Провадження № 11-кп/792/240/18
Справа № 675/251/18 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.03.2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника

Замкової ВК № 58 ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2018 року задоволено подання начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про призначення примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд засудженому ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення вказував, що подання начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про призначення примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд є обґрунтованим, примусове годування є необхідним, оскільки засуджений ОСОБА_8 фактично опинився перед загрозою розладу здоров`я незворотного характеру та існує очевидна загроза його життю, що підтверджено відповідними доказами.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання начальника Замкової ВК № 58 про призначення примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд відмовити. Вважає, що суд безпідставно задовольнив подання начальника установи, в суду першої інстанції були всі підстави для ухвалення рішення про відмову в задоволенні такого подання, оскільки, на його думку, медичних підстав для призначення примусового годування не було, так як наявності у нього розладу здоров`я, який би загрожував його життю в суді першої інстанції, працівником установи та лікарем не доведено.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання доводів апеляційної скарги, представника Замкової ВК № 58, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вважають ухвалу суду законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 116 КВК України примусове годування засудженого, який заявив про відмову від прийняття їжі, забороняється. Примусове годування може бути застосовано лише на підставі рішення суду, прийнятого за висновком лікаря, що засудженому загрожує розлад здоров`я стійкого характеру та існує очевидна загроза його життю.

Особа, яка відмовилася від прийняття їжі, з моменту встановлення цього факту має перебувати під постійним наглядом лікаря. При підготовці висновку лікар, зважаючи на стан здоров`я засудженого, визначає вид примусового годування. Питання про застосування примусового годування вирішується судом в порядку, передбаченому законом.

Вказана норма кореспондується з приписами п. 7 ч. 1 ст. 537 КПК України, згідно яких питання про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення вирішуються у порядку виконання вироків згідно частини другої статті 539 цього Кодексу.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2018 року засудженому ОСОБА_8 призначено примусове годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд.
Як видно з матеріалів провадження, начальник Замкової виправної колонії (№ 58) звернувся до суду з поданням про призначення ОСОБА_8 примусового годування, посилаючись на те, що засуджений не приймав їжу з 23 січня 2018 року. Під час медичного обстеження встановлено: шкірні покриви бліді; тургор шкіри знижений; температура тіла складала 36,4°С; від вимірювання антропометричних даних засуджений відмовився; 29 січня 2018 року вага складала 70 кг; артеріальний тиск 120/80 мм рт. ст.; пульс 98 поштовхів на хвилину слабого наповнення; над легенями везикулярне дихання; живіт м`який, впалий, не болючий; перистальтика кишківника не прослуховується; цукор крові складав 5,7 ммоль/л, 28 січня 2018 року складав 3,8 ммоль/л, що є нижче нормальних показників. Згідно медичного висновку лікаря у зв`язку із голодуванням існувала очевидна загроза життю засудженого ОСОБА_8 .
Як встановлено судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 не приймав їжу з 23 січня 2018 року, вказаний факт підтверджений засудженим у судовому засіданні. Станом на 31 січня 2018 року ОСОБА_8 відмовлявся від прийняття їжі. 28 січня 2018 року ОСОБА_8 внаслідок вчинення членоушкодження заподіяв собі три розрізи шкіри лівого передпліччя в ділянці середньої третини із значною крововтратою. Відповідно до медичного висновку від 29 січня 2018 року. начальника медичної частини Держаної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» голодування загрожувало розладом стану здоров`я засудженого стійкого характеру та існувала очевидна загроза для його життя.
Дані медичної карти засудженого ОСОБА_8 , дослідженої в ході судового розгляду судом першої інстанції, підтверджують висновки та пояснення лікаря ОСОБА_2 . Вказані обставини свідчили про поступове погіршення стану здоров`я засудженого на протязі всього часу голодування. Станом на 31 січня 2018 року було проведено повторний огляд засудженого ОСОБА_8 за участю сімейного лікаря Ізяславського ЦПМСД ОСОБА_9 .
В суді першої інстанції начальник медичної частини Держаної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_2 вказував, що станом на 29 січня 2018 року, засудженому загрожував тривалий розлад стану здоров`я та існувала очевидна загроза його життю.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка лікар Ізяславського ЦПМСД ОСОБА_9 вказував на погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , пояснив, що на час огляду у засудженого спостерігалась загальна інтоксикація організму з порушенням ритму серцевої діяльності. ОСОБА_9 звернув увагу, що, зважаючи на втрату ваги ОСОБА_8 з 29 січня 2018 року по 31 січня 2018 року з 70 кг до 66 кг та наявні порушення серцевої діяльності, можливо стверджувати про наростання інтенсивності інтоксикації всього організму і, зокрема, серцевого м`язу, що в подальшому в період до трьох днів могло призвести до печінкової та ацетономічної коми та незворотних змін у організмі. При наданні такого висновку свідок враховував наявні у засудженого та перенесені ним хвороби, його вік, неодноразове лікування засудженого від гепатиту, гостру крововтрату 28 січня 2018 року та різке погіршення стану його здоров`я. Свідок вважав, що наслідки тривалого голодування за таких умов могли мати вкрай негативні наслідки для організму засудженого, категорично стверджував про достатню наявність медичних показань для невідкладного початку вживання ОСОБА_8 поживних речовин будь-яким способом. Обгрунтованих підстав вважати, що суд першої інстанції дав невірну оцінку показанням свідка ОСОБА_9 апелянт не наводить, вказані обставини спростовуються даними фіксування судового засідання з допомогою технічних засобів, а доводи засудженого, що за власними відчуттями, він міг би ще голодувати до трьох днів, не дають підстав для інакших висновків, зважаючи на протилежні висновки з цього приводу лікарів ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , які узгоджуються з результатами медичних обстежень засудженого. Згідно чинного законодавства для ухвалення рішення про примусове годування немає необхідності встановлення факту, що вже настала очевидна загроза життю засудженого, а необхідно довести, що існує така загроза та загроза розладу здоров`я стійкого характеру, що було доведено суб`єктом подання під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Враховуючи всі наявні обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений фактично опинився перед загрозою розладу здоров`я незворотного характеру та існувала очевидна загроза його життю, що підтверджувалось відповідними доказами, а тому вжиття заходів щодо примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд не можуть вважатися такими, що принижують людську гідність та порушують права засудженого, в чому намагався переконати апелянт в скарзі і в апеляційному суді, а тому в місцевого суду були підстави для задоволення подання начальника Держаної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» та призначення засудженому ОСОБА_8 примусового годування визначеним лікарем способом.
Дослідивши вказані обставини та матеріали справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_8 примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд, оскільки такі висновки ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Підстав вважати, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, апелянт не наводить в апеляційній скарзі, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 січня 2018 року про задоволення подання начальника «Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» та призначення примусового годування шляхом вливання поживної рідкої харчової суміші через зонд засудженому ОСОБА_8 без зміни.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2