У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" січня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018350 від 03.12.2015 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаною скаргою в якій посилається на те, що 03.11.2017 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0018350 від 03.12.2015 року, яка на його думку є необґрунтованою.
В судові засідання, призначені на 12.12.2017 року, 20.12.2017 року, 21.12.2017 року, 16.01.2018 року ОСОБА_4 не з`явився.
Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала та просила не скасовувати постанову слідчого посилаючись на те, що у провадженні СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебувало кримінальне провадження №0018350 від 03.12.2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України. Слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_5 в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 з 04.10.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 них народилася дочка Друма Лілія. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 загинула. З 2010 року ОСОБА_7 не проживав разом з донькою ОСОБА_10 та повторно одружився. 30.08.2017 року неповнолітня ОСОБА_10 перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , випала з вікна 15 поверху та внаслідок отриманих травм померла. Смерть неповнолітньої ОСОБА_10 не була зумовлена насильницькими діями щодо неї, об`єктивних даних про вчинення самогубства теж встановлено не було, однак було встановлено, що вона з 2015 року вела небезпечний спосіб життя /фотографувалася на дахах високоповерхівок та мостів, чіплялася за поручні поїздів метро та ін./, що в подальшому могло стати причиною смерті останньої. Також в ході досудового розслідування не здобуто жодних даних про те, що ОСОБА_10 перебувала на обліку у соціальних службах як дитина, що опинилася у складних життєвих умовах. Бабуся і дідусь останньої / ОСОБА_4 та ОСОБА_11 / не зверталися до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки ОСОБА_7 чи його батьків по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_10 , питання про позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав теж не вирішувалось. Оскільки в ході досудового розсування не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями /бездіяльністю/ ОСОБА_7 та нещасним випадком, внаслідок якого сталася смерть неповнолітньої ОСОБА_12 та не здобуто достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про умисне злісне ухилення ОСОБА_7 від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по догляду за дитиною, слідчим 03.11.2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Будучи ініціатором даного судового провадження, володіючи інформацією про надходження скарги до суду, особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 на розгляд скарги не з`являється, провадженням у справі не цікавиться.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до Глави III КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
В силу ст.306 КПК України, скарга на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, розглядається не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарги здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка подала скаргу та слідчий.
Як вбачається з матеріалів скарги, особа, яка подала скаргу в судові засідання не з`являється, будь-яких доказів на підтвердження поважності неявки до суду не надала.
Разом з тим, згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 03.11.2017 року, слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0018350 від 03.12.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.166 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Постанова про закриття кримінального провадження, слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві мотивована тим, що в ході досудового розслідування опрацьовано доводи заявника ОСОБА_4 та в ході перевірки під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0018350 від 03.12.2015 року, не встановлено факту неналежного виховання неповнолітньої ОСОБА_12 , її соціальної та педагогічної занедбаності, а також не встановлено причинного зв`язку між вихованням /в т.ч. недостатнім вихованням/ своєї доньки особисто батьком ОСОБА_7 та настанням смерті неповнолітньої ОСОБА_12 , а тому в ході досудового розсування не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.166 КК України.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Так, 14.08.2017 року, прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , надані вказівки про проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, в порядку п.4 ч.2 ст.36 КПК України, у кримінальному провадженні №0018350, серед яких: провести обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_12 , допитати в якості свідків однокласників та друзів ОСОБА_12 , долучити до матеріалів кримінального провадження характеризуючи матеріали на ОСОБА_7 та висновок комплексної комісійної психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_12 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування слідчим було встановлено, що ОСОБА_7 з 04.10.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 них народилася дочка Друма Лілія. ОСОБА_9 25.07.2007 року загинула у Хорватії внаслідок утоплення у воді. Після смерті ОСОБА_9 , за спільним рішенням родини, неповнолітня ОСОБА_12 проживала зі своїми бабусею та дідусем ОСОБА_13 та ОСОБА_14 /батьками ОСОБА_7 / за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки навчалася у поруч розташованій школі: НВК «Сузір`я» №209. З 2010 року ОСОБА_7 не проживав разом з донькою ОСОБА_10 та повторно одружився. 30.08.2017 року неповнолітня ОСОБА_10 перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , випала з вікна 15 поверху та внаслідок отриманих травм померла. Відомості про дану подію внесені до ЄРДР за №0013107 від 30.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. За результатами проведення досудового розслідування вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки смерть неповнолітньої ОСОБА_10 не була зумовлена насильницькими діями щодо неї, об`єктивних даних про вчинення самогубства теж встановлено не було.
Також під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, №0018350 від 03.12.2015 року, були допитані потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , які виразили неналежну роль батька ОСОБА_7 , який самоусунувся від виховання доньки ОСОБА_12 , свідки з числа родичів та знайомих померлої, які переважно позитивно характеризували особу ОСОБА_12 та по різному свідчили щодо ролі батька у її вихованні, ОСОБА_7 , який повідомив, що приймав участь у вихованні своєї доньки. Крім того, з показів вказаних осіб було встановлено, що ОСОБА_12 протягом літа 2015 року вела небезпечний спосіб життя, зокрема відвідувалп спільно з однолітками недобудовані висотні мости та будинки, їздила у небезпечний спосіб «зацепом» /утримуючись за виступаючі поверхні потягу ззовні вагонів/ на електропотягах, ймовірно пробувала вживати алкогольні напої та наркотичні засоби. Разом з тим з усіх зібраних матеріалів кримінального провадження у сукупності ОСОБА_12 характеризується з позитивної сторони, не перебувала на обліку у лікарів нарколога ти психіатра та у службі у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах або така, що залишилась без батьківського піклування. Крім того, ОСОБА_12 була матеріально забезпечена, створені їй належні умови проживання, навчання та розвитку, її підтримували всі члени родини, переважно дідусі та бабусі по лінії батька та матері.
Крім того, з метою встановлення психологічного стану неповнолітньої ОСОБА_12 та встановлення зв`язку такого стану з ймовірно неналежним батьківським вихованням слідчим було призначено комплексну комісійну судову психолого-психіатричну експертизу (посмертно).
Згідно висновку експерта № 172 від 20.03.2017 року, неповнолітня ОСОБА_12 впродовж життя та напередодні своєї трагічної загибелі 30.08.2015 не страждала будь-якими психічними захворюваннями (розладами). Неповнолітня ОСОБА_12 впродовж життя та напередодні своєї трагічної загибелі 30.08.2015 не виявляла ознак синдрому залежності внаслідок вживання психа активних речовин. Психологічний стан ОСОБА_12 у період, який передував її смерті, був нормальним, природнім. До психологічних особливостей ОСОБА_12 відносилися наступні: достатній рівень інтелектуального та особистісного розвитку; у сфері особистості: сценічність, активність поведінки, екстравертованість, хороший життєвий тонус, товариськість з широким колом міжособистісних стосунків, доброзичливість, емотивність, здатність до емпатії (співчуття, співпереживання), емоційна врівноваженість, низький рівень конфліктності, а також природні поведінкові підліткові реакції емансипації, самоствердження, групування з однолітками. У ОСОБА_12 не спостерігалося індивідуально-психологічних особливостей, які виходили за межі норми. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_12 не впливали суттєво на її поведінку в період, який передував її смерті. Ознак мікросоціальної та педагогічної занедбаності у ОСОБА_12 не спостерігалося.
З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_5 виконав всі необхідні слідчі /розшукові/ дії, негласні слідчі /розшукові/ дії, для встановлення істини у даному кримінальному провадженні та прийшов до правильного висновку, про відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення, а тому посилання особи, яка подала скаргу на те, що постанова є необґрунтованою та винесена з порушенням чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги.
На підставі викладеного слідчий суддя не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. ст. 214, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018350 від 03.12.2015 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя