Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого:судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу прокурора на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000172 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, раніше не судимий, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 /один/ рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Задоволено повністю цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 на користь комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, понесені лікарнею витрати у сумі 4424 /чотири тисячі чотириста двадцять чотири/ гривні 66 коп.

Судом також вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що він 26 липня 2016 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом марки «ЛІФАН ЦЦР 150», рухаючись зі сторони с.Серники Зарічненського району Рівненської області, по вул.Центральна в с.Олександрово Зарічненського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту «б» п.2.3, п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконався у безпечності такого маневру для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі мотоциклу «Джіанши» під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по вул.Центральній у зустрічному напрямку, та допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом.

У результаті зіткнення транспортних засобів потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді вторинно-відкритого перелому нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням 33-А1, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, який для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, та пункту 10.1 Правил дорожнього руху, у відповідності до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор здійснюючий процесуальне керівництво у провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кримінально-правову оцінку його діянь, вважає вирок місцевого суду незаконним у частині призначення обвинуваченому покарання. Стверджує, що судом при призначенні покарання не у повній мірі враховано особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначає, що обвинувачений вчинив злочин за обтяжуючих покарання обставин, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Вважає вирок несправедливим у зв`язку із призначенням надміру м`якого покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, всупереч тому, що наполягав на суворішому покаранні. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальну міру покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без зміни як законний та обґрунтований.

Потерпілий ОСОБА_6 у поданому на апеляційну скаргу запереченні просить залишити вирок суду без змін, оскільки завдану шкоду йому відшкодовано, вирок суду вважає справедливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який заперечив вимоги викладені у апеляційній скарзі прокурора та просив залишити вирок суду в силі, пояснення потерпілого, який пояснив що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, усі понесені витрати на лікування йому обвинуваченим відшкодовано, думку прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу та просив обрати обвинуваченому реальну міру покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так судом враховано обтяжуючою обставиною вчинення тяжкого злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп?яніння.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його активне сприяння у розкритті злочину, а також добровільне відшкодування ним завданої шкоди потерпілому на лікування.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком 3 /три/ роки без позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Також, суд із врахуванням обставин вчинення злочину обвинуваченим та його особи прийшов до висновку про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 /три/ роки.
Вимоги прокурора, наведені у апеляційній скарзі, про призначення ОСОБА_7 більш суворішого покарання, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Покликання апелянта, на неврахування судом, вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння у ході апеляційного розгляду не ствердилися. Так, судом врахована дана обставина як обтяжуюча вину обвинуваченому. Разом із цим, суд врахував цілий ряд обставин, що свідчать на користь можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, зокрема, відсутність у обвинуваченого судимостей, його ставлення до скоєного щире каяття, сприяння у розкритті злочину, а також те, що потерпілий до обвинуваченого претензій не має, позаяк ним відшкодовано завдану потерпілому шкоду на лікування. Не зміг апелянт обґрунтувати свої вимоги і щодо неврахування на його думку особи обвинуваченого, наведені твердження колегія суддів оцінює критично.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначаючи міру покарання згідно санкції інкримінованої йому статті закону, а також із застосуванням положень ст.75 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в цей же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3