а.к.п.178-183);

- протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_14 зазначає, що «… ОСОБА_22 не хоче на себе брати, а як потерпілого телефон у нього опинився, то ОСОБА_23 говорить, що був п`яним…, …ми всі речі повернули потерпілому, на наші гроші він може придбати « ОСОБА_24 »…, … ОСОБА_25 бере все на себе, потрібно 5 тис гривень віддати у неділю потерпілому…, …потрібні гроші по 5 тис. гривень потерпілому, ОСОБА_25 бере все на себе, хай буде ч.1 ст.187 КК…» (т.2, а.к.п.88-90);

- протоколом про результати аудіо, відеоконтролю місця (за особою) від 11 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_12 повідомляє, що «…не отрицаю ст.187 КК у них факти косвени…, …я їх отмазую…, …можна було б ст.125 КК…, …якби мені дали арешт то я б гроші знайшов…» (т.2, а.к.п.91-93);

- протоколами огляду місця події від 19 та 21 березня 2016 року, згідно яких телефон марки Айфон-6 білого кольору, клавіатура чорного кольору Crown, які видані ОСОБА_12 , належать потерпілому ОСОБА_8 (т.1, а.к.п.119-120, а.к.п.126-127);

- висновком експерта від 10 квітня 2016 року, із врахуванням показань експерта ОСОБА_26 в порядку ст.356 КПК України, у потерпілого ОСОБА_21 мають місце ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, обширного крововиливу лівого ока, забою м`яких тканин волосяної частини голови і правої вушної раковини, ділянок осадження шкіри крила лівої здухвинної кістки і лівого тазостегнового суглобу, садна лівого колінного суглобу; ушкодження спричинені дією тупих предметів за механізмом удару і ковзання, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; тілесні ушкодження могли виникнути 17 березня 2016 року як від ударів руками, так і від ударів ногами, садна могли виникнути, як при падінні на тверду поверхню, так і при волочінні по ній; тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння; ОСОБА_8 міг знаходиться, як у горизонтальному положенні, так і вертикальному положенні, або близькому до нього положенні; тілесні ушкодження виникли не менш ніж від шести травматичних дій (т.1, а.к.п.149-151).

В судовому засіданні місцевого суду було встановлено, що тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_8 біля магазину «Фора», внаслідок ударів ОСОБА_14 в його голову, інші тілесні ушкодження згідно висновку експерта отримані останнім біля річки. При цьому погрози ОСОБА_12 щодо втоплення у річці потерпілого у разі ненадання нападникам інформації про пін-код банківської картки, сприймалось ОСОБА_8 , як реальна загроза його життю, з чим погоджується і колегія суддів.

Вищезазначені докази у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують наявність попередньої змови між обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які діяли спільно і узгоджено, із обопільною спрямованістю до досягнення мети, спираючись у своїх діях один на іншого, між їх діями був причинний зв`язок, і ці особи усвідомлювали, що спільно вчиняють кримінальне правопорушення.

Зміну потерпілим свідчень у суді, а саме твердження, що нападників було двоє ( ОСОБА_12 та ОСОБА_27 ), колегія суддів оцінює критично і вважає їх як намагання з боку ОСОБА_8 допомогти обвинуваченому ОСОБА_13 уникнути відповідальності за скоєне, так як участь останнього в розбійному нападі на ОСОБА_8 повністю підтверджується вищенаведеним.

Зокрема, у своїй заяві від 18.03.2016 р. до органів поліції потерпілий просив притягнути до кримінальної відповідальності трьох осіб, які напали на нього та заволоділи його майном. Про наявність саме трьох нападників він зазначив і в ході проведення 01.07.2016 року слідчого експерименту за його участі.

Крім того, під час проведення слідчого експерименту 30.06.2016 року за участю ОСОБА_27 останній вказував, що ввечері 17 березня 2016 року обвинувачені (усі троє) разом вживали спиртні напої біля магазину «Фора» у м. Носівка. Після конфлікту з ОСОБА_8 вони просили у нього гроші на спиртне, але він сказав, що у нього немає грошей. Тоді вони всі втрьох стали тиснути на потерпілого і він віддав їм свою банківську картку.

Також, сам факт відшкодування потерпілому шкоди в сумі 5000 грн. обвинуваченим ОСОБА_13 , на думку колегії суддів, вказує на причетність останнього до вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 і непрямо свідчить про визнання їм своєї провини за скоєне.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Відтак, позицію обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 щодо відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.389 КК України, наявність на утриманні малолітньої дитини; обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, з конфіскацією частини майна; за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту, із врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що ОСОБА_12 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком Носівського районного суду від 30.11.2015 року, остаточне покарання йому обґрунтовано призначено на підставі ч.1 ст.71 КК України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_12 вчинив нові злочини під час відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем роботи; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; обставини, які пом`якшують покарання - молодий вік, добровільне відшкодування завданого збитку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; з урахуванням думки потерпілого, дійшов правильного висновку про можливість призначення основного покарання за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем роботи; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; обставини, які пом`якшують покарання - молодий вік, добровільне відшкодування завданого збитку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; з урахуванням думки потерпілого, та дійшов правильного висновку про можливість призначення основного покарання за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті, з конфіскацією ? частини особисто належного йому майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 - без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4