Справа № 645/628/18
Провадження № 1-кп/645/350/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000009 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України із угодою про визнання винуватості від 30 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:
05 лютого 2018 року в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000009 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України разом з угодою про визнання винуватості.

Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року було призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної (далі ХМАПО) освіти № 154-к від 09.11.2015 ОСОБА_5 призначено на посаду заступника ректора з кадрових питань з 10.11.2015 року. Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України.

Відповідно до положення про відділ кадрів ХМАПО відділ кадрів є

самостійним структурним підрозділом академії, основними завданням якого є

організація та здійснення кадрової роботи, в основу якого покладено принцип

підбору, розстановки та просування кадрів відповідно до їх професійних,

ділових і особистих якостей. Відділ кадрів має круглу печатку (з визначенням

свого найменування) і штампи установлених зразків для оформлення трудових

книжок, прийому на роботу і звільнення. Печатка знаходиться у розпорядженні

заступника ректора з кадрових питань. Відділ кадрів очолює заступник

ректора з кадрових питань, який безпосередньо підпорядковується ректору та

несе відповідальність за роботу відділу.

Відділ кадрів здійснює підбір і розстановку кадрів за потребою академії у

спеціалістах відповідних професій, спеціальностей і кваліфікацій; оформлює

документи для укладання контракту з ректором академії; вивчення ділових

якостей працівників академії, формування резерву на зміщення керівного

складу академії.

Всю повноту відповідальності за якість і своєчасність виконання

покладених цим положенням на відділ завдань та функцій несе заступник

ректора з кадрових питань.

Відповідно до посадової інструкції заступника ректора з кадрових питань

ХМАПО ОСОБА_5 у своїй діяльності керується чинним законодавством

України, наказами і розпорядженням ХМАПО, посадовою інструкцією,

дорученнями ректора академії; приймає участь у підборі та розстановці кадрів

адміністративно-господарського та учбово-допоміжного персоналу; веде

прийом трудящих з питань працевлаштування та співробітників академії з

питань переміщення та звільнення з роботи; несе відповідальність за

правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, в межах,

визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним

законодавством України. Заступник ректора з кадрових питань взаємодіє з

усіма структурними підрозділами та кафедрами академії.

Ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі -

ХМАПО) наказом № 415-з від 10.10.2016, на виконання вимог Закону України

«Про запобігання корупції» та «Про засади державної антикорупційної

політики в Україні (Антикорупційна стратегія) на 2014-2017 роки, затверджено

«Антикорупційну програму Харківської медичної освіти післядипломної освіти» (далі - Антикорупційна програма), яка поширюється на всіх штатних

працівників ХМАПО та працівників за сумісництвом, в тому числі на осіб, що

проходять підвищення кваліфікації медичних та фармацевтичних кадрів та

підготовки наукових і науково-педагогічних кадрів у сфері охорони здоров`я,

отже і на ОСОБА_5 , як заступника ректора з кадрових питань ХМАПО.

У п. 4 Антикорупційної програми зазначається, що працівники ХМАПО,

інші особи, які виконують роботу та перебувають у трудових відносинах,

зобов`язані: не вчиняти та не брати участь у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних з діяльністю ХМАПО, утримуватись від поведінки,

яка може бути розцінена як готовність вчинити корупційне правопорушення,

пов`язане з діяльністю ХМАПО. Кожен працівник ХМАПО несе особисту

відповідальність за несвоєчасне надання інформації щодо ознак корупційних

ризиків. Особа, яка скоїла корупційне правопорушення притягається до

кримінальної, адміністративної, цивільно-правової або дисциплінарної

відповідальності за ініціативою Ректора Академії, Уповноважених

правоохоронних органів чи інших службових осіб у порядку та на підставах,

передбачених законодавством України, спеціальними нормативним актами і

трудовими договорами.

Відповідно п. 6 Антикорупційної програми посадовими особам і

працівникам ХМАПО заборонено використовувати службове становище або

своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання

неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, використовуючи будь-яке

державне чи комунальне майно або кошти у приватних інтересах; працівникам

ХМАПО забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити,

одержувати гроші, подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або

фізичних осіб у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної з

виконанням своїх посадових обов`язків в Академії, якщо особа, яка дарує,

перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - це

використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону,

наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою

одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття

обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно

обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у

частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи

юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання

наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»,

неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги,

послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи

негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без

законних на те підстав.

