11-кп/775/96/2018(м)
221/4980/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Маріуполі Донецької області кримінальне провадження № 0001289 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Златоустівка Волноваського району Донецької області, не працюючого, судимого: 08 жовтня 2015 року Волноваським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 15 серпня 2017 року звільнений умовно-достроково на 14 місяців 4 дні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за: ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців; ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2015 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк два роки.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 серпня 2017 року, близько 09 години 30 хвилин, знаходячись у якості гостя в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно, повторно, керуючись наміром на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, шляхом вільного доступу, зі спальні, з-під простирадла ліжка викрав грошові кошти в сумі 4000 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_8 , після чого, з викраденим майном з місця злочину зник, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном за власним розсудом. В результаті злочинних дій, ОСОБА_8 була завдана майнова шкода на загальну суму 4000 гривень.

31 серпня 2017 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з метою привласнення чужого майна, шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування, отримав від потерпілої ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, велосипед «Україна», вартістю 531 гривня 75 копійок. При цьому, достовірно і точно знаючи про те, що не збирається повертати велосипед власнику, ОСОБА_7 , скориставшись наданою йому довірою, що виразилось в переконанні ОСОБА_9 у тому, що належне їй майно буде повернуто, з місця злочину зник та розпорядився велосипедом на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 531,75 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності обвинувачення, кваліфікації його дій, а також виду та міри покарання, просить вирок суду змінити в частині обчислювання строку відбування покарання, вважати датою початку цього строку 01 вересня 2017 року, а не з 06 вересня 2017 року, як це зазначено у вироку. В обґрунтування вказує, що він був фактично затриманий працівниками поліції саме 01 вересня 2017 року, де й перебував до моменту його офіційного арешту.

Заслухавши доповідача, захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, а також призначив йому покарання, яке відповідає загальним вимогам ст.ст.65,70,71 КПК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, а також виду та міри покарання, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 вересня 2017 року, що міститься в матеріалах провадження, підозрюваний ОСОБА_7 затриманий саме 06 вересня 2017 року та ознайомлений з його правами та обов`язками. Також, в цей же день підозрюваному було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інші відомості щодо дати його затримання в матеріалах провадження відсутні, стороною захисту докази на спростування цих обставин також не надано та про це на попередніх стадіях провадження взагалі не зазначалося, а тому колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного та обґрунтованого висновку щодо обчислення строку відбування покарання обвинуваченого саме з 06 вересня 2017 року.

У зв`язку з наведеним, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про це не є слушними, та задоволенню не підлягають.

Порушень органом досудового слідства або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку у даній справі не встановлено.

Вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного суду України протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області