Справа №577/4722/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/15/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/4722/16-к за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Харківське Ровенського району Белгородської області РФ, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами, а також виключити з судового рішення висновок про наявність в його діях причинного зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки суд першої інстанції не врахував обставини вчинення злочину, зокрема те, що ОСОБА_10 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, не вибачився перед ним та не відшкодував ні матеріальної, ні моральної шкоди. Також зазначає, що суд безпідставно застосував ст.75 КК України при призначенні покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_10 просить залишити вирок суду без змін, оскільки призначене йому покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, є законним та справедливим, при цьому суд дійшов правильного висновку про те, що потерпілий також порушив ПДР України.

За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.01.2017 ОСОБА_10 був визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і йому було призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст.75 і 76 КК України ОСОБА_10 був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1762 грн.

Відповідно до вироку суду, 13.05.2016 близько 20 год. 15 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Mеrcеdеs-Bеnz 210D» н.з. НОМЕР_1 по пр. Миру в м. Конотопі з боку перехрестя з вул. Лісового в бік перехрестя з вул. Братів Лузанів, в районі буд. № 12 при повороті ліворуч в порушення вимог п.10.1 і п.10.4 ПДР України проявив неуважність, не впевнився в безпеці зміни напрямку руху, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу та допустив зіткнення з мотоциклом «HONDA CB600F» н.з. НОМЕР_2 , що рухався назустріч прямолінійно, внаслідок чого водій мотоциклу ОСОБА_13 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги і просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі потерпілого не оскаржуються.

Що стосується доводів потерпілого про порушення судом вимог кримінального закону при призначенні покарання та, як наслідок, визначення ОСОБА_10 занадто м`якого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини, а також те, що він вибачився перед потерпілим та відшкодував понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого. Обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було.

Також судом першої інстанції були взяті до уваги і дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він одружений, працює, раніше не судимий, на обліках у наркологічному та психологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи.

Таким чином, визначивши ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

Не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги про безпідставне звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, оскільки у відповідності до положень ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості і характер вчиненого ним злочину, а також інші обставини кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без реального відбування призначеного йому покарання шляхом звільнення від його відбування з випробуванням.

Твердження потерпілого відносно того, що обвинувачений перед ним не вибачився спростовуються встановленими вище обставинами, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Не відшкодування обвинуваченим моральної та моральної шкоди, в даному випадку, само по собі не є тією беззаперечною та безумовною обставиною, яка унеможливлює звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, колегія суддів враховує і той факт, що цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого завданої йому шкоди був залишений вироком суду без розгляду, оскільки потерпілим була подана відповідна заява через відсутність в повному обсязі достатніх доказів на підтвердження своїх вимог та намір відшкодувати шкоду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, є обгрунтованим доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на наявність в його діях порушень ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у тому, що керуючи автомобілем в порушення вимог п.10.1 і п.10.4 ПДР України він проявив неуважність, не впевнився в безпеці зміни напрямку руху, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу та допустив зіткнення з мотоциклом, внаслідок чого його водій ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, згідно обвинувального акта до дорожньо-транспортної пригоди призвело не дотримання виключно ОСОБА_10 вимог п.10.1 і п.10.4 ПДР України. Про будь-які порушення ПДР України іншими учасниками ДТП (в тому числі і потерпілим) в обвинуваченні зазначено не було.

Під час судового розгляду вказане вище обвинувачення прокурором не змінювалося, додаткове обвинувачення не висувалося, а тому на момент ухвалення вироку воно мало первісний зміст.

Визнаючи ОСОБА_10 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції у своєму вироку послався на висновки судово-автотехнічних експертиз не тільки в частині порушення водієм ОСОБА_10 правил дорожнього руху, які знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а ще й в частині невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам п.п.12.3, 12.4 і 12.9б ПДР України, з яких останні два пункти правил теж знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Дані про порушення правил дорожнього руху потерпілим були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 кримінального покарання, внаслідок чого суд вийшов за межі пред`явленого особі обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на порушення потерпілим ОСОБА_9 п.п.12.3, 12.4 і 12.9б ПДР України, а в іншій частині вирок суду залишити без змін, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу потерпілого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року відносно ОСОБА_14 змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на порушення потерпілим ОСОБА_9 п.п.12.3, 12.4 і 12.9б ПДР України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4