Відповідно до підпункту «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про

запобігання корупції» на ОСОБА_5 поширюються дія цього Закону, як на представника навчального закладу та являється особою, яка для цілей цього

Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави

або місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції»

особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється

використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з

цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших

осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно

або кошти в приватних інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції»

особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого

самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо

неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси,

зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за

можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити

про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника

відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально

уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Незважаючи на обізнаність з вимогами вищевказаного законодавства та

обов`язок їх дотримуватися, ОСОБА_5 , будучи заступником ректора з

кадрових питань ХМАПО, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч

інтересам служби, з метою протиправного особистого збагачення шляхом

одержання неправомірної вигоди вчинив зловживання впливом на прийняття

рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за передньою змовою групою осіб при наступних обставинах:

Згідно статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти

затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 13.04.2016 року, рішенням Державної акредитаційної комісії від 30.07.1994

№12, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.07.1994 №229

Харківську медичну академію післядипломної освіти віднесено до вищих

навчальних закладів IV рівня акредитації.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» посереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його

керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки

та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої

освіти. Керівник є представником закладу вищої освіти у відносинах з

державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та

фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених

цим Законом і статутом закладу вищої освіти.

Згідно наказу Міністра охорони здоров`я України №2-0 від 21.01.2015

ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти призначено

ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» та статуту

Харківської медичної академії післядипломної освіти, ОСОБА_6 , будучи

ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти організовує

діяльність Академії, вирішує питання фінансово-господарської діяльності

Академії, видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма

учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Академії

доручення; відповідає за результати діяльності Академії перед МОЗ України, у

підпорядкуванні якого перебуває Академія; є розпорядником майна і коштів;

забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори;

призначає на посаду та звільняє з посади працівників; забезпечує охорону

праці, дотримання законності та порядку; визначає функціональні обов`язки

працівників; здійснює інші передбачені законодавством та статутом

повноваження.

Таким чином, ректор Харківської медичної академії післядипломної

світи ОСОБА_6 є особою, яка обіймає посаду в вищому навчальному

закладі Міністерства освіти України, пов`язану з виконанням організаційно-

розпорядчих обов`язків.

Відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах

1-3 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Даний Закон втратив свою чинність 01.09.2016 року, але ст. 369-2 КК

України змін не зазнала, отже примітка до цієї статті посилається на

неіснуючий закон України, що вказує на відсутність з 01.09.2016 року

законодавчо визначеного переліку осіб, уповноважених на виконання функцій

держави, визначених зазначеним законом, а аналогія в кримінальному праві не

допускається.

Разом з тим, в зазначених пунктах ст. 4 статті 4 Закону України "Про

засади запобігання і протидії корупції" визначено вичерпний перелік суб`єктів

відповідальності за корупційні правопорушення та в ст. 3 Закону України «Про

запобігання корупції» визначено суб`єктів, на яких поширюється дія цього

закону, серед яких в вказаних статтях Законів є і особи, які постійно або

тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків. А згідно ч. 3 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, ректор Харківської медичної академії післядипломної

ОСОБА_6 , будучи особою, яка обіймає посаду в вищому

навчальному закладі Міністерства освіти України, пов`язану з виконанням

організаційно-розпорядчих обов`язків являється особою, уповноваженою на

виконання функцій держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» керівництво

кафедрою здійснює завідувач (начальник) кафедри, з яким керівник закладу

вищої освіти укладає контракт.

Так, 25 червня 2012 року Харківська медична академія післядипломної

освіти в особі ректора ОСОБА_6 , який діє на підставі

Статуту ХМАПО, з одного боку, та громадянка ОСОБА_7 , з

іншого боку, уклали контракт відповідно до якого остання призначається на

посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО на строк з 01 липня

2012 року до 30 червня 2017 року.

Перед закінченням терміну дії контракту ОСОБА_7 , точний час в ході

досудового розслідування не встановлено, в останньої відбулось декілька

розмов з ректором ХМАПО ОСОБА_6 та заступником ректора з кадрових

питань ХМАПО ОСОБА_5 з приводу укладення нового контракту

відповідно до якого ОСОБА_7 продовжувала б обіймати посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО, в ході яких останні повідомляли

ОСОБА_7 , що перешкодою в укладенні такого контракту являється

кримінальне провадження відносно однієї із працівниць кафедри патологічної

анатомії ХМАПО, завідуючою якої являється ОСОБА_7 .

Після чого у зв`язку із закінченням терміну дії контракту

ОСОБА_7 , останню відповідно до наказу ректора ХМАПО №127-К від

29.06.2017 року переведено з 03.07.2017 року на посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО до конкурсу.

Разом із тим, ОСОБА_5 в порушення Посадової інструкції, Положення

про відділ кадрів, Антикорупційної програми та Закону України «Про

запобігання корупції», не відмовившись від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень, як заступнику ректора з

кадрових питань, в середині липня 2017 року, точний час в ході досудового

розслідування не встановлений, під час особистої зустрічі вступив із

завідувачем кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної

допомоги ХМАПО ОСОБА_8 в злочинну змову з метою одержання

неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів від ОСОБА_7 , за вплив

на прийняття рішення ректором ХМАПО ОСОБА_6 щодо укладання з

ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду

завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО.

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи єдиний з ОСОБА_8 злочинний

умисел, діючи з корисливим мотивом, направленим на одержання

неправомірної вигоди, висунув ОСОБА_7 пропозицію, в силу займаної ним

посади та стосунків із ректором ХМАПО ОСОБА_6 уповноваженого на

укладання контрактів із працівниками ХМАПО, здійснити вплив на прийняття

останнім рішення про укладення із ОСОБА_7 контракту відповідно до

якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії

ХМАПО, за умови сплати грошової винагороди, при цьому ОСОБА_5

зазначив ОСОБА_7 , що у тому разі, якщо вона погодиться на вказану

пропозицію їй необхідно буде звернутися для вирішення зазначеного питання до завідувача кафедри онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної

допомоги ОСОБА_8 .

25.07.2017 ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність дій

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 спрямованих на одержання неправомірної

вигоди, звернулася із заявою до правоохоронних органів. Далі ОСОБА_7

діяла з метою викриття злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_8 під

контролем правоохоронних органів.

В подальшому завідувач кафедри онкологічної хірургії, променевої

терапії та паліативної допомоги ОСОБА_8 , реалізуючи єдиний з

ОСОБА_5 , злочинний умисел, діючи як співвиконавець, 31 липня 2017 року

під час особистої зустрічі із ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю

з ОСОБА_5 , вказав останній, що за вирішення питання щодо укладання з

ОСОБА_7 нового контракту, відповідно до якого остання обіймала б

посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО останній необхідно

надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі п`ятнадцять

тисяч доларів США.

Після чого, ОСОБА_8 , реалізуючи єдиний з ОСОБА_5 , злочинний

умисел, діючи як співвиконавець, 15.09.2017 близько13 год. 00 хв. біля

автозаправної станції «ОККО», що у м. Харкові по проспекту Льва Ландау,

62В, перебуваючи в автомобілі «Шевроле Нива», д.н.з. НОМЕР_1 , одержав для

себе та ОСОБА_5 від ОСОБА_7 , яка діяла під контролем правоохоронних

органів, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі триста вісімдесят тисяч гривень України, що відповідно до офіційного курсу

української гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 15 вересня 2017 року становила 14 524,8745 доларів США,

за обіцянку здійснити вплив ОСОБА_5 на прийняття рішення ректором

ХМАПО ОСОБА_6 щодо укладання з ОСОБА_7 контракту,

відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри

патологічної анатомії ХМАПО.

Після одержання від ОСОБА_7 вказаної неправомірної вигоди

ОСОБА_8 в ході телефонної розмови сповістив ОСОБА_5 про одержання

ним неправомірної вигоди від ОСОБА_7 шляхом повідомлення ОСОБА_5

що приїде до останнього на протязі однієї години.

ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника ректора з

кадрових питань Харківської медичної академії післядипломної освіти, діючи

умисно, за попередньою змовою групою осіб із завідувачем кафедри

онкологічної хірургії, променевої терапії та паліативної допомоги

ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх діянь направлених на власне незаконне збагачення, 15.09.2017 близько 13 год. 00 хв. одержав через

посередника ОСОБА_8 для себе та ОСОБА_8 від ОСОБА_7

неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі триста вісімдесят

тисяч гривень України, що відповідно до офіційного курсу української гривні

до долара США, встановленого Національним банком України станом на

15 вересня 2017 року становила 14 524,8745 доларів США, за обіцянку

здійснити вплив ОСОБА_5 на прийняття рішення ректором ХМАПО

ОСОБА_6 щодо укладання з ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії

ХМАПО.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані, за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди службовою особою, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому за попередньою змовою осіб.

Згідно угоди, про визнання винуватості від 31.01.2018 року ОСОБА_5 зобов`язувався повністю визнати вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України та погодився на призначення покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Між сторонами узгоджене покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України визнав повністю, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену міру покарання, при цьому вказав, що йому у повній мірі зрозуміло характер обвинувачення, він повністю розуміє права, надані йому законом та наслідки укладення і затвердження вказаної угоди.

Захисник ОСОБА_4 також просив про затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 31.01.2018 року та призначити покарання, визначене в угоді.

Шляхом опитування сторін, вивчення документів кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Дослідивши наданий обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000009, вислухавши пояснення прокурора, обвинуваченого, захисника, суд зазначає наступне.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо злочинів середньої тяжкості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Угоду було укладено 31 січня 2018 року з підозрюваним ОСОБА_5 і обвинувальний акт складено цього ж дня.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.

У статті 472 КПК України передбачено вимоги до угоди про визнання винуватості. Зокрема, як вказано в цій статті, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчинені кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, передбачені ст. 291 КПК України, і зокрема він повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання відповідного обвинувачення.

Так, відповідно до вимог ст. 337 КПК України розгляд справи в суді проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Зі змісту останнього вбачається, що ОСОБА_5 оголошено про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України. В порушення вимог ст. 42 КПК України обвинуваченому пред`явлено не конкретне обвинувачення. Під час формулювання обвинувачення не враховані положення ст. 91 КПК України, щодо обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні з врахуванням особливостей об`єктивної і суб`єктивної сторони складу злочину, що передбачений ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Такі суперечності є істотними, оскільки виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та з урахуванням викладеного в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості вказують на відсутність в обвинувальному акті посилань на фактичні обставини справи, які б давали можливість визначити правильність кваліфікації дій обвинуваченого і з урахуванням особливостей об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 складу злочину.

Тобто в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (з врахуванням процесуальних особливостей врегульованих КПК України з приводу проведення певного виду процесуальних дій) та формулювання обвинувачення в залежності від особливостей об`єктивної сторони.

Так, санкцією ч. 2 ст. 369-2 КК України передбачено прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

Особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Судом враховано те, що за ч. 1 ст. 369-2 КК України відповідальність несе лише особа, яка запропонувала чи надала неправомірну вигоду, а дії особи-посередника, яка запропонувала надати їй таку вигоду за вплив на уповноважену особу чи у відповідь на пропозицію надати їй таку вигоду погодилася одержати її за такий вплив, є лише необхідними складовими об`єктивної сторони передбаченого в цій частині статті злочину. Якщо ж особа-посередник сама пропонує надати їх неправомірну вигоду для (за) здійснення впливу на уповноважену особу, її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Об`єктивна сторона злочину за ч. 2 ст. 369-2 КК України характеризується активною поведінкою - діями, які вчиняються вже тільки особою-посередником і полягають:

а) в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою;

б) в пропозиції здійснити такий вплив за надання такої вигоди.

За частиною 2 ст. 369-2 КК України також карається злочин із формальним складом, який визнається закінченим: а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди; б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією. Як пропозиція і надання, так й одержання неправомірної вигоди обумовлені здійсненням з боку особи-посередника впливу на прийняття рішення уповноваженою особою. Але що стосується самого впливу, способу і форми його здійснення, діянь, що становлять його зміст, наслідків їх вчинення, характеру рішення (законне чи незаконне), прийнятого особою, на яку здійснюється такий вплив, - все це перебуває поза межами об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 369-2 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, характеризується прямим умислом і будь-якими мотивами, а передбаченого частинами 2 і 3 цієї статті - прямим умислом і корисливими мотивами.

