Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/9749/17
Провадження № 1-кп/490/989/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«01» лютого 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва Російської Федерації, є ассирійцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

- 06 червня 2016 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України до штрафу у сумі 1.20 грн.;

- 07 грудня 2016 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 3 років позбавлення волі; був звільнений від відбування покарання з випробуванням в встановленням іспитового терміну в 2 роки

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -
В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженими за вчинення крадіжок чужого майна та маючі не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення таких злочинів, вчинив нові злочини проти власності за таких обставин.

02 вересня 2017 року ОСОБА_4 , знаходячись біля кав`ярні-музею "Філіжанка", розташованої у будинку 15 по вулиці Декабристів у місті Миколаєві, побачив на літньому майданчику кав`ярні стільці, та вирішив заволодіти ними

Реалізуючи свій злочинний намір, він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, вилучив належні ОСОБА_6 два стільця " ОСОБА_7 " за ціною по 1.310 грн. кожен з двома м`якими подушками на стільці за ціною по 205 грн. кожна, заволодівши ними.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріальну шкоду у загальному розмірі 3.030 грн.

У період часу з 23:15 години 02 вересня 2017 року до 00:30 години 03 вересня 2017 року ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні кафе "Кафетерій", розташованого у будинку 65 по вулиці Потьомкінській у місті Миколаєві, побачив, що за одним з столів спить ОСОБА_8 , поруч з якою на столі лежить мобільний телефон "Meizu M3 Note" вартістю 3.899 грн., та вирішив заволодіти ним.

Реалізуючи свій злочинний намір, він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв вказаний мобільний телефон зі столу, заволодівши ним.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у загальному розмірі 3.899 грн.

03 вересня 2017 року близько 16:10 години ОСОБА_4 , перебуваючи біля кафе "Sette", розташованого у будинку 17 по вулиці Фалєєвській у місті Миколаєві, побачив на літньому майданчику цього кафе столи зі стільцями, та вирішив заволодіти ними.

Реалізуючи свій злочинний намір, він запропонував невстановленій під час досудового розслідування особі /надалі - співучаснику/ за грошову винагороду допомогти йому викрасти стіл та стільці, на що співучасник погодився.

Після цього ОСОБА_4 та співучасник, діючи спільно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, вилучили належні ОСОБА_9 стіл вартістю 499 грн. та два стільці за ціною по 333 грн. кожен, заволодівши ними.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та співучасник зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1.166 грн.

16 вересня 2017 року о 00:57 годині ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив на ганку цього будинку рослину - лимонне дерево, що росло у вазоні, вартістю 600 грн., та вирішив заволодіти ним.

Реалізуючи свій злочинний намір, він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, піднявся по сходинках та схопив належну ОСОБА_10 рослину, розбивши при цьому вазон вартістю 300 грн., заволодівши рослиною.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду у загальному розмірі 600 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що:

-відповідно до статті 32 Кримінального Кодексу України, пункту 3 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" /надалі - Пленуму/ неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою частиною тієї самої статті Особливої частини Кримінального Кодексу України утворюють повторність злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму у разі, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу України із зазначенням повторності злочинів у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуючої ознаки відповідних злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 Кримінального Кодексу України повинні отримувати окрему кваліфікацію.

-відповідно до частини 1 статті 33 Кримінального Кодексу України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу. До того ж, відповідно до роз`яснень, що містяться у абзаці 2 пункту 8 Пленуму сукупність утворюють також злочини, передбачені однією і тією ж статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, якщо вони мають різні стадії
Таке доводить, що кваліфікація усіх вчинених обвинуваченим злочинів, як передбачених однією частиною відповідної статті Кримінального Кодексу України, має здійснюватись за однією частиною відповідної статті із зазначенням кваліфікуючих ознак усіх злочинів, що утворюють сукупність, та такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.
За такого дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини викрадення ним:
1)02 вересня 2017 року - двох стільців з літнього майданчика кав`ярні-музею "Філіжанка";

2)у період часу з 23:15 години 02 вересня 2017 року до 00:30 години 03 вересня 2017 року - мобільного телефону

3)03 вересня 2017 року (разом з іншою особою) - столу та двох стільців з літнього майданчика кафе "Sette";

4)16 вересня 2017 року - лимонного дерева.

При цьому він зазначив, що спонукальні мотиви своїх дій пояснити не може (можливо, його "поплутав біс"); внаслідок таких дій він суттєво не збагатився; у содіяному він кається, про вчинене жалкує.
Ці покази обвинуваченого підтверджуються відомостями, отриманими внаслідок проведення 06 жовтня 2017 року слідчого експерименту за його участю, під час проведення якого він докладно розповів про всі деталі вчинених ним злочинів.
Враховуючи ці докази, а також думку учасників судового розгляду про можливість такого, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого фактичні обставини вчинення ним злочинів суд вважає встановленими.
2. З залучених до матеріалів кримінального провадження довідки № 58-21092017/48001 та копії вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-06 червня 2016 року за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-07 грудня 2016 року за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України,

вказані судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.
Мотиви зміни обвинувачення.
Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням окремі передбачені однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України злочини, вчинені ОСОБА_4 кваліфіковані окремо в зв`язку з наявністю в діях обвинуваченого під час вчинення злочину 03 вересня 2017 року додаткової кваліфікуючої ознаки.
Проте, таке суперечить наведеним вище вимогам статей 32, 33 Кримінального Кодексу України та роз`ясненням, що містяться у Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки".
За такого повторне посилання на вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених однією частиною однієї статті Кримінального Кодексу України, з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості, відшкодування завданої його діями шкоди, зокрема, шляхом повного визнання цивільного позову, щире каяття у вчиненні злочинів та сприяння ним у встановленні дійсних фактичних обставин справи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, органи досудового розслідування вказують вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Але ця обставина є передбаченою у статті 185 Кримінального Кодексу України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

Відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального Кодексу України за такого вона не може бути повторно врахована, як така, що обтяжує покарання.

Наявність інших передбачених у частині 1 статті 67 Кримінального Кодексу України обставин, що обтяжують покарання цього обвинуваченого, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду встановлено не було.

За такого суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених цим обвинуваченим, суд відзначає, що вчинені ним злочини є злочинами середнього ступеню тяжкості. Суд враховує також, що усі злочини були вчинені під впливом умислу, що виник раптово.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він місця реєстрації та місця постійного проживання не має, останнім часом проживає у різних знайомих за різними адресами; тривалий час не працює, живе за рахунок неофіційних заробітків.

Суд також враховує, що до 2009 року /тобто - до 30 років/ обвинувачений взагалі не вчиняв злочинів, після чого вдало пройшов випробування та протягом наступних 7 років злочинів не вчиняв; він також не перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що злочини, за які ОСОБА_11 засуджується цим вироком, є проявом його безвідповідального ставлення до життя та своїх обов`язків.
За такого суд вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

2. При цьому враховуючи, що обвинувачений вчинив цей злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2016 року, відповідно до частини 3 статті 78 Кримінального Кодексу України та статей 71, 72 цього Кодексу до призначеного за цим вироком покарання слід частково приєднати покарання, призначене попереднім вироком суду. При цьому відповідно до частини 7 пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. Отже, остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 має бути призначеним у вигляді позбавлення волі.

До того ж, як зазначене у частині 4 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» /в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року: «Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК , у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК . У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.»

Отже, в цьому випадку звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання не є можливим.

Оцінюючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд доходе висновку про необхідність призначення обвинуваченому за сукупності вироків покарання у вигляді позбавлення волі та направлення його для реального відбування цього покарання.

3. Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

4. При цьому у строк відбуття покарання ОСОБА_4 на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України слід зарахувати періоди його попереднього ув`язнення - з 12 жовтня 2017 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирішення цивільного позову.
До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на відшкодування завданої їй злочином матеріальної та моральної шкоди загалом 10.248 грн.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження заявлений позов визнав.

Оскільки таке визнання не є таким, що вочевидь суперечить закону та правам та охоронюваним законом інтересам сторін, на підставі частини 4 статті 204 ЦПК України воно підлягає прийняттю судом.

За такого суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Вирішення питання про долю речових доказів.
Речові докази у справі - предмети, що були протиправно вилученими в потерпілих - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власникам.

Вирішення питання про запобіжний захід.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_12 відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому строк його тримання під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 1 лютого 2018 року включно.

В зв`язку із тим, що відносно нього обирається міра покарання у вигляді позбавлення волі, до набрання вироком чинності обраний відносно нього запобіжний захід слід залишити попереднім - тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2016 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки 3 /три/ місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 - з 12 жовтня 2017 року до момент набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім - тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 10.248 /десять тисяч двісті сорок вісім/ грн.
Речові докази у справі - два крісла моделі "Кафе-Блюз" - повернути потерпілому ОСОБА_6 ..

Речові докази у справі - стіл та два крісла - повернути потерпілій ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_16 =

01.02.2018