ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТАНОВИВ:
Крім того, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні заявлено цивільні позови на відшкодування завданих збитків кримінальними правопорушеннями.
З метою забезпечення цивільних позовів по провадженню, слідчий просив суд накласти арешт на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутність.
Власник майна ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_6 надали заяву про розгляд клопотання у їх відсутність та письмові заперечення проти клопотання слідчого про арешт майна, згідно яких просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Оскільки у судове засідання не прибули всі учасники процесу, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
3 жовтня 2017 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України.
Потерпілими у вказаному кримінальному провадженні заявлено цивільні позови на відшкодування завданих збитків кримінальними правопорушеннями, а саме: потерпілим ОСОБА_7 на суму у розмірі 196 000 грн.; потерпілим ОСОБА_8 150 000 грн.; потерпілою ОСОБА_9 100 000 грн.; ОСОБА_10 80 000 грн.; ОСОБА_11 180 000 грн.
Підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №101861747 від 28.10.2017 року.
Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Частиною 8 ст. 170 КПК України встановлено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.
Разом з цим, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Проте, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано відповідних доказів щодо розміру ринкової вартості вказаного нерухомого майна, що позбавляє можливості визначити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Пункт 1 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питанняпро арешт враховувати правову підставу для арешту майна.
Враховуючи те, що передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладання арешту на майно відсутні, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого слідчого управління ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_12 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1