Суб`єктом злочину за ч. 1 ст. 369-2 КК України може бути будь-яка особа, у тому числі і службова особа як публічного, так і приватного права. Що ж стосується частин 2 і 3 цієї статті, то суб`єктом передбаченого в них злочину може бути тільки приватна особа. Якщо ж посередник, який обіцяє чи здійснює вплив, є службовою особою приватного права чи особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, то пропозиція чи надання йому, а також одержання ним неправомірної вигоди за такий вплив, здійснений з використанням наданих йому повноважень, карається (за інших необхідних умов) не за ст. 369-2 КК України, а за відповідними частинами статей 368-3 або 368-4 КК України. Якщо ж таким посередником є службова особа публічного права, а запропонована чи надана їй, а також одержана нею неправомірна вигода має майновий характер, то дії особи, яка її пропонує чи надає, кваліфікуються за відповідними частинами ст. 369 КК України, а дії особи-посередника, яка її одержує, - за відповідними частинами ст. 368 КК України. Одночасно, за статтею 190 КК України, а не за ст. 369-2 КК України слід кваліфікувати і дії такої особи, яка одержала неправомірну вигоду нібито для здійснення впливу на прийняття рішення уповноваженою особою, але насправді не збиралася цього робити і бажала лише присвоїти таку вигоду.
Проте, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди службовою особою, а саме одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Тобто, органом досудового розслідування зазначено про одержання неправомірної вигоди службовою особою.
З викладеного можна зробити висновок, що вимоги закону передбачені ст. 291 КПК України виконані не були, із врахуванням особливостей інкримінованого ОСОБА_5 складу злочину, та викладенням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого чи цілком він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

З дослідження змісту поданої суду для затвердження угоди про визнання винуватості слідує, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та чинного законодавства України, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Зі змісту угоди про визнання винуватості слідує, що сторони визначили ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.. При цьому, в угоді зазначено, що сторони дійшли до такого покарання враховуючи суспільний інтерес в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, але суд вважає дане посилання є досить суперечливим і належним чином сторонами кримінального провадження не підтверджена. В угоді сторонами належним чином не вмотивовано призначення покарання у вигляді штрафу з урахуванням санкції відповідної статті, враховуючи, що санкція даної статті передбачає покарання від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі.

Крім того, відповідно до ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про запобігання корупції» корупція - використання особою, зазначеною в частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Згідно угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника ректора з кадрових питань Харківської медичної академії післядипломної освіти, вчинив корупційний злочин, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто прийняття пропозиції, одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи розмір відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Пунктами 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України встановлено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону.

Суд враховує те, що призначення такого покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян обвинуваченому, який працюючи на посаді заступника ректора з кадрових питань Харківської медичної академії післядипломної освіти, вчинив корупційний злочин, за попередньою змовою групою осіб, направлених на власне незаконне збагачення, одержав для себе та іншоїособи від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 380 000 грн., що відповідно до офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним Банком України станом на 15.09.2017 року становить 14 524,8745 доларів США, за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення ректором ХМАПО щодо укладання з ОСОБА_7 контракту, відповідно до якого остання обіймала б посаду завідувача кафедри патологічної анатомії ХМАПО. У зв`язку з чим суд вважає, що узгоджене покарання не відповідає інтересам суспільства, направленого на боротьбу з корупційними злочинами.
Тобто визначене в угоді між прокурором та ОСОБА_5 покарання як умова угоди, не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що обмежує суд в ухваленні законного та обґрунтованого вироку за наслідками угоди.

Необхідно зауважити, умови угоди не відповідають суспільним інтересам, а також укладенням угоди можуть бути порушені права та свободи ОСОБА_8 , стосовно яких відсутні обвинувальні вироки суду. Стосовно останнього, має місце кримінальне провадження, однак в обвинувальному акті, вказано, що винність даної особи вже встановлено, оскільки посилання здійснено на його прізвища, що на думку суду є недопустимим.

З врахуванням вищевказаного суд прийшов до висновку, що покарання у вигляді штрафу не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність умов угоди інтересам суспільства, що свідчать про те, що умови укладеної угоди не відповідають вимогам ст. 474 КПК України, наслідком чого є відмова у затвердженні угоди.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає лише два варіанти розгляду угод в підготовчому судовому засіданні, а саме суд має право: затвердити угоду або відмовити у її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування. Інше не передбачено.

Крім того, як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» п. 18 - за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Із цих підстав кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 468, 469, 471-474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
В затвердженні угоди від 30 січня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000009 відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України - відмовити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000009 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України першому заступнику військового прокурора Харківського гарнізону для продовження досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області, в термін, визначений п. 2 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального Кодексу України.

Суддя -