Провадження № 11-кп/792/110/17
Справа № 682/1673/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000623 від 1 жовтня 2015 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2016 року
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вачів, Славутського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх дітей і інших утриманців не має, жителя АДРЕСА_1 , судимого:
- 22.06.2009 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі, 05.06.2014 року звільненого з місць позбавлення волі згідно ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.05.2014 року на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Волиця, Славутського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх дітей і інших утриманців не має, жителя АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
В строк відбування покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зараховано період їх попереднього ув`язнення з 19.02.2016 р. по 21.07.2016р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Обрано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу утримання під вартою із зали суду.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь обласного бюджету Хмельницької області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_14 в сумі 5119 грн. 27 коп.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь Славутського районного бюджету Хмельницької області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_14 в сумі 802 грн. 41 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_14 1515,29 грн. майнової шкоди та 30 000 грн.00 коп. моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати по 147 грн. 31 коп. з кожного.
Речові докази: мобільний телефон марки Nokia C1-02, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_14 , залишено йому для використання, сім-карту «Київстар» та DVD-R диск, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишено в матеріалах кримінального провадження.
За вироком суду, 01.10.2015 року близько 00 год. 50 хв. обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в м. Славута поблизу автобусної станції, що розташована на площі Шевченка, 13, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який тримав в руках свій мобільний телефон марки «Nokia моделі C1-02», та застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, відкрито вчинили напад на ОСОБА_14 . Зокрема, ОСОБА_9 раптово наніс потерпілому ОСОБА_14 два удари кулаками правої руки в голову. Далі, реалізовуючи злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 руками штовхнули за плечі ОСОБА_14 , внаслідок чого він впав на бетонне покриття та вдарився головою, що призвело до втрати свідомості. В подальшому ОСОБА_9 наніс потерпілому удар ногою в голову, а ОСОБА_10 схопив руками за ноги лежачого на землі ОСОБА_14 і потягнув його в сторону неосвітленої території автостоянки, яка знаходиться поруч зі Славутською автостанцією на Площі Шевченка, 13, з метою приховування своїх неправомірних дій від можливих очевидців. В цей час ОСОБА_9 незаконно заволодів майном потерпілого ОСОБА_14 , а саме мобільним телефоном марки «Nokia» моделі C1-02 вартістю 263 грн. 47 коп. зі стартовим пакетом «Київстар» вартістю 5 грн., на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 35 грн., який випав з рук потерпілого під час застосування відносно нього насильства.
На неосвітлений території автостоянки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ногами нанесли потерпілому ОСОБА_14 ще близько 5-6 ударів у голову та близько 5-6 ударів у різні частини тулуба кожен, в результаті чого потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми середнього ступеня важкості із забоєм головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку зовнішньої поверхні лівої лобної частки головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку зовнішньої поверхні правої частини головного мозку, підшкірної гематоми з осадженням правої тім`яної ділянки голови, забійної рани лобної ділянки зліва, два садна в ділянці носу, синця з осадженням в ділянці лівої щоки, синця повік правого ока, синця повік лівого ока з крововиливом під конюктивальну оболонку, три синця в ділянці лобу справа і зліва, забій м`яких тканин лівої акулової та перед вушної ділянки обличчя зліва, синця лівої вушної раковини, які згідно з висновком судової медичної експертизи № 127 від 30.10.2015 р відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також два садна і синець задньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, синець передньої поверхні лівого плеча, чотири синця задньої поверхні грудної клітки справа, п`ять синців задньої поверхні грудної клітки зліва, синець задньої поверхні правого плечового суглобу, осадження тильної поверхні правої кисті та правого променево-зап`ясного суглобу, два синця задньо-внутрішньої поверхні правого плеча, які згідно з висновком судової медичної експертизи № 127 від 30.10.2015 р відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_14 , який знепритомнів внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, умисно, з корисливих мотивів, заволоділи його майном, а саме грошовими коштами в сумі 100 грн., які дістали з кишені штанів потерпілого.
