справа № 462/8384/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003212 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Глібовичі Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого, 06.05.2015 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді 180 годин громадських робіт,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , будучи засудженим 06.05.2015 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.1 ст.125 КК України до 180 годин громадських робіт, 11.08.2015 року поставлений на облік в кримінально-виконавчій інспекції Залізничного району м. Львова та його ознайомлено під розписку з порядком і умовами відбування громадських робіт. Відтак, ОСОБА_4 було скеровано для відбування призначеного судом покарання у Львівському комунальному підприємстві «Сяйво», проте він жодного разу не з`явився для відбування покарання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.389 КК України, не визнав, при цьому, дав суду показання, що не з`явився для виконання громадських робіт, оскільки злочин, за який його було засуджено і призначено покарання у виді громадських робіт, не вчиняв, а тому й обов`язку виконання громадських робіт не має.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав суду показання, що з метою ознайомлення ОСОБА_4 з порядком відбування покарання останній неодноразово викликався у КВІ Залізничного району м. Львова, проте на виклики до інспекції не з`являвся, на скероване у Залізничний РВ ЛМУ подання на привід ОСОБА_4 отримано повідомлення, що останній був повідомлений та зобов`язався прийти в КВІ самостійно. В подальшому, ОСОБА_4 під розписку було ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, та видано направлення в ЛКП «Сяйво» для відбування покарання. Зазначив, що ОСОБА_4 так і не приступив до відбування громадських робіт, а з`явившись до КВІ дав пояснення, що не має можливості з`являтись та відбувати покарання в ЛКП «Сяйво», оскільки працює.

Свідок ОСОБА_7 , допитана в судовому засіданні, дала суду показання, що з 21.02.2013 року перебуває на посаді директора ЛКП «Сяйво». Відмітила, що в ЛКП повинен був відбувати покарання ОСОБА_4 , однак останній жодного разу не з`явився для відбування покарання.
Згідно оглянутого судом подання про притягнення до кримінальної відповідальності від 06.10.2015 року інспектором КВІ Залізничного району м.Львова ОСОБА_6 направлено матеріали стосовно засудженого ОСОБА_4 до прокуратури для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт /матеріали кримінального провадження, арк.7/.

Як вбачається із підписки, 14.09.2015 року ОСОБА_4 під розписку ознайомлено з порядком і умовами відбування громадських робіт /матеріали кримінального провадження, арк.12/ та постановою інспектора відділення КВІ ОСОБА_6 від 14.09.2015 року зобов`язано з`являтися на реєстрацію до КВІ і призначено днем явки І та ІІІ понеділок кожного місяця з 09.00 до 18.00 год., однак на виклики до КВІ у призначені дати 28.09.2015року, 05.10.2015року, 12.10.2015 року, 20.10.2015 року та 28.10.2015 року не з`явився /матеріали кримінального провадження, арк.12, 13, 16, 31, 32/.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_4 від 01.10.2015 року та 06.11.2015року він не приступив до відпрацювання громадських робіт у зв`язку з тим, що не має можливості кожного дня з`являтися так як має неофіційну роботу /матеріали кримінального провадження, арк.17, 34/.
Також встановлено, що інспектором КВІ Залізничного району м.Львова ОСОБА_6 14.09.2015 року засудженого ОСОБА_4 попереджено, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України /матеріали кримінального провадження, арк.19, 35, 36/.
Із листа ЛКП «Сяйво» /матеріали кримінального провадження, арк.20/ вбачається, що ОСОБА_4 не звертався до ЛКП «Сяйво» з питань виконання громадських робіт, а отже до роботи не приступив.

Згідно подання старшого інспектора КВІ Залізничного РВ м.Львова УДПтСУ у Львівській області ОСОБА_8 від 29.10.2015 року ОСОБА_4 вирішено доставити приводом /матеріали кримінального провадження, арк.33/

Із оглянутих та досліджених матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий, 06.05.2015 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді 180 годин громадських робіт,

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч.2 ст.84 КПК України є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Наведені докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не суперечать між собою, а тому в суду не виникає ніяких сумнівів щодо їх достовірності.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого щодо невизнання ним вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, що він не з`являвся на відбування покарання, оскільки не визнає вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за який йому визначеного покарання у виді громадських робіт, та що працює, а тому не має можливості відбувати покарання. Отже, суд вважає дані доводи обвинуваченого надуманими і такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в ухиленні від відбування громадських робіт, будучи особою, засудженою до цього покарання,доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчинений умисно; особу винного, який раніше судимий /матеріали кримінального провадження, арк.73, 74-75/, неодружений, не працює, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, при цьому, згідно довідки з КЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» №6109 від 23.11.2015 року перебуває на обліку в наркологічному диспансері з грудня 2010 року з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, та згідно висновку спеціальної медичної, наркологічної комісії №209 від 30.11.2015 року ОСОБА_4 має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, синдром залежності, постійна ремісія, не рекомендовано застування ст.96 КК України /матеріали кримінального провадження, арк.67-68, 76, 79/, за місцем проживання скарг від мешканців та сусідів не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.77/.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.
Оскільки ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2015 року був засуджений за ч.1 ст.125 КК України до ста вісімдесяти годин громадських робіт, але вчинив новий злочин в період відбування покарання за попередній злочин, а тому до призначеного покарання слід приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України,обраховуючи його за правилами ст.72 КК України з розрахунку, що восьми годинам громадських робіт відповідає один день арешту.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.71-73 КК України, ст.100, 337, 368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 /два/ місяці.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2015 року у виді 180 /ста восьмидесяти/ годин громадських робіт, які відповідно до вимог ст.72 КК України відповідають 22 /двадцяти двом/ дням арешту, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді арешту на строк 2 /два/ місяці 22 /двадцять два/ дні.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1