Справа № 478/974/17 Провадження № 1-кп/478/77/2017

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
01 серпня 2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
Судом встановлено, що 16 квітня 2017 року близько 14 год. 10 хв. ОСОБА_4 перебуваючи біля пасовища для випасу худоби, яке розташоване поблизу буднику АДРЕСА_1 в результаті словесного конфлікту, який виник внаслідок неприязних відносин між ним та ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс не менше одного удару дерев`яною палицею в область голови потерпілій ОСОБА_5 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №73/27 від 05.05.2017 року потерпілій ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у виді садна в тім`яній області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, та пояснив, що він 16 квітня 2017 року приблизно о 14 год. 10 хв. перебуваючи біля пасовища для випасу худоби, яке розташоване поблизу буднику АДРЕСА_1 в результаті словесного конфлікту, який виник внаслідок неприязних відносин між ним та ОСОБА_5 наніс один удар дерев`яною палицею в область голови потерпілій ОСОБА_5 . Разом з тим, пояснив, що наніс потерпілій удар, за результатами провокаційних дій з боку потерпілої та її невістки, з метою самозахисту та внаслідок необхідної оборони.
У вчиненому щиро розкаявся, просив суд ухвалити виправдувальний вирок.
Потерпіла ОСОБА_5 , в своїх показаннях підтвердила обставини кримінального провадження, надала пояснення, що 16 квітня 2017 року мала сварку з обвинуваченим, який ударив її палицею в область голови. Суду пояснила, що побачила сварку між своєю невісткою та обвинуваченим, після чого останній відштовхнув невістку та намагаючись зупинити конфліктну ситуацію підійшла до них з метою розборонити. В цей час обвинувачений наніс їй удар палицею в область голови.
Суд вважає, що вина обвинуваченого, підтверджується його власними показаннями, а також показаннями потерпілої, висновком судово-медичної експертизи № 73/27 від 05 травня 2017 року, відповідно до якого під час огляду потерпілої ОСОБА_5 в останній мали місце тілесні ушкодження у виді садна в тім`яній області, що утворилися в результаті впливу якогось тупого твердого предмету. Відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи, зазначені вище тілесні ушкодження належать до категорії легких.
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки.
Так, свідок ОСОБА_7 повідомила, що на відстані близько двісті метрів побачила як її чоловік ОСОБА_4 розмовляє із ОСОБА_8 , яка є невісткою потерпілої ОСОБА_5 . Остання чіпала обвинуваченого за руку намагаючись його зупинити. В свою чергу обвинувачений відмахувався від ОСОБА_8 але вона знову йшла до нього після чого обвинувачений її відштовхнув та вона впала. Після цього ОСОБА_8 вдарила обвинуваченого по обличчю. Потім підійшла потерпіла та вони вдвох із ОСОБА_8 почали чіплятися до ОСОБА_4 з обох боків. Били його. Самого удару обвинуваченим потерпілу вона не бачила.
Свідок ОСОБА_9 повідомила суд, що бачила початок конфлікту, а саме, що чоловік потерпілої ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приїхав до ОСОБА_4 , коли останній перебував дома. Між ними виник конфлікт, через те, що ОСОБА_10 звинувачував ОСОБА_4 в тому, що останній раніше почав заганяти корів з пасовища, та шукав своїх корів. Це спровокувало подальшу конфліктну ситуацію, оскільки повернувшись додому, ОСОБА_10 розповів невістці та дружині про те, що посварився з ОСОБА_4 , який ображав його в нецензурній формі та призвело до того, що невістка - ОСОБА_8 вирішила особисто переговорити з ОСОБА_4 з цього приводу. Свідок також пояснила, що бачила як ОСОБА_8 чекала ОСОБА_4 після того, як останній почав знову виганяти корів на пасовище.
Свідок ОСОБА_8 повідомила суд, що коли ОСОБА_4 виганяв корів на пасовище, їх корови побігли вперед та вона їх вирішила наздогнати для того, щоб зупинити. Потім вирішила зачекати ОСОБА_4 , підійшла до нього та запитала чого він образив її свекра. Він почав висловлювати нецензурні слова та відштовхнув її. Потім вдарив палицею по голові та штовхнув її. Після цього, підійшла ОСОБА_5 та він її вдарив.
Свідок ОСОБА_10 повідомив суд, що не бачив події, за яких обвинувачений вдарив потерпілу, проте підтвердив обставини виникнення конфлікту між ним та обвинуваченим.
Вина ОСОБА_4 підтверджується також дослідженими судом доказами, а саме:
-протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 , згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 наніс удар палицею в область голови ОСОБА_5 , а саме: в тім`яну область;
-копіями фототаблиць до протоколу слідчого експерименту, де підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування показує, як наніс удар потерпілій;
-протоколом слідчого експерименту з потерпілою, яким підтверджуються наведені події.
Посилання обвинуваченого на те, що його дії були спричинені необхідністю самозахисту, у судовому засіданні не підтверджено, а тому судом до уваги не береться.
Крім того, суд зазначає, що доводи обвинуваченого щодо наявності необхідної оборони також не можуть бути взяті до уваги судом.
Так, закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч.3 ст. 27 Конституції).
Згідно із ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Пунктом 10 постанови Пленуму ВС України від 26.04.2002 року № 1 визначено, що оскільки відповідно до ст. 11 КК України злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), не утворюють стану необхідної оборони дії, спрямовані на припинення правопорушення та заподіяння шкоди, яке хоча формально й містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.
Також суд зазначає, що встановлені обставини даного кримінального провадження та події за яких обвинуваченим було нанесено ушкодження потерпілій вказують, що ОСОБА_4 мав реальну можливість ефективно протидіяти виниклому конфліктові з потерпілою та її невісткою та в конкретній обстановці мав іншу можливість відвернути чи припинити будь які чіпляння чи провокаційні дії відносно нього.
Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання, зокрема: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інш.
Суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року зі змінами, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України належить до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено наступне.
ОСОБА_4 вперше притягується до відповідальності, за місцем проживання характеризується з позитивного боку. Із сусідами підтримує добрі взаємини, приймає активну участь у громадському житті громади. На даний час тимчасово не працює, займається в особистому підсобному господарстві. Разом із дружиною виховують двох малолітніх дітей. За період проживання на території сільської ради скарг, заяв, вимог до ОСОБА_4 , як в письмовій так і в усній формі до сільської ради не надходило. На обліку у лікарів психіатра, нарколога та невропатолога не перебуває. До адміністративної відповідальності у 2017 році не притягувався. Коло спілкування родичі, сім`я, друзі, сусіди. Психічні розлади в обвинуваченого відсутні. Рівень конфліктності на низькому рівні.
До обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 у відповідності із ст. 66 КК України слід віднести визнання вини, щире каяття у вчиненому.
Обставинами, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Беручи до уваги що обвинувачений вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання суд, приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого та попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
Речових доказів не має. Витрат на залучення експерта не має.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, керуючись ст.65,66,67, ч.1 ст.125 КК України, ч.3 ст.349, ст.ст.368-371,373,374,376,395 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт тривалістю 60 (шістдесят) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1