АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/1629/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2166/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 07.06.2017 року за ч.1 ст.122 КК України до 1 року позбавлення волі,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 10.02.2017 року приблизно об 11:00 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вживав спиртні напої разом ОСОБА_9 .. Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, схопив ніж, який знаходився на кухні квартири, яким умисно наніс п`ять ударів в життєво важливі органи ОСОБА_9 , а саме: в область грудної клітини, живота та тулуба, спричинивши останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1104-С/17 від 07.04.2017 року, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, колото-різані поранення тулуба, які виникли від дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості, а також забійну рану на обличчі, яка виникла від ударної дії тупого твердого предмету. По ступеню тяжкості проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке ускладнилося виникненням двобічного гемопневмотораксу, та призвело до травматичного шоку, відповідно до п.п. 2.1.2 Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за ознакою небезпеки для життя належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та решта колото-різаних поранень та забійна рана на обличчі - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6-ти днів, але не більше трьох тижнів (21 дня) відповідно до п.п. 2.3.1 «а», п.2.3.3 Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першій інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотної неповноти судового розгляду. В обґрунтування зазначив, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілого або нанесення йому тілесних ушкоджень, а лише захищався від протиправних дій самого потерпілого. Проте суд, визнавши його винним , посилався лише на неправдиві покази дружини потерпілого , яка його обмовила.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першій інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотної неповноти судового розгляду. В обґрунтування зазначив, що обвинувачений не мав ні мети, ні умислу на позбавлення життя потерпілого, а лише оборонявся. Також зазначив про те, що обвинувачений наголосив, що він щиро розкаюється у скоєному, а саме у заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження з перевищенням меж необхідної самооборони.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляцій обвинуваченого та захисника , думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є правильними.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що 10.02.2017 року вони з ОСОБА_9 вживали горілку в квартирі останнього, де знаходилась й дружина потерпілого. Конфлікт розпочав потерпілий, який на кухні почав бити його руками та ногами. Відчувши загрозу своєму життю він схопив зі столу кухонний ніж та почав відштовхувати потерпілого від себе, під час штовханини віг міг випадково зачепити того ножем. Після того, як ОСОБА_9 відійшов від нього, він забрав зі столу ще один кухонний ніж з метою уникнення небезпеки з боку останнього, попрохав дружину потерпілого ОСОБА_10 відчинити йому двері квартири та повідомив їй, що забирає ножі із собою та коли її чоловік вгамується, пізніше їх поверне.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 визнавав, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв він, проте наполягав на тому, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілого або нанесення йому тілесних ушкоджень, а лише захищався від протиправних дій самого потерпілого.
Судом першої інстанції ретельно з`ясовано зміст і спрямованість умислу ОСОБА_8 , що підтверджується наступними доказами.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснила суду, що 10.02.2017 року після 11:00 год. її чоловік прийшов з роботи додому разом з ОСОБА_8 та повідомив їй, що придбав у нього мобільний телефон. Вона звернула увагу , що на обличчі ОСОБА_8 були синці. Потім її чоловік з ОСОБА_8 сіли за кухонний стіл, на якому знаходились пляшка горілки, дві чарки та попільничка, і випили по одній чарці горілки. Після цього, її чоловік вийшов з кухні, а вона залишалась з ОСОБА_8 .. Повернувшись на кухню її чоловік підійшов до ОСОБА_8 , який сидів на пуфику, підняв його за одяг та відпустив, у зв`язку з чим той знову впав на пуфик, а потім знову пішов до кімнати. ОСОБА_8 пішов за ним. Через декілька хвилини ОСОБА_8 вийшов у коридор та попросив випустити його з квартири та закрити за ним двері. В під`їзді вона побачила в обох руках ОСОБА_8 кухонні ножі, які належали їй. ОСОБА_8 сказав їй нікого не викликати та пішов. Повернувшись в квартиру вона попрямувала до кімнати, в якій знаходився її чоловік, і побачила як він впав спиною на підлогу і був поранений у живіт, а на його одягу та на підлозі було дуже багато крові. Після чого вона викликала співробітників поліції.
Покази свідка ОСОБА_10 цілком узгоджуються із даними протоколу огляду квартири ОСОБА_9 від 10.02.2017 року, із якого вбачається, що кров була виявлена лише у житловій кімнаті квартири потерпілого, на кухні цієї квартири крові не було. Також у приміщенні кухні з досить обмеженим простором не було встановлено будь-яких ознак боротьби( а.с. 102-109).
