АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/5699/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/303/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 23 травня 2017 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року, по кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0001517, № 0002318 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого трьох малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.03.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ст. 307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року вирок від 10.03.2011 року скасовано, призначено покарання за ст. ст. 307 ч.2, 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі, із конфіскацією майна. 30.09.2013р. звільненого умовно достроково на не відбутий строк 9 місяців 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ст. 395 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_11

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_6

потерпіла - ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А :
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , в своїх апеляційних скаргах просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України 9 років позбавлення волі, за ст. 395 КК України 3 місяці арешту; на підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року призначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 3 місяці.

Внести зміни до мотивувальної частини вироку, а саме на сторінці 2, у третьому рядку четвертого абзацу, замість «відповідно до ухвали Жовтневого міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року», зазначити «відповідно до ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року».

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та статтею 395 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 121 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років; за статтею 395 КК України у виді арешту строком на три місяці.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КК України призначено покарання, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді семи років позбавлення волі.

Відповідно до частини 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року остаточно призначено покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121 та статтею 395 КК України, за наступних обставин.

08 червня 2014 року, приблизно о 14 годині, ОСОБА_7 на автомобілі марки «Чана Бенні» під керуванням ОСОБА_13 проїжджав по автомобільній дорозі, що пролягає від водосховища «Південне» до сел. Незалежне в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, де на ділянці вказаної дороги зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_14 .

Через підозру того у вчинені крадіжки мопеду у ОСОБА_7 раптово склалася особиста неприязнь до ОСОБА_14 та виник умисел на заподіяння тому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів. Діючи з цією метою, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_14 , вийшов із вказаного автомобілю, підійшов до останнього та наніс один удар долонею правої руки в область голови, від якого ОСОБА_14 впав на землю на узбіччя дороги на спину. Коли він намагався підвестись з землі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_14 та наніс йому один удар ногою по траєкторії зверху вниз в область тулуб і притиснув того ногою до землі, внаслідок чого спричинив тому тілесні ушкодження у виді прямих переломів 8,9 ребер ліворуч по передній підпаховій лінії та розриву печінки, які згідно висновку судово-медичного експерта № 1150 від 01.07.2014 року мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як таке, що небезпечне для життя і у даному випадку спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 .

За вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року ОСОБА_7 був засуджений за частиною 2 статті 307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі строком 3 роки з конфіскацією майна.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013р. він був звільнений умовно-достроково на 9 місяців 25 днів і йому був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік, встановлені обмеження у виді заборони виходу з квартири (будинку) з 20:00 год. до 04:00 год., заборони виїзду в особистих справах за межі району (міста) без погодження з органом внутрішніх справ, зобов`язання з`являтися на реєстрацію в міліцію 4 рази на місяць.

Під підпис його було попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до обраного ним місця проживання.

Після звільнення ОСОБА_7 прибув за вказаною ним адресою: АДРЕСА_2 і 03.10.2013 року відповідно до ухвали Жовтневого міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року став на облік в Довгинцівському РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де він також під підпис був ознайомлений з правилами встановленого йому адміністративного нагляду і зобов`язання з`являтися в Довгинцівський РВ КМУ на реєстрацію у встановлені дні та час.

Але, починаючи з 15.07.2014 року ОСОБА_7 з метою ухилення від адміністративного нагляду проігнорував визначені щодо нього обмеження та, не поставивши до відома дільничного інспектора міліції, який здійснює за ним нагляд, самовільно залишив місце свого проживання, не з`являючись в подальшому на реєстрацію в Довгинцівський РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Обвинувачений ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки його ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що висновки суду про доведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є передчасними, оскільки не відповідають матеріалам кримінального провадження та показам свідків, наданим ними під час судового розгляду. На думку обвинуваченого суд поклав в обґрунтування вироку показання свідка ОСОБА_15 щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , які в судовому засіданні пояснювали, що всі його дії були спрямовані на припинення незаконних дій потерпілого ОСОБА_14 , котрий намагався вчинити крадіжку мопеда. Крім того, обвинувачений вказує, що свідок ОСОБА_13 пояснював, що він наніс лише один удар долонею правої руки в область голови та не наносив жодних ударів ногою по тулубу потерпілого, до того ж він чув, що потім потерпілого бачили на вул. Батуринській і його там побили, оскільки він намагався щось вкрасти у рибаків.

