Апеляційний суд міста Києва
04 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області,
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк три роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На його думку, суд безпідставно застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню.
Прокурор звертає увагу на те, що суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даним про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має не зняті і не погашені судимості, що свідчить про не бажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином не мотивував прийняття такого рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2015 року в 20 год. 45 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. В.Кільцева дорога, буд. 1, помітившиприпаркований автомобіль «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , вирішив незаконно заволодіти ним.
Реалізуючи свій злочинний умисел, він шляхом вільного доступу проник до вказаногоавтомобіля та за допомогою ключів, які були в замку запалення, завів двигун. В цей час до автомобіля, наблизився ОСОБА_8 , який помітив в автомобілі наглядно знайомого ОСОБА_5 та висловив йому усну вимогу покинути авто, на що ОСОБА_5 не відреагував. Після цього ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 289 КК України як повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування ним покарання в місцях позбавлення волі. З таким висновком погоджується також колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин та що спонукало до його вчинення. Він висловив жаль з приводу вчиненого діяння.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, не одружений, а також думку потерпілого, який до обвинуваченого претензій немає, оскільки завдана йому як моральна, так і матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі. Він просив призначити ОСОБА_5 покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства. З огляду на викладене, на думку суду першої інстанції, виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним призначеного покарання, але з іспитовим строком.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що рішення суду про застосування ст. 75 КК України немотивоване є необґрунтованими. Як видно з тексту вироку суду, на підставі викладених вище обставин, суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та з покладенням на нього обов`язків, які він має виконувати протягом іспитового строку.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав довідки, відповідно до яких він працює в КЗ «ДЮСШ» на посаді робітника з комплексного обслуговування будівель заступника директора з розвитку та характеризується виключно позитивно. Ця обставина, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений змінив свою поведінку та став займатись суспільно-корисною працею, чим виконав обов`язок, покладений на нього вироком суд першої інстанції.
Крім того, в апеляційному суді обвинувачений надав характеристику від 27 вересня 2017 року за місцем проживання, відповідно до якої він характеризується позитивно.
Колегія суддів, приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, бере до уваги те, що відповідно до журналу судового засідання та вироку суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 не має до ОСОБА_5 претензій матеріального та морального характеру, просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Ця обставина, на думку колегії суддів, свідчить про те, що між потерпілим та обвинуваченим наступило примирення.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3