Справа № 308/3596/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження за № 308/3596/17, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 18.09.2014 року, про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, колишнього військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), солдата, не одружений, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000057 від 18.09.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
В ході судового розгляду провадження прокурор змінив обвинувачення і надав до суду обвинувальний акт затверджений 10.08.2017 року в якому міститься формулювання зміненого обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000057 від 18.09.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації , займаючи посаду номер обслуги мінометної батареї механізованого батальйону військової частини пп НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин, 20.08.2014 року самовільно залишив місце служби базовий табір військової частини НОМЕР_2 Ужгородської ділянки полігону ( АДРЕСА_3 ) та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 24.03.2017 року.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 407 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що був призваний та направлений для проходження військової служби до військової частини. Під час проходження військової служби зрозумів, що не зможе поводитись із зброєю і стріляти в людей, а тому покинув місце служби. Вказав, що самовільно залишив місце служби, просив суворо не карати.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України ( в редації Закону 2001 року) , як самовільне залишення військовослужбовцем ( крім строкової служби) місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, згідно службової характеристики ОСОБА_5 за період проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе посередньо, вперше притягується до кримінальної відповідальності, та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України відносить повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, судом згідно статті 67 КК не встановлено.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Судові витрати на залучення експерта - відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_5 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_5 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_5 не обирався .
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Судові витрати у кримінальному провадженні -відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1