Ухвала іменем україни 07 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000676, за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ТОВ «Полтавський хлібокомбінат «Кулиничі» ОСОБА_7 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Радивонівки Великобагачанського району Полтавської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено до покарання за ч. 2

ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з ТОВ «Полтавський хлібокомбінат «Кулиничі» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на користь ОСОБА_8 100 000 грн, а на користь ОСОБА_9 250 000 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 серпня 2015 року приблизно о 04.20 год., керуючи автомобілем «ГАЗ 3307-12», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по

вул. Гоголя в с. Красногорівці Великобагачанського району Полтавської області в напрямку від автодороги Київ-Харків-Довжанський до

сел. Великої Багачки Полтавської області, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху: маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для свого руху, не вжив заходів до зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода

ОСОБА_10 , яка знаходилася на правому краю проїзної часини дороги в напрямку руху автомобіля.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона померла того ж дня.

У касаційній скарзі представник цивільного відповідача порушує питання про неправильне вирішення цивільного позову в частині визначення суми цивільного позову в частині задоволення вимог щодо стягнення розміру моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому представник цивільного відповідача не оспорює доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи ж представника цивільного відповідача про необхідність зменшення суми, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілих в якості моральної шкоди, є безпідставними.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При цьому, як видно з оскаржуваних судових рішень, визначаючи розмір моральної шкоди, суд урахував незворотність наслідків, що настали для потерпілих, молодий вік загиблої, суттєві зміни в організації життя як для матері загиблої (яка унаслідок смерті своєї доньки стала опікуном малолітньої онуки, яка досягла шкільного віку) так і для її малолітньої доньки, яка залишилась сиротою, глибину душевних страждань потерпілих.

Ураховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про стягнення на користь ОСОБА_8 100 000 грн та на користь малолітньої ОСОБА_9 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, аналогічні доводи, наведені у касаційній скарзі, а саме щодо необхідності зменшення суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілих в якості моральної шкоди, були наведені в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, з огляду на наведене оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову є правильними та обгрунтованими, а підстави для їх скасування чи зміни в цій частині відсутні, у тому числі навіть з урахуванням доводів, наведених у касаційній скарзі про порушення Правил дорожнього руху самою потерпілою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження в частині вирішення цивільного позову і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення в цій частині, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області

від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «Полтавський хлібокомбінат «Кулиничі» ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3