Своїми незаконними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 402 грн.47 коп.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, зібрані органом досудового розслідування докази не вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено. Вказує, що ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження на ґрунті неприязних відносин, що виникли раніше, за 20 хв. у кафе «Корона», між ним та потерпілим, оскільки останній був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Апелянт зазначає, що судом залишено поза увагою покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та висновок експертизи № 9 від 14.01.2016 року в частині того, що кількість ударів зафіксованих, на відео та у показах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є меншим, ніж у наявності є тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_14 . Вказує, що оптичний диск є недопустимим доказом, оскільки на вказаному файлі є нечітке зображення трьох невідомих осіб, є недопустимими доказами висновки судово-медичних експертиз, протоколи слідчих експериментів, проведених з участю підозрюваних.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, змінити запобіжний захід на домашній арешт. Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_14 спричинив частину тілесних ушкодження на ґрунті неприязних відносин, що виникли в кафе «Корона», вважає, що потерпілого ще потім тієї ж ночі побили інші невідомі особи, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях, органом досудового розслідування не було доведено наявності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, визнає себе винним у крадіжці телефону потерпілого та в спричиненні незначного фізичного болю потерпілому.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину. Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують його непричетність до вказаних злочинів; дій які йому інкриміновані, не вчиняв, вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки сукупності зібраних та досліджених в суді доказів. Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності.

В запереченні на апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_14 просить вирок суду залишити без зміни, апеляційні скарги без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку всім зібраним та дослідженим в суді першої інстанції доказам, судом не було порушено норм КПК України. Зазначає, що пояснення обвинувачених щодо причин його побиття та крадіжки, є надуманими та необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників та обвинувачених в підтримання доводів апеляційних скарг, які вважають, що в провадженні є підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду справи, в тому числі з підстав погіршення судом під час нового розгляду справи становища обвинувачених, а прокурор не вправі був змінювати обвинувачення в суді першої інстанції; думку прокурора, який просить апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб (т .2 а.с. 27, зворот).

Ті обставини, що на іншій сторінці(т. 2 а.с. 29, зворот) суд вказав, що дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, про що вказував обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, не можуть слугувати підставою для скасування вироку суду, позаяк суд вказав про доведеність обвинувачених у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), за попередньою змовою групою осіб (посилання при цьому на ч. 2 ст. 186 КК України фактично є опискою), позаяк при визначенні кваліфікації дій обвинувачених на а.с. 27 (зворот) дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених та захисника про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, про спричинення обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому тілесних ушкоджень на ґрунті неприязних відносин, про відсутність між ними попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого, про невідповідність висновків суду щодо наявності в їх діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, фактичним обставинам провадження безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачених у вчиненні ними нападу на потерпілого ОСОБА_14 з метою заволодіння чужим майном, з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою між собою, твердження обвинувачених про недоведеність попередньої змови між ними на вчинення розбійного нападу на потерпілого, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, були предметом перевірки суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з наведенням в вироку належного мотивування своїх висновків.

Обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції вказував, що дійсно 01.10.2015 року близько 00 год. він перебував у кафе «Корона» в м. Славуті, бачив потерпілого ОСОБА_14 , який був сильно п`яний. Коли обвинувачені вдвох вийшли на вулицю, потерпілого біля кафе вже не було, вони пішли в сторону міського ринку і поблизу автобусної станції, що розташована на площі Шевченка,13, побачили потерпілого ОСОБА_17 . Не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 побіг до ОСОБА_14 , наніс йому один удар рукою в голову з правого боку. Потім намагаючись ще раз вдарити ОСОБА_14 , спотикнувся і впав разом з потерпілим. До них підійшов ОСОБА_10 , схопив руками за ноги ОСОБА_14 і відтягнув в сторону неосвітленої території автостоянки, яка знаходиться поряд з автобусною станцією. Після того, як обвинувачений ОСОБА_10 потягнув потерпілого, ОСОБА_9 побачив на землі мобільний телефон, що випав у потерпілого, та взяв собі. Відтягнувши потерпілого на декілька метрів, він наніс йому ще удар ногою по голові. Побачивши, що потерпілий перебуває без свідомості, вони його залишили і розійшлися в різні сторони. Через деякий час він зустрівся з ОСОБА_10 в кафе «Корона», що неподалік місця події. Обвинувачений ОСОБА_10 приніс пляшку пива, яке вони разом розпили і пішли додому. Грошей в сумі 100 грн. у потерпілого ОСОБА_14 не бачив і не брав.
Такі ж показання в суді першої інстанції давав обвинувачений ОСОБА_10 . При цьому вказував, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, умислу на заволодіння майном останнього не мав, нічого в потерпілого не брав, вказував про відсутність між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 попередньої змови на вчинення нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, визнавав, що ним могли бути спричинені лише тілесні ушкодження на спині потерпілого, коли ОСОБА_10 тягнув того за ноги по асфальту.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинувачених, навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання ними своєї причетності до розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 , вчиненого за попередньою змовою між собою, їх вина у вчиненні злочину, за який вони засуджені, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 показав, що 30 вересня 2015 року біля 23 год. він повертався від свого хворого батька додому і зайшов в кафе «Корона» в м. Славута. 01 жовтня у нього був день народження, тому він був трохи випивший і в кафе прибав собі ще пляшку пива та замовив вечерю. Біля 01:00 год. він пішов додому через Славутську автостанцію. На Площі Шевченка біля автостанції він намагався зателефонувати, тому дістав з кишені свій мобільний телефон марки «Nokia» моделі C1-02. Будучи на тротуарі між автостанцією та автостоянкою, відчув удар в праву частину голови ззаду. Після цього був ще удар, від якого він упав і втратив свідомість. Коли він отямився, то був уже в неосвітленому місці на автостоянці, а з двох сторін йому наносились удари ногами по тілу, по голові. Він намагався закривати голову руками, але знову втратив свідомість. Коли отямився, то виявив, що з кишені штанів пропали гроші однією купюрою в сумі 100 грн., мобільний телефон та пляшка пива «Чернігівське» ємністю 2,5 літра. Він якось дійшов додому вже після 02 год. ночі і повідомив про побиття ОСОБА_16 , яка викликала таксі і відвезла його до Славутської ЦРЛ, а потім він тривалий час також лікувався в Хмельницькій обласній лікарні. Потерпілий під час судового розгляду в суді першої інстанції також чітко підтверджував, що коли його відтягли на неосвітлену частину автостоянки, йому наносились одночасно удари з обох частин тіла, по голові, таких ударів було багато, що спростовує доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_10 не наносив ударів потерпілому, а ОСОБА_9 наніс один удар в голову, та між обвинуваченими не було попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що її вітчим ОСОБА_14 01 жовтня 2015 року прийшов додому після 02 год. ночі весь побитий та повідомив, що був в кафе «Корона» і коли ішов додому, хлопці з «Корони» його побили. Свідок на таксі відправила ОСОБА_14 в лікарню, а сама пішла в кафе «Корона» з`ясовувати обставини побиття потерпілого.
Свідок ОСОБА_18 офіціант кафе «Корона» підтверджувала, що 01 жовтня 2015року 01 год. в кафе сидів ОСОБА_10 , пив пиво, в нього ніяких конфліктів в цей вечір ні з ким не було. Свідок підтверджувала, що в кафе був також ОСОБА_14 , який вечеряв сам за окремим столиком та з ОСОБА_10 між собою не спілкувались. ОСОБА_14 був п`яний, тому до нього підходила повар ОСОБА_15 родичка потерпілого. Свідок з ОСОБА_15 вивели ОСОБА_14 на вулицю і він пішов додому. Коли ж вийшов з кафе ОСОБА_10 , не бачила, однак близько 04 год. ОСОБА_10 повернувся, приніс з собою пиво та ще трохи посидів у кафе. ОСОБА_9 не пам`ятає в кафе, тому що з ним не знайома.
Свідок ОСОБА_15 повар кафе «Корона» - в суді підтверджувала, що 01 жовтня 2015 р біля 01 год. вона бачила в кафе ОСОБА_10 , який сидів сам за окремим столиком, а також був ОСОБА_14 - її дядько, який придбав пляшку пива та вечеряв. Оскільки ОСОБА_14 був п`яний, вона допомогла йому вийти на вулицю, потерпілий відмовився викликати таксі, та пішов додому пішки. Свідок не бачила, коли з кафе вийшов ОСОБА_10 , а зі слів свідка ОСОБА_16 свідку стало відомо, що ОСОБА_14 прийшов додому біля 03 год. побитий, повідомляв, що був в «Короні» і його побили хлопці з « ОСОБА_19 ». Пізніше в «Корону» прийшов ОСОБА_10 з пляшкою пива в руках, схожою на ту, яку купував ОСОБА_14 .
Під час досудового розслідування ОСОБА_9 добровільно видав мобільний телефон марки «Nokia» моделі C1-02 в корпусі чорного кольору та сім-картку компанії «Київстар», про що склав власноручно заяву (а.с. 52). З протоколу огляду та добровільної видачі від 01.10.2015 року видно, що ОСОБА_9 цього дня о 12 год. 35 хв. добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Nokia» моделі C1-02 в корпусі чорного кольору та сім картку компанії «Київстар», з номером НОМЕР_1 , який належав потерпілому ОСОБА_17 (а.с. 53).
Оглядом оптичного диска для лазерних систем зчитування DVD-R , на якому розміщений відеофайл, що має назву «Автостанція 2015-10-01 і час початку запису 00:48:41» від 19.11.2015 року, та з протоколу огляду цього диска, встановлено, що на вказаному файлі є зображення ОСОБА_14 , який рухається по дорозі в напрямку входу на автостоянку на Площі Шевченка біля Славутської автостанції з увімкненим мобільним телефоном в руках. ОСОБА_14 , хитаючись, зупиняється на дорозі, а потім заходить на тротуар і рухається в сторону входу на автостоянку та зупиняється біля стовпчика вмонтованого у асфальтове покриття стоянки. Далі зі сторони міського ринку по правому узбіччю швидко рухаються двоє чоловіків, один з яких наблизившись ззаду до ОСОБА_14 , замахується і наносить удар правою рукою в голову потерпілого, який падає на асфальт, а нападник б`є його ногою по тулубу. В судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_9 визнав, що це він та ОСОБА_10 підійшли до ОСОБА_17 і він наніс удар потерпілому в голову, а під час нанесення другого удару він з потерпілим впав. Далі ОСОБА_10 бере руками лежачого на асфальтовому покритті потерпілого і тягне його у неосвітлювальне місце стоянки. ОСОБА_9 при цьому піднімає з асфальтного покриття телефон і йде слідом за потерпілим і ОСОБА_10 (а.с. 56-57).
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що підстав для визнання цього доказу недопустимим не вбачається, так як доказ вилучений в установленому порядку. Суд першої інстанції вірно вказав, що незважаючи на ті обставини, що хоча слідчим не проведено впізнання осіб, зображених на відео, в ході судового розгляду учасники процесу потерпілий ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 впізнали себе на цьому відео, а відтворене з відеодиску зображення повністю узгоджується з показаннями обвинувачених та потерпілого. В апеляційному суді обвинувачені теж підтверджували, що на долученому до справи відео зображені обвинувачені та потерпілий. За таких обставин підстав вважати цей доказ недопустимим та неналежним, про що вказував в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 , в апеляційного суду немає.
З висновку товарознавчої експертизи № 855т від 09.10.2015 року та таблиці ілюстрацій до нього (а.с. 62-65) видно, що ринкова вартість представленого на експертизу мобільного телефону марки «Nokia» моделі C1-02 на вторинному ринку засобів мобільного зв`язку, станом на жовтень 2015 року, могла становити 263 грн.47 коп. З довідок магазину (а.с. 33) встановлено, що вартість стартового пакету «Київстар» становить 5 грн.00 коп.
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 127 від 30.10.2015 року (а.с. 72-74), в потерпілого ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми середнього ступеня важкості із забоєм головного мозку; крововиливу під тверду мозкову оболонку зовнішньої поверхні лівої лобної частки головного мозку; підшкірної гематоми з осадненням правої тім`яної ділянки голови. Забійної рани лобної ділянки зліва, двох саден в ділянці носу, синця з осадненням в ділянці лівої щоки, синця повік правого ока, синця повік лівого ока з крововиливом під конюктивальну оболонку, трьох синців в ділянці лобу справа і зліва, забою м`яких тканин лівої скулової та перед вушної ділянки обличчя зліва, синця лівої вушної раковини; двох саден і синця задньої поверхні правого ліктьового суглобу, садна задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, синця передньої поверхні лівого плеча, чотирьох синців задньої поверхні грудної клітки справа, п`яти синців задньої поверхні грудної клітки зліва, синця задньої поверхні правого плечового суглобу, осаднення тильної поверхні правої кисті та правого променево - зап`ясного суглобу, осаднення тильної поверхні правої кисті та правого променево - зап`ясного суглобу, двох синців задньо-внутрішньої поверхні правого плеча.
Вказані тілесні ушкодження були заподіяні незадовго до звернення за медичною допомогою 01.10.2015 року о 07:10 годин, що за властивостями давності виникнення може відповідати часу травмування вказаного в постанові. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворились в результаті дії тупих предметів, про що свідчить їх характер. Травмуючими механізмами утворення всіх наявних ушкоджень на голові явилась ударна дія (дії) тупого твердого предмета (предметів), що підтверджується забійним характером ушкоджень головного мозку, наявністю забійної рани м`яких тканин лобу та множинних синців, підшкірних гематом, саден. Травмуючими механізмами утворення синців на спині явились ударні дії обмеженої травмуючої поверхні тупих твердих предметів з прикладанням не менше як дев`ятиразово. Травмуючим механізмом утворення саден в ділянці ліктьових та колінних суглобів явились ударні дії тупих предметів в поєднанні з тертям. Синці внутрішньої поверхні правого плеча походять від дії обмеженої контактуючої поверхні твердих предметів по механізму здавлювання, могли виникнути від дії пальців рук. Місцями прикладання травмуючої сили до голови від дії якої утворились внутрішньо-черепні ушкодження були суміжно розташовані ліва скулова і передвушна ділянки обличчя та ділянка лівої вушної раковини (ліва передньо-бокова поверхня голови), права тім`яна ділянка голови, що підтверджується наявністю в цих областях забійної рани, підшкірної гематоми з осадненням, множинних синців, а також наявність ушкоджень речовини головного мозку та крововиливів під оболонки головного мозку. Черепно-мозкова травма заподіяна в результаті не менше як восьмиразового прикладання твердих предметів. Закрита черепно-мозкова травма та ушкодження в ділянці голови за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, синці і осаднення в ділянці ліктьових та колінних суглобів правого передпліччя та кисті, синці в ділянці спини та правої руки, плечових суглобів відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Заподіяна черепно-мозкова травма та синці задньої поверхні тулуба не могли виникнути при падінні з висоти власного росту, оскільки походять від багаторазової та різнонаправленої дії ударного характеру травмуючих предметів. Виникнення осаднення в ділянці ліктьових та колінних суглобів могли виникнути, як внаслідок падіння, так і в результаті переміщення тіла по нерівномірній травмуючій поверхні твердих предметів. Властивості та локалізація осаднень тильної поверхні правих та лівих кистей і променево-зап`ясних суглобів не характерні для виникнення при падінні і могли походити від прикривання голови, тулуба від нанесення ударів.
Згідно даних висновку експерта № 9 від 14.01.2016 року (а.с. 77-79), показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_20 в частині нанесення ними ударів в ділянку голови та тулуба відповідають локалізації розташування тілесних ушкоджень у потерпілого. Травмуючими механізмами утворення всіх наявних в потерпілого ушкоджень на голові явились ударні дії тупих твердих предметів, що підтверджується забійним характером ушкоджень головного мозку, наявністю крововиливів під оболонки головного мозку правої та лівої його півкулі, наявністю забійної рани м`яких тканин лобу та множинних синців, підшкірних гематом, саден, що відповідає багаторазовому прикладанню травмуючих предметів до правої бокової поверхні голови, до передньої поверхні обличчя, до лівої бокової поверхні голови.
Підстав вважати висновки судово-медичних експертиз недопустимими доказами, про що вказував адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом, при цьому колегія суддів зауважує, що частина медичної документації, рентгенограми були безпосередньо надані потерпілим, проти використання даних, що містились в медичних картах Славутської лікарні та Хмельницької обласної лікарні, потерпілий не виказував жодних заперечень.
Під час слідчого експерименту 20.01.2016 року обвинувачений ОСОБА_10 на території Славутського відділу поліції відтворив обставини події, що мала місце 01.10.2015 р о 01:50 на Площі Шевченка біля Славутської автобусної станції і показав, куди наносив перший удар ОСОБА_14 . ОСОБА_9 , як вони з ОСОБА_9 штовхнули потерпілого, від чого останній упав, куди та ОСОБА_9 наносив удари ногою по тулубу потерпілого біля автостанції, як він відтягнув потерпілого на неосвітлювальну ділянку, куди він та ОСОБА_9 наносили удари ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_14 та по голові на неосвітлювальній ділянці автостоянки, що стверджується протоколом та фототаблицею до нього (а.с.123-128).
Під час слідчого експерименту 20.01.2016 року обвинувачений ОСОБА_9 на території Славутського відділу поліції відтворив обставини події, що мала місце 01.10.2015 р о 01:50 на Площі Шевченка біля Славутської автобусної станції і показав, куди і як він наносив перший удар ОСОБА_14 , як він штовхнув потерпілого, від чого вони упали, куди він наносив удар ногою по тулубу потерпілого біля автостанції, як ОСОБА_10 відтягнув потерпілого на неосвітлювальну ділянку, куди і як він та ОСОБА_10 наносили удари ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_14 на неосвітлювальній ділянці автостоянки, що стверджується протоколом та фототаблицею до нього (а.с. 129-134).
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про відсутність підстав для визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з тих підстав, що вони проведені на території Славутського ВП, а не на місці події, так як в протоколах слідчих експериментів вказане місце їх проведення територія Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області. Слідчі експерименти були проведені із залученням понятих, підписані всіма учасниками, жодних зауважень щодо психологічного чи іншого тиску на підозрюваних не містять. Крім цього, підозрювані відмовились від захисників на досудовому розслідуванні, підстав для призначення їм захисника відповідно до вимог ст. 49 КПК України не було. Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що такі ж показання обвинувачені вказували в суді першої інстанції під час першого судового розгляду.
Згідно довідки Славутської ЦРЛ № 96/48, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 01.10.2015 року перебували в стані алкогольного сп`яніння, тому їх твердження, що в момент вчинення кримінального правопорушення вони були тверезі, судом підставно були визнані необґрунтованими (а.с. 94, 114). Погоджуючись з такими висновками суду колегія суддів враховує показання обвинувачених в суді першої інстанції, де вони визнавали факти вживання ними спиртовмісних напоїв, також свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_15 підтверджували факт вживання пива обвинуваченим ОСОБА_10 тієї ночі, ще до нападу на потерпілого.
Доводи апелянтів про те, що між обвинуваченими не було попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 , з застосуванням насильства, небезпечного для життя, здоров`я потерпілого, на увагу не заслуговують. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що характер їх дій з самого початку був спрямований на отримання чужого майна, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя, здоров`я потерпілого, їх поведінка під час та після вчинення злочину щодо потерпілого вказує на узгодженість дій обвинувачених.

Колегія суддів вважає, що підстав не вірити показанням потерпілого про обставини отримання виявлених в нього тілесних ушкоджень, про вчинення обвинуваченими розбійного нападу на нього з метою заволодіння його майном, з застосуванням насильства, небезпечного для життя, здоров`я потерпілого, в колегії суддів немає. При цьому потерпілий послідовно та категорично стверджував про те, що між ним та обвинуваченими тієї ночі не було жодних конфліктних ситуацій. Твердження апеляційних скарг про те, що потерпілий міг отримати травму голови, впавши біля кафе та вдарившись головою, розбив обличчя, що вказує на недоведеність їх вини, не приймаються до уваги, позаяк згідно даних висновку експерта № 9 від 14.01.2016 року рани чи садна в ділянці правої брови при проведення судово-медичної експертизи в ОСОБА_17 виявлено не було, при проведенні первинного огляду ОСОБА_17 було виявлено підшкірну гематому з осадженням та сухим патьоком від садна в напрямку обличчя, забійна рана лобної ділянки голови зліва з підшкірною гематомою, що не визначає важкості травми голови потерпілого, оскільки остання оцінена за характером травмування головного мозку в сукупності від багаторазового прикладання травмуючих предметів.

Доводи апеляційних скарг не містять обґрунтованих підстав сумніватись в достовірності показань потерпілого, про що вказували апелянти в суді. Суд першої інстанції детально з`ясовував обставини вчинення на потерпілого розбійного нападу обвинуваченими, показання потерпілого про обставини вчинення злочину обвинуваченими, за який їх засуджено, в цілому в деталях співпадають між собою, узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, та сумнівів в колегії суддів не викликають, а доводи апеляційних скарг не вказують про наявність підстав сумніватись в них, натомість показання обвинувачених з приводу обставин злочину є суперечливими, не узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг про те, що потерпілого могли побити інші невідомі особи тієї ночі, позаяк потерпілий чітко та послідовно вказував, що тілесні ушкодження тієї ночі йому спричинили поблизу автостанції двоє осіб, в ході судового розгляду встановлено, що це були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; ті обставини, що під час досудового розслідування не перевірялись наявність на їх одязі, біля автостанції, слідів крові потерпілого, не спростовує висновків суду першої інстанції. Про ті обставини, що його побили хлопці з «Корони», потерпілий повідомив свідку ОСОБА_16 зразу ж по прибуттю додому, яка підтверджувала це в суді першої інстанції, а також повідомляла про це свідку ОСОБА_15 , прийшовши з`ясовувати обставини побиття потерпілого та заволодіння його майном до кафе «Корона» тієї ж ночі.

Органом досудового слідства доведено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяли як співвиконавці, за попередньою змовою між собою. Застосування до потерпілого насильства, що є небезпечним для життя, здоров`я потерпілого, при заволодінні майном потерпілого, охоплювалось їх умислом, про що свідчить узгодженість їх спільних дій.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він особисто не викрадав мобільний телефон потерпілого, що виключає, на його думку, настання відповідальності, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки як встановлено судом, в той час, коли ОСОБА_10 за ноги відтягував потерпілого в неосвітлене місце, інший обвинувачений ОСОБА_9 підняв з землі мобільний телефон потерпілого та теж пішов в неосвітлене місце, де обвинувачені наносили спільно значну кількість ударів по голові та тулубу потерпілого, який втратив свідомість, та коли прийшов до свідомості, виявив зникнення також і грошових коштів.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, дають суду підстави прийти до висновку, що кримінальне правопорушення, за яке засуджені обвинувачені, вчинене за попередньою змовою групою осіб, їх дії є такими, що спрямовані на спільне виконання ними діяння (вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, з застосуванням насильства, небезпеченого для життя та здоров`я потерпілого), яке передбачене як обов`язковий компонент об`єктивної сторони юридичного складу розбою, тобто на вчинення одного спільного злочину, за який вони відповідають на єдиних підставах і в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому не обов`язково, щоб кожен з них виконував однакові діяння, що становлять об`єктивну сторону складу вчинюваного злочину. За таких обставин підстав для кваліфікації дій, як таємне викрадення чужого майна, з тих підстав, що потерпілий був без свідомості, про що йдеться в апеляційних скаргах, немає.

Доводи апеляційних скарг та пояснення обвинувачених та їх захисників в апеляційному суді про наявність підстав для призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції на увагу не заслуговують, позаяк підстави, які б давали підстави для призначення нового розгляду справи, відповідно до приписів ст. 415 КПК України, в даному провадженні відсутні.

Твердження обвинувачених та їх захисників, що під час судового розгляду справи зміна обвинувачення відбулась з порушеннями вимог кримінального процессуального законодавства, що, на їх думку, є підставою для скасування вироку суду щодо обох обвинувачених з призначенням нового розгляду справи, не можуть бути прийнятими до уваги. Апеляційний суд враховує, що в даному провадженні зміна прокурором обвинувачення відбулась з дотриманням вимог ст. 338 КПК України, від цього обвинувачення обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , за участі професійних захисників, захищались в суді, відтак такі їх твердження, що суд першої інстанції не вправі був ухвалювати рішення за новим обвинуваченням, не можуть бути враховані апеляційним судом. Доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , що при новому розгляді справи він має намір примиритись з потерпілим, відшкодувати спричинені злочином збитки, не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи, що вказані обставини не є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду справи в суді першої інтсанції, також в обвинуваченого був тривалий час після вчинення злочину відшкодувати збитки потерпілому, чого ним не було зроблено.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим не встановлено; обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції врахував, що обвинувачені не визнали свою винуватість у скоєному, хоча їх вина об`єктивно доведена в ході судового розгляду, не відшкодували потерпілому заподіяну майнову та моральну шкоду, не виразили свого щирого каяття у скоєному, обвинувачені раніше притягувались до кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 має незняту і непогашену судимість, ОСОБА_10 є несудимим в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачені не перебувають, не працюють офіційно, за місцем проживання характеризуються позитивно.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, їм слід призначити покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, з конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення ними нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що вирок постановлений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України і підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід зарахувати період часу з 28 листопада 2016 року по 4 квітня 2017 року включно, з розрахунку - одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без зміни.
В порядку ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 28 листопада 2016 року по 4 квітня 2017 року включно, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2