При пред`явленні для впізнання свідок ОСОБА_10 вказала саме на ОСОБА_8 , як на особу, яка заподіяла ножеві поранення ОСОБА_9 , що підтверджується даними протоколу цієї слідчої дії ( а.с.118-121).
Підстав вважати, що свідок ОСОБА_10 обмовляла обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено. Достовірність її показань про час , місце, мотиви, знаряддя вчинення злочину об`єктивно підтверджується сукупністю інших досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів. Натомість показання обвинуваченого в частині нанесення потерпілим ударів руками та ногами в приміщенні кухні суперечать іншим доказам.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 40 МК-С/17 від 17.03.2017 року, на джемпері ОСОБА_9 наявні п`ять колото-різаних пошкоджень, а н на футболці чотири колото-різаних пошкодження. Пошкодження на джемпері та на футболці попарно співпадають між собою по локалізації, направленню длинників та є єдиними каналами, крім одного. Всі встановлені колото-різані пошкодження за морфологічними властивостями подібні між собою та утворились в результаті впливу загостреного предмета, маючого ріжучу частину (лезо) середньої гостроти заточки та достатньо добре виражені ребра обуху. Ці пошкодження цілком могли утворитися від клинка ножа № 2, представленого на експертизу та вилученого в квартирі обвинуваченого (а.с. 151-153).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1104-С/17 від 07.04.2017 року у ОСОБА_9 мали місце: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, колото-різані поранення тулуба, які виникли від дії гострого предмета, що має колюче-ріжучі властивості, а також забійна рана на обличчі, яка виникла від ударної дії тупого твердого предмету, та могла бути отримана не пізніше строку звернення потерпілого до лікувальної установи. По ступеню тяжкості проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке ускладнилося виникненням двобічного гемопневмотораксу, та призвело до травматичного шоку належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а решта колото-різаних поранень та забійна рана на обличчі - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я Всі виявлені ушкодження виникли в один і той же час, при цьому колото-різані рани наносилися в напрямку спереду назад та зверху вниз (а.с. 170-171).
Вказані висновки експертиз спростовують покази обвинуваченого щодо кількості нанесених ним ударів ножем, механізму їх випадкового нанесення під час штовханини із потерпілим.
Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду про те ,що спосіб, знаряддя злочину, кількість, інтенсивність, послідовність та сила ударів, характер та локалізація поранень у потерпілого ОСОБА_9 , а саме ножових поранень в життєво важливі органи грудну клітину та тулуб, які виключають їх випадковість, поведінка ОСОБА_8 , який не вчинив жодних дій щодо надання першої медичної допомоги та заборона дружині потерпілого виклику швидкої медичної допомоги, свідчать, що він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з умислом на позбавлення життя потерпілого. При цьому, смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , так як потерпілому була своєчасно надана медична допомога.
Зазначені та інші докази, наведені у вироку, в своїй сукупності свідчать про доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство.
З огляду на викладене , доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та відсутність у ОСОБА_8 умислу на вбивство є безпідставними.
Будь-яких даних , які б свідчили про необ`єктивність , упередженість органів досудового слідства та суду колегією суддів не встановлено.
Як вбачається із вироку, покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням особливої тяжкості вчиненого ним умисного злочину, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, даних про особу підсудного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має синдром залежності від алкоголю офіційно непрацевлаштований, за місцем реєстрації характеризується негативно, розлучений, раніше був засуджений за скоєння умисного злочину проти здоров`я особи.
Доводи захисника про наявність щирого каяття обвинуваченого, який визнає себе винним у заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження з перевищенням меж необхідної самооборони колегія суддів вважає безпідставними , оскільки така позиція ОСОБА_8 не заснована на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки , а тому не є щирою.
З огляду на все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом покарання за незакінчений злочин в межах санкції ч.1 ст.115 КК України відповідає засадам законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Оскільки злочин за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено до ухвалення вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 червня 2017 року, яким його засуджено ч. 1 ст. 122 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, тому суд першої інстанції правильно застосував ч. 4 ст. 70 КК України та призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Колегія суддів не знаходить підстав вважати остаточне покарання , призначене ОСОБА_8 явно несправедливим за своїм видом та розміром через суворість .
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,- П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційніскарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий-
Судді