Справа № 215/5262/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001817 від 30.09.2017 р.,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.02.2018 р. обвинуваченому було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 04.05.2018 р., включно.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що дата наступного судового засідання призначена за межами строку дії запобіжного заходу; на даний час не в повній мірі досліджені письмові матеріали, а також не допитані свідки. Крім того, прокурор зазначив, що обвинуваченим скоєно кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення; обов`язки, покладені на нього ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2017 р. при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, були порушені, що підтверджується рапортами працівників поліції.
Обвинувачений у судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою покладається на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на відсутність підстав, які б обґрунтовували тримання під вартою, зокрема на те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не підписані слідчим, який проводив дану процесуальну дію, а саме ці протоколи, на його думку, були підставою для застосування апеляційним судом Дніпропетровської області, запобіжного заходу до його підзахисного у вигляді тримання під вартою.
Крім того, захисник обвинуваченого у судове засідання подав клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, у виді домашнього арешту.
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.
Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника, посилаючись на те, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, в тому числі показаннях свідків, а твердження сторони захисту щодо невідповідності протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками саме з цих підстав не може бути прийнято судом до уваги при вирішенні питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що необхідно задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 23.06.2018 р., включно, виходячи з наступного.
Суд в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії посилався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні. Апеляційним переглядом було встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку особа обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Також, враховуючи покарання, яке передбачено за вказане правопорушення існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, окрім того, існує ризик можливого впливу на свідків, допит яких не проведено.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк» проти України).

Також необхідно врахувати практику ЄСПЛ викладену в рішенні «Харченко проти України», а саме те, що превалюється суспільний інтерес, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Хоча у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні в період умовно-дострокового звільнення, зокрема тяжкого злочину, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих, чим перешкоджати кримінальному провадженню. Таким чином, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На теперішній час свідки у провадженні не допитані, тому існує загроза впливу обвинуваченого на їх покази, які будуть надані суду під час судового розгляду.

Враховуючи повторність, тяжкість кримінального покарання, передбаченого за скоєні кримінальні правопорушення, суд вважає, що обвинувачуваний може переховуватися від суду.

Наявність ризиків, передбачених у п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовують продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , чим покладається необхідність запобігання спробам переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися, не втратили свого значення, продовжують мати місце і виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Враховуючи вищезазначене, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним відмовити у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу та продовжити йому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Разом з тим, суд, керуючись правилами ч. 5 ст. 182; ст.183 КПК України, знаходить правові підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_4 розміру застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 23 червня 2018 р., включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у вигляді 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинувачним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу (отримувач коштів: ТУ ДСА в Дніпропетровській області, , Банк отримувача: Державна казначейська служба України в м. Київ, МФО 820172, рахунок 7442, призначення платежу: зазначити інформацію про ухвалу судді, якій обрав заставу, та прізвище, ім`я, по-батькові підозрюваного).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом терміну дії цієї ухвали.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки з моменту звільнення з під варти:
- не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;
- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором, судом;
- здати на зберігання слідчому, прокурору, суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.
Визначити термін дії зазначених обов`язків протягом двох місяців з дня внесення застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: