Справа № 574/318/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

озглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
встановив:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням від 07.03.2017 рокупро звільнення його з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч. 5 ст.72 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України. Вважає, що оскільки при призначенні покарання, не зазначеного в частині першій зазначеної статті, яким в даному випадку є довічне позбавлення волі, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого покарання.

У судове засідання ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив суд звільнити його від покарання, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримала.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти клопотання заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, вказавши, що згідно вимог ст.537-539 КПК України, розгляд даного клопотання не входить до компетенції Буринського районного суду.

Суд, заслухавши думку прокурора, ОСОБА_5 та його захисника, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року за п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст.194, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як зазначене у супровідному листі Сумського СІЗО № 428 від 07.03.2017 року, яким направлялося клопотання засудженого ОСОБА_5 до суду, останній відбуває покарання у ЗВК -58, в м. Ізяслав, Хмельницької області та на теперішній час лише тимчасово переведений до Сумського СІЗО за ухвалою Апеляційного суду Сумської області.
Фактично ОСОБА_5 у клопотанні просить застосувати Закон №838-VIII з посиланням на ч.5 ст.72 КК України.

Беручи до уваги, що у п.3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок», з огляду на системний аналіз положень ст.ст. 537, 539 КПК України в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, правильним видається, що питання звільнення з під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК України має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п.2 ч.2 ст.539 КПК України).

В даному випадку Буринський районний суд вирок відносно ОСОБА_5 не ухвалював, на території Буринського району в межах територіальної юрисдикції Буринського районного суду вирок Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року, за яким засуджений ОСОБА_5 , не виконується, а тому, суд не має повноважень щодо вирішення питання звільнення з під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Посилання заявника, як на підставу свої вимог про звільнення з під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, на те, що йому призначено основне покарання, не зазначене в частині першій статті 72 КК України, є безпідставним та необґрунтовано мотивами, які заслуговують на увагу суду.

Згідно ч.1, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який вступив в дію 24 грудня 2015 року, в ч. 5 ст. 72 КК України щодо зарахування строку попереднього ув`язнення були внесені зміни.

У тексті закону відсутнє посилання як на покарання у виді «довічного позбавлення волі», так і на покарання у виді «позбавлення волі на певний строк», законодавець обмежився загальною фразою «позбавлення волі».

Аналогічно законодавець не вказав на неможливість застосування цього закону до певної категорії засуджених осіб у залежності від призначеного покарання.

Виконання покарання у виді довічного позбавлення волі регулюється главою 22 КВК України, яка передбачає виникнення у такої категорії засуджених певних прав, після відбуття останніми певного строку покарання, яким є покарання саме у виді довічного позбавлення волі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ч.5 ст.72 КК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про звільнення з-під варти та від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі .

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя