АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1940/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 грудня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 21 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2016 року задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0003695 від 18.09.2016 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 .

Продовжено підозрюваній ОСОБА_8 , строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління ДПС України в Харківській області (СІЗО №27 м. Харкова) в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 19 січня 2017 року без внесення застави.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 18 листопада 2016 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 4 місяців, тобто, до 23.01.2017, без визначення застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався, на те що у даному кримінальному провадженні виконано великий обсяг слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку доказів. Разом з тим закінчити розслідування у строк до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою - 26.11.2016 не має можливості, оскільки для закінчення досудового розслідування, з метою неупередженого виконання вимог чинного кримінального процесуального кодексу України необхідно виконати низку слідчих і процесуальних дій, що передбачені кримінальним процесуальним законодавством, та результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин вчинених злочинів, а саме: отримати висновки судово-хімічних експертиз, судово-медичних експертиз, судово-цитологічної експертизи, експертизи ДНК, провести допити свідків, потерпілих, провести слідчі дії з підозрюваними, провести при необхідності одночасні допити між підозрюваними, свідками та потерпілими, провести інші слідчі дії, ознайомити підозрюваних та їх захисників з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

28 вересня 2016 року ОСОБА_8 згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України (в редакції від 13.04.2012) було вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються матеріалами кримінального провадження №0003695 від 18.09.2016 року.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 , слідчий суддя послався на вимоги п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою в інкримінованому останній кримінальному правопорушенні; враховуючи, що дії ОСОБА_8 , за вчинення яких їй повідомлено про підозру, носять характер тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, даних про особу підозрюваної - застосування більш мяких запобіжних заходів є неможливим, а тому суд вважає доцільним продовжити для неї дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2016 року про продовження строку тримання під вартою від ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню, а існування ризиків, на які посилався слідчий та прокурор вважає недоведеним оскільки жодних доказів їх наявності суду надано не було.

Прокурор в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений факсимільним повідомленням.

Заслухавши доповідь судді доповідача, захисника ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні апеляції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

ОСОБА_8 була доставлена до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова, де і було розглянуто питання стосовно продовження їй запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про обрання запобіжного заходу у відношнні ОСОБА_8 відбувся за присутності підозрюваної.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги КПК України та міжнародного права.

Прохання захисника щодо розгляду данної апеляційної скарги за особистої участі ОСОБА_8 , що утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Тиким чином, ОСОБА_8 має статус в силу вимог КПК України не обвинуваченого, а підозрюваного, а тому прохання захисник про розгляд справи за її участю не підлягає задоволенню.

Вірність даної позиції судової колегії підтверджується Рішенням ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України».

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.204 КК України наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися; недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м*яких запобіжних заходів. Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали, слідчий посилається на необхідність виконання слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку отриманих доказів для повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального провадження і для закінчення ряду експертиз.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою слідчим суддею врахована сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушенря; доведеність обставин, які свідчать про те, що встановлені ухвалою слідчого судді ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, а також наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, що виправдовує подальше перебування підозрюваного під вартою.
Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.ст.196,199 КПК України (а.с.94,95), з чим погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтоване застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспроможними, оскільки такий запобіжний захід був застосований до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді, а тому підстав для сумнівів у законності застосування саме такого запобіжного заходу не виникає. Обставини щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, досліджувались слідчим суддею при застосуванні до підозрюваної запобіжного заходу. Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання підозрюваної ОСОБА_8 під вартою, апеляційна скарга не містить.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий в обгрунтування клопотання та наведені в оскаржуваній ухвалі, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а обставини ймовірного здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її безперечної причетності до інкримінованого злочину, як на те посилається апелянт, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення що потягло смерть людей свідчить про її підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винною, у сукупності із даними про особу підозрюваної, з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовують доводи захисника про можливість застосування до підозрюваної менш суворого запобіжного заходу.

Прокурором доведена наявність обставин, які об*єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме враховуючи такі обставини, прокурором було прийняте рішення про продовження строку досудового розслідування до 4-х місяців, що вбачається із постанови від 11.11. 2016 року.
Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, роботи, доньок студенток, як на те посилається апелянт, суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує та на правильність висновку щодо необхідності застосування до підозрюваної саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою не впливає.

Належним чином наявність на утриманні ОСОБА_8 хворої сестри не підтверджено.

Апеляційне оскарження ухвал слідчого судді щодо розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу КПК не передбачено.

Посилання захисника на порушення слідчим суддею порядку розгляду його клопотання про зміну запобіжного заходу слідчим суддею і те, що по даному клопотанню слід було приймати окремо ухвалу заслуговує на увагу, між тим, судова колегія не має права надати оцінку даним доводам апеляції оскільки ст. ст. 307, 309 КПК України регламентовано вичерпний перелік ухвал слідчого судді що підлягають апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України, а тому доводи апеляції захисника щодо порушення процесуальних прав підозрюваної до уваги не приймаються.

Щодо доводів апеляції про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, то вони є несуттєвими, оскільки ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, остаточна кваліфікація скоєного, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 , а доводи апеляційної скарги захисника правильності цього висновку не спростовують. Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції апеляційний суд не вбачає.
Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Єлоев проти України» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2016 року щодо продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: