АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2058/17 Справа № 191/1138/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року,-
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладено обов`язки, передбачені п.2 ч.2, п.2 ч.1 ст.76 КК України.

Також вирішено долю речових доказів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

В решті заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 відмовлено.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що опівночі 28.01.2017 року прибувши до ферми, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через незачинені на замок двері, проник у середину ферми, звідки умисно таємно викрав металевий сейф, вагою 64 кг, вартістю 275 грн. 00 коп., чим спричинив останньому матеріальні збитки на вказану суму. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині відшкодування моральної шкоди, та призначити новий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На його думку, суд не навів доказів на підтвердження доведеності підстав та розміру позову в частині відшкодування моральної шкоди і визначаючи його розмір не навів відповідних мотивів для цього та не послався на норми цивільного законодавства, що регулюють майнову відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Вважає, що суд не врахував, що внаслідок винних дій ОСОБА_8 йому спричинено моральну шкоду, пов`язану із хвилюванням за своє майно, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та приниженні його честі та гідності, оскільки факт крадіжки став відомим багатьом мешканцям його села серед яких ОСОБА_8 хизується своїм вчинком та запевняє їх, що залишиться непокараним. Також суд не врахував, що він є інвалідом 2 групи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка прохала вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, думку потерпілого, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Тому в цій частині вони не перевіряються.

Доводи потерпілого про невідповідність розміру стягнутої моральної шкоди спричиненим душевним хвилюванням, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до п.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а згідно вимог ст.60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинуваченого, врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, ступінь вини обвинуваченого, дослідив повністю позовні вимоги потерпілого і враховуючи вимоги ст.ст.129, 91 92 КПК України ухвалив законне і обґрунтоване рішення стосовно розміру стягнення моральної шкоди, враховуючи вимоги ЦК України, виходячи з принципів розумності, справедливості спираючись на доведеність і обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі вище зазначені вимоги Закону і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди, та стягнув з обвинуваченого 500 гривень, що за своїм розміром є достатньою та розумною компенсацією моральних страждань потерпілого. Як видно з вироку своє рішення суд вмотивував належним чином.

Доводи потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого в відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. є вочевидь завищеною вимогою, остільки як видно з наявних матеріалів даний сейф не є виготовленим з дорогоцінних металів, не є культурною, чи історичною цінністю, а після викрадення вказаний сейф потерпілий виявив на пункті збору металобрухту та забрав його додому.

Тому на підставі викладеного, колегія суддів, вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок , як законний,- без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4