Дата документу 21.03.2018

Справа № 334/8563/17
Провадження № 1-кп/334/333/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приморське Запорізької області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, який працює на посаді завідуючого відділенням 9-ої міської лікарні м.Запоріжжя, одруженого, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Джилі МК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна, рухаючись з боку вул. Рубана в напрямку вул. Дніпропетровське шосе в м.Запоріжжі. В районі будинку № 155 водій ОСОБА_5 зупинив керований ним транспортний засіб біля правого краю проїзної частини, в межах правої смуги руху.

В цей же час, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Істоміна в напрямку вул. Дніпропетровське шосе. В салоні зазначеного автомобілю перебувала пасажир ОСОБА_7 .

При наближенні автомобілю «Тойота» під керуванням ОСОБА_6 водій ОСОБА_5 , не переконався в безпеці своїх дій, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також в порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку...», відновив рух від правого краю дороги та почав виконувати маневр лівого розвороту не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого виїхав на смугу руху автомобілю «Тойота» де скоїв зіткнення лівою бічною частиною кузова власного автомобілю із передньою частиною транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди: водій ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2712 від 01.12.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому переднього відрізка 4-ого ребра справа, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не було небезпечними в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, понад 23 день; саден в області лоба, в правій скроневій області, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Пасажир ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2761 М від 01.12.2017 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми лівого колінного суглоба, з розривом заднього рога медіального меніска, що призвело до необхідності часткового його видалення в області заднього рога, набряку м`яких тканин в області лівого колінного суглобу, що в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день; закритого перелому зовнішньої щиколотки лівого гомілковостопного суглобу без зміщення кісткових фрагментів, набряку м`яких тканин в області лівого гомілковостопного суглобу, в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_5 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-817 від 07.12.2017 року, вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

У судових засіданнях обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що 11 листопада 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Джилі МК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна, рухаючись з боку вул. Рубана в напрямку вул. Дніпропетровське шосе в м.Запоріжжі. В районі будинку № 155 він зупинив керований ним транспортний засіб біля правого краю проїзної частини, в межах правої смуги руху купити овочі. Потім, сів до своєї машини та не переконавшись в безпеці своїх дій, відновив рух від правого краю дороги та почав виконувати маневр лівого розвороту не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди він визнав, але вважає, що сума моральної шкоди занадто збільшена. В частині відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль в розмірі 254367,98 гривень, він визнав частково та компенсував потерпілому 60 000 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що сторона захисту не заперечує проти доведеності стороною обвинувачення винуватості водія ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 11.11.2017 року та внаслідок якої водію ОСОБА_6 та пасажирки ОСОБА_7 було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. При призначенні виду та міри покарання захисник просив суд врахувати, що ОСОБА_5 вчинено вперше злочин невеликої тяжкості та з необережності, в якому підзахисний розкаявся, та просив у потерпілих пробачення. ОСОБА_5 позитивно характеризується, з місця ДТП не зник. Підзахисний офіційно працює, але знаходиться тривалий час на лікарняному, оскільки в ході ДТП також отримав тілесні ушкодження. Для можливості його лікування та в подальшому продовжувати свою діяльність, йому потрібно використовує автомобіль, а тому просить не позбавляти його прав водія.

Захисник не заперечував проти задоволення позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди у виді витрат на їх лікування, при цьому зазначаив, що за завдану внаслідок ДТП забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна також відповідати ТДВ «СТ «Домінанта», відповідно до страхового полісу від 27.10.2017 року, якою застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника.

Захисником подано клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки трудовому колективу 9-ої міської клінічної лікарні. Таке клопотання підтримане обвинуваченим.

Прокурор, потерпілі та їх представники поклалися в цьому питанні на розсуд суду.

При цьому, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно 11.11.2018 року керував автомобілем «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 та здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Істоміна в напрямку вул. Дніпропетровське шосе. В салоні зазначеного автомобілю перебувала пасажир ОСОБА_7 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому переднього відрізка 4-ого ребра справа, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не було небезпечними в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, понад 23 день; саден в області лоба, в правій скроневій області, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. На своєму цивільному позові наполягає у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дала аналогічні пояснення та наполягала на задоволенні свого цивільного позову.

В зв`язку з пред`явленням потерпілими позовів про солідарне стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, ухвалою підготовчого судового засідання від 15 січня 2018 року до участі в справі притягнуто як співвідповідача ТДВ «СТ «Домінанта».

Від цивільного співвідповідача ТДВ «СТ «Домінанта» до суду не надійшло заперечення на позовну заяву. У судове засідання представник ТДВ «СТ «Домінанта» не з`явився.

Представник цивільного позивача ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортного засобу «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_2 їй було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 254 367, 98 грн. В ході судового розгляду сума цивільного позову було зменшено на 194 367 гривень, у зв`язку з відшкодуванням потерпілої 60 000 гривень.

Згідно із ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Верховний Суд України в узагальненні від 01.02.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» висловив позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із передачею особи на поруки це право суду, а не обовязок. Застосовуючи ст. 47 КК України суд повинен упевнитися, що виправлення конкретної особи, котра вчинила злочин, можливе без застосування до неї кримінального покарання, а перебування цієї особи в колективі, який звернувся про передачу на поруки, сприятиме її виправленню. Наголошено також на необхідності зясування належності оформлення клопотання колективу про передачу на поруки, наявність у клопотанні конкретних заходів виховного характеру, які зобовязується вживати трудовий колектив. Такі ж положення зазначені й у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності». При цьому розяснено, що підставою такого звільнення є таке розкаяння обвинуваченого, яке свідчить про його бажання спонукатувати провину саме перед колективом підприємства та виправдати свою поведінку.

Оскільки у судовому засіданні потерпілі наполягали на своїх цивільних позовах щодо відшкодування їм шкоди, а закриття провадження на підставі ст. 47 КК України позбавляє їх можливості такого стягнення у даному процесі, суд не вбачає підстав для використання права звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у звязку із передачею його на поруки трудовому колективу.

Проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками процесу фактичні обставини справи не оспорювалися, зібрані досудовим розслідуванням докази під сумнів не ставилися, суд в силу ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи, які є належними, достовірними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні встановленого судом злочину. За таких обставин та за згодою сторони обвинувачення та сторони захисту, суд під час судового слідства обмежився допитом обвинуваченого, заслуховуванням пояснень потерпілих та цивільного позивача, та дослідженням доказів, які обґрунтовують та доводять заявлені у справі цивільні позови та розмір завданої потерпілим внаслідок злочину шкоди, а також документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Даючи оцінку результатам судового розгляду справи, суд визнає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині доведена повністю, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто за ч.1 ст.286 КК України.

Обираючи міру покарання, суд враховує, що злочин належить до злочинів невеликої тяжкості, обставини, за яких його було вчинено, добровільне часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди та визнання цивільних позовів; враховує особу винного, який раніше не судимий, працевлаштований, характеризується позитивно за місцем проживання та працевлаштування. Враховується і майновий стан обвинуваченого, який одружений, отримує незначний дохід, не спроможний у добровільному порядку повністю відшкодувати потерпілим завдану шкоду і при цьому визначений законом як особа, на яку може покладатись майнова відповідальність у регресному порядку, що унеможливлює виконання покарання у виді штрафу чи іншого, більш мякого покарання, ніж обмеження волі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 289 КК України. У звязку із цим в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України слід обрати обвинуваченому основне покарання у виді обмеження волі. З наведених вище обставин, враховуючи у т.ч. і думку потерпілих, суд вважає за можливе не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

При цьому, враховуючи думку потерпілих, які покликаються на необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на їх користь матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження провина ОСОБА_5 у тому, що він порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого заподіяв потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд вважає, що сума матеріальної шкоди, заявлена потерпілими та витрачена на лікування обґрунтована та підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає доведеним, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що в результаті дій обвинуваченого вони перебували на стаціонарному лікуванні, що становить значний час, внаслідок чого відчував фізичний біль та страждання. На теперішній час, порушився їх звичайний устрій життя, вони були вимушені докладати додаткових зусиль для відновлення попереднього стану здоров`я, продовжувати курси лікування та оздоровлення.

За таких обставин, з врахуванням розумності, достатності та співмірності, суд находить вимоги потерпілих щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що відповідають глибині їх фізичних та душевних страждань, однак, вважає необхідним зменшити заявлену суму моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих суму відшкодування моральних страждань у розмірі 30 000 грн.кожному.

Потерпілі просять також стягнути з цивільного відповідача витрати на правову допомогу у розмірі по 15 000 грн. кожний.

Правовий режим таких сум визначається гл. 8 КПК України як процесуальні витрати.

Згідно із ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач. Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З цивільних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір витрат на провову допомогу складає по 15 000 гривень кожному. Однак, як вбачається зі змісту наданих розрахунків, не надано жодного документу на підтвердження цієї суми. З урахуванням наведеного, зазначені процесуальні витрати не підлягають стягненню з цивільного відповідача.

Стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_11 , яка в ході судового розгляду зменшила суму матеріальної шкоди з 254 367,98 грн. на 194 367, 98 грн. та яка була визнана ОСОБА_5 суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення судових експертиз покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку виконає обовязки, визначені згідно із ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирався.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , іпн: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , іпн: НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 3200 гривень відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та 30 000 гривень моральної шкоди, а всього: 33200 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , іпн: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 , іпн: НОМЕР_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 20 468,84 гривень відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та 30 000 гривень моральної шкоди, а всього: 50 468,84 гривні.

Стягнути з ОСОБА_5 , іпн: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_11 , іпн: НОМЕР_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 194 367,98 гривень відшкодування майнової шкоди.

В решті вимог цивільних позовів відмовити.

Речові докази по справі: автомобіль TOYOTA Avensis, випуску 2007 року, номер шассі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1