Обвинувачений вказує, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , зазначили про наявність чисельних тілесних ушкоджень у потерпілого, а допитаний експерт ОСОБА_22 пояснив, що не може назвати точний час нанесення ударів потерпілому та їх точну кількість, але впевнений, що їх було не менше трьох. Однак, суд у вироку зазначив, що потерпілому було нанесено один удар долонею правої руки в область голови і один удар ногою по траєкторії зверху вниз в область тулуба. На думку обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підтвердження стосовно завдання ним потерпілому більше одного удару. Крім того, суд у вироку не зазначив ні форму вини, ні мотив, ні мету з якими він діяв та недоведеним залишився умисел на вчинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказує, що суд першої інстанції, всупереч діючого кримінального процесуального законодавства України, дотримувався виключно обвинувального ухилу під час розгляду справи, при цьому висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є необгрунтованими та передчасними, оскільки не відповідають матеріалам кримінального провадження та показанням свідків, наданим ними під час судового розгляду. Так, суд першої інстанції, не взяв до уваги обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення, а саме - протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_14 , який, по-перше, перебував в стані алкогольного сп`яніння та, по-друге, намагався вчинити крадіжку мопеду, що належав ОСОБА_16 . При цьому суд в оскаржуваному рішенні не відобразив та не надав належної правової оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив суду, що він не мав умислу на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_14 , а лише мав намір припинити злочинні дії останнього, повернувши вкрадений ним мопед власнику ОСОБА_16 .

Також суд не надав належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які, кожен окремо, в судовому засіданні підтвердили, що всі дії ОСОБА_7 були спрямовані виключно на припинення незаконних дій потерпілого ОСОБА_14 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, намагався вчинити крадіжку мопеду, що належав ОСОБА_16 .

Крім того, суд першої інстанції, встановлюючи кількість нанесених ОСОБА_7 ударів потерпілому ОСОБА_14 , фактично поклав в обгрунтування вироку лише показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 один удар рукою в обличчя, від чого він впав, а коли потерпілий почав підніматися - штовхнув його ногою в груди.

Також суд не надав належної правової оцінки показанням свідка - ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 лише один раз вдарив ОСОБА_14 долонею по обличчю Після цього ляпаса, ОСОБА_14 , який був п`яний і ледве стояв на ногах, почав відступати назад, зачепився за високу траву і впав. Свідок ОСОБА_13 наполягав на тому, що більше ніяких ударів, у тому числі ногою в груди, ОСОБА_7 йому не наносив. Крім того, йому відомо, що згодом потерпілого ОСОБА_14 бачили на вул. Батуринській в м. Кривому Розі, де його побили рибаки, у яких він намагався щось вкрасти.

Окрім цього, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки показанням експерта ОСОБА_22 , який проводив дослідження трупа ОСОБА_14 та в судовому засіданні пояснив, що в крові потерпілого ОСОБА_14 дійсно був виявлений алкоголь, при дослідженні трупу були виявлені тілесні ушкодження, які виникли від трьох дій тупих предметів в різні області тіла потерпілого. Він не може назвати точний час нанесення ударів потерпілому ОСОБА_14 та їх точну кількість, але він впевнений, що їх було не менше трьох. Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що потерпілому ОСОБА_14 було нанесено два удари - один удар долонею правої руки в область голови і один удар ногою по траєкторії зверху вниз в область тулуба. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підтвердження стосовно завдання підсудним ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 чисельних ударів.

Також захисник зазначає, що суд не зазначив у вироку ні форму вини, ні мотив, ні мету, з якими діяв ОСОБА_7 . Зокрема, недоведеним залишився умисел підсудного ОСОБА_7 на вчинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , що спричинило смерть останнього. На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами того, що в діях ОСОБА_7 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку прокурора, один із злочинів, вчинений ОСОБА_7 , є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, має не погашену судимість, вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, крім того свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обвинувачений не визнав. Тому прокурор вважає, що призначене покарання є надто м`яке та не сприятиме його виправленню.

Крім того прокурор вказує, що судом помилково вказано в мотивувальній частині вироку, а саме на сторінці 2, у третьому рядку четвертого абзацу, замість «відповідно до ухвали Жовтневого міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року», зазначити «відповідно до ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року».

Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, під час апеляційного розгляду заперечували проти апеляційної скарги прокурора, свої апеляційні скарги підтримали в повному обсязі та просили вирок суду скасувати.

Відповідно до ст.402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження для розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

На думку колегії суддів, при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог, закріплених у статті 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 94 КПК України суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази по кримінальному провадженню, зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України, а також навів у вироку достатні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення. Так, доводи цих апелянтів щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і того, що фактично останній не заподіяв тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , від яких настала його смерть , були предметом розгляду суду першої інстанції, який повно, всебічно і неупереджено перевірив їх з дотриманням вимог закону та ґрунтовно відкинув.

Як було встановлено судом і не оспорюється ОСОБА_7 та його захисником, обвинувачений 08 червня 2014 року, приблизно о 14 годині, на автомобілі марки «Чана Бенні» під керуванням ОСОБА_13 проїжджав по автомобільній дорозі, що пролягає від водосховища «Південне» до сел. Незалежне в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, де на ділянці вказаної дороги зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_14 . Через підозру того у вчинені крадіжки мопеду, вийшов із вказаного автомобілю, підійшов до останнього та наніс один удар долонею правої руки в область голови, від якого ОСОБА_14 впав на землю на узбіччя дороги на спину.

Обвинувачений не визнає обставини наведені в обвинувальному акті та у вироку суду, а саме те, що в нього раптово склалася особиста неприязнь до ОСОБА_14 та виник умисел на заподіяння тому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів та пояснював в судовому засіданні , що він тільки намагався повернути викрадений потерпілим мопед і саме з цією метою він підійшов до потерпілого та наніс один удар долонею правої руки в область голови, від якого ОСОБА_14 впав на землю на узбіччя дороги на спину , більше ударів потерпілому він не наносив.

Колегія суддів, не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника в цій частині, прослухавши технічний запис судового засідання, встановила, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні щодо фактичних обставин вчинення злочину дав непослідовні показання , які спростовуються поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, експерта ОСОБА_22 та висновками судово-медичних експертиз .

Так, свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним на досудовому слідстві і у судовому засіданні, показав, що все сталося влітку 2014 року. Він зі знайомим ОСОБА_23 поїхав купатися на водосховище, де ОСОБА_23 поставив мопед на верху. Біля водосховища вони зустріли ОСОБА_24 з другом на машині. Потім, коли піднялися наверх, побачили, що мопед пропав. Він з ОСОБА_25 та його другом разом поїхали на автомобілі, щоб розшукати вкрадений мопед та по дорозі побачили, що п`яний хлопець котить мопед. Гончар підійшов до нього, дав йому ляпаса по обличчю, від чого хлопець впав, а коли почав підійматися ОСОБА_25 ногою штовхнув його в груди. Сказав «лежи». Потім підійшов хазяїн мопеду ОСОБА_26 , став матюкати того хлопця. Хлопець сказав «що все зрозумів та більше красти не буде», і пішов у сторону водосховища.Він бачив , що у чоловіка з рота йшла кров.

Обвинувачений після допиту свідка у судовому засіданні зазначив, що він погоджується з тим, що сказав свідок ОСОБА_15 , зазначив , що свідок тільки неправильно сказав, що він не зразу вдарив потерпілого в лице, а спочатку запитав у ОСОБА_27 чи це справді мопед його друга, коли ОСОБА_28 сказав, що там його речі на багажнику, тоді сказав потерпілому, щоб він віддав мопед, а він почав кричати, що це його мопед, тільки тоді вдарив його в лице. Відносно пояснень свідка ОСОБА_15 , щодо удару обвинуваченого потерпілого ОСОБА_14 ногою в груди, обвинувачений нічого не заперечував.

Проаналізувавши ці показання у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недостовірними показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 про те, що потерпілому було завдано лише один удар долонею по щоці, зважаючи на те, що ці показання суперечать показанням свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_12 , якій свідок ОСОБА_15 розповів після скоєння злочину ті ж самі обставини, про які пояснював на досудовому слідстві і в суді.

Свідок ОСОБА_15 неодноразово допитувався в ході судