АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000337 від 23.02.2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Луганськ Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця громадянина України, одруженого, який має на утриманні двох дітей, не працюючого, судимого:
- 21.12.2007 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання на строк 1 рік;
- 25.11.2010 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарань, з урахуванням ст.72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком
ЄУНСС 725/4072/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Провадження № 11-кп/794/28/18 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 307 КК України
Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2010 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п. 2 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 17.12. 2015 року по 21.03.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.
На вказаний вирок прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарань, з урахуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати один місяць позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд не врахував обставини, що обтяжує його покарання, відповідно до ст. 67 КК України рецедив злочину.

Також вважає, що суд, всупереч вимогам кримінального процесуального Закону, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, не врахував те, що він неодноразово судимий за учинення корисливих злочинів. Раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних для себе висновків не зробив, вчинив новий корисливий злочин, за який його було засуджено до реальної міри покарання.
Крім цього, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 вчинив новий тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів під час умовно-дострокового звільнення, що свідчить про те, що він не стає на шлях виправлення.
Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_7 в невстановленому органом досудового розслідування місці і час, протиправно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено субітекс, який з метою подальшого незаконного збуту, зберігав безпосередньо при собі до 04.06.2015 року і в цей день 04.06.2015р. о 19 год. 35 хв. в ході проведення оперативної

закупівлі, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , за грошові кошти в сумі 550 гривень збув «покупцю» ОСОБА_10 паперовий згорток, у якому знаходився уламок таблетки білого кольору, який згідно висновку експерта № 284-Х від 22.06.2015 містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін; маса якого становить 0,0047 г.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, обвинуваченого ОСОБА_7 , та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведенні в апеляційній скарзі доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає, що воно не відповідає тяжкості скоєного злочину та даним про особу винного та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Однак, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та не навів переконливих мотивів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання зі застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.
Так, суд в достатній мірі не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим.
Не враховано районним судом і того факту, що ОСОБА_7 вже був судимий та двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та середньої тяжкості злочинів, за які відбував реальні міри покарання, судимість у визначеному законом порядку не знята та не погашена, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.

Враховуючи наведене, погоджуючись з позицією прокурора, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості, а тому вирок районного суду щодо ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 307 КК України в частині призначення йому покарання необхідно скасувати, як незаконний, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим, а також те, що внаслідок вказаних дій відсутня шкода.
Обставини, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України колегія суддів визнає: активне сприяння розкриттю злочину, відсутність шкоди, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 та наявність на його утриманні двох дітей.
Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, колегією суддів не встановлено.
Також, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, має на утриманні двох дітей, проживає у цивільному шлюбі, має постійне, зареєстроване місце проживання за яким характеризується позитивно.

Крім того, колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме 1 епізод злочинної діяльності, вчинений під контролем працівників міліції, з невеликим обсягом збутого наркотичного засобу.
Вказані вище обставини, колегія суддів визнає такими, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та, з урахуванням особи винного, дають підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Саме таке покарання у виді реального позбавлення волі зі застосуванням ст. 69 КК України буде необхідним й достатнім для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самими обвинуваченим, так і іншими особами, та за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 307 КК України та за його вчинення призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарань, з урахуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з 17.12.2015 року по 21.03.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії даного вироку.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
(16.01.2018 р.)