Постанова
Іменем України
05 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 205/5571/15-к
провадження № 51-754 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000414, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11596 гривень 79 копійок; в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , 27 квітня 2015 року, близько 12 години 40 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «DAF TE 95» р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом «FELDBINDER EUT 34.3», р/н НОМЕР_2 , які належать ПП «Київ-Ресурс», рухався по пр.Петровського, з боку пр.Сергія Нігояна в напрямку вул.Київська, в м.Дніпропетровську. Після зупинки автомобіля на червоний сигнал світлофора, на перехресті пр.Петровського та вул.Авіаційної, в м.Дніпропетровську та поновлення руху на зелений сигнал світлофора, ОСОБА_6 , грубо порушуючи п. 10.1 ПДР України, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху , допустив наїзд на ОСОБА_8 , яка вийшла на проїзну частину, на зелений для неї сигнал світлофора та перетинала проїзну частину пр.Петровського, з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , у бік посадкового майданчика трамвая. В результаті наїзду, потерпіла ОСОБА_8 отримала сполучну тупу травму тіла, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останньої.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та ухвалу суду апеляційної інстанції, на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що не встановлено механізм ДТП, судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, адже висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Зокрема, засуджений стверджує, що свідок ОСОБА_9 , зі слів якого ніби і був встановлений весь механізм, зазначений у обвинуваченні, в судовому засіданні не підтвердив обставини, викладені у протоколі його допиту в якості свідка та в протоколі слідчого експерименту. Також зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про повторний допит свідка ОСОБА_10 , про допит понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зазначені в протоколі слідчого експерименту, а також пасажира автомобіля «Даф» - ОСОБА_13 . Поряд із цим, указує на те, що судом не прийнято до уваги висновок судової авто-технічної експертизи №15/15 від 24 липня 2015 року, за яким, на його думку, не встановлено якою саме частиною автомобіля відбувся первинний контакт із пішоходом, тобто невідомий механізм наїзду на першій стадії руху пішохода. На думку засудженого, висновки судової авто-технічної експертизи № 70/27-439 від 17 липня 2015 року, якими обґрунтований вирок суду, засновані на вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_10 під час досудового розслідування, які останній спростував у судовому засіданні. Тому, наявні у матеріалах справи докази у сукупності підтверджують лише сам факт наїзду на пішохода з його смертельним травмуванням, втім конкретний механізм події слідством не встановлений, наявність його вини не доведена. Крім того, засуджений звертає увагу на те, що під час скоєння ДТП він виконував трудові обов`язки ПП «Київ-Ресурс», тому потерпілий має право на відшкодування шкоди саме підприємством, а не ним.
Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляцію ОСОБА_6 , в частині встановлених судом першої інстанції обставин, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК кваліфіковані правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд правильно поклав показання свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, а також дані висновків судових експертиз. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що бачив, як жінка, на вигляд схожа на потерпілу, переходила дорогу перед транспортним засобом під його керуванням, що зупинився на перехресті, при цьому вона рухалася справа наліво відносно напрямку його руху та зникла з поля зору свідка за автомобілем під керуванням обвинуваченого, що стояв ліворуч, а після початку руху згаданого автомобіля свідок побачив, як з-під коліс останнього показалося тіло потерпілої. Такі покази повністю узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи від 27 травня 2015 року , яка містить відомості про обсяг, характер та ступінь тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, первинний контакт з автомобілем , а також підтверджує наявність причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями та подією ДТП. Крім того, покази свідка узгоджуються із висновком судової авто технічної експертизи від 17 липня 2015 року №70/27-439, згідно якого в діях ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам ПДР України, що перебуває в причинному звязку із ДТП.

Що стосується тверджень ОСОБА_6 , що судом не прийнято до уваги висновок судової авто-технічної експертизи №15/15 від 24 липня 2015 року, як доказ його невинуватості, то судом правильно зазначено, що даний висновок зроблено на підставі даних, достовірність яких не перевірялась.
Посилання засудженого на відмінність показань свідка ОСОБА_10 , зазначених у вироку, від його показань, що фактично були надані ним у судовому засіданні, були належним чином перевірені в апеляційній інстанції. Судом вірно зазначено, що це є власною суб`єктивною оцінкою апелянта, в той час, як згідно технічного запису судового засідання, у суді першої інстанції надані зазначеним свідком показання повністю узгоджуються з висновками суду та покладеним у їх основу висновком судової авто-технічної експертизи і не спростовують висновки про винність обвинуваченого. Такі показання узгоджуються з висновками експерта-автотехніка щодо механізму та фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, а протокол огляду місця події від 27.04.2015 р. з доданими до нього схемою та фототаблицею, зокрема, щодо розташування на місці пригоди автомобіля під керуванням засудженого, плями бурого кольору, тіла потерпілої, належних останній речей, - поза розумним сумнівом підтверджують обставини, які оспорює засуджений.
Доводи засудженого про безпідставну відмову у задоволенні клопотань захисника про допит свідків також не заслуговують на увагу, адже повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, які підтверджують, що судом вживались усі необхідні заходи для виклику свідків в судове засідання.

Разом з тим, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд не дотримався вимог закону і постановив рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим з таких підстав.
Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Проте, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.
Отже, вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції не урахував зазначені вище вимоги і не дав оцінки тому факту, що ОСОБА_6 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Київ-Ресурс» яке, в свою чергу, є володільцем джерела підвищеної небезпеки.
На ці порушення не звернув уваги й апеляційний суд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду, в частині вирішення судами цивільного позову підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
Беручи до уваги викладене та керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає до часткового задоволення.
З цих підстав Суд ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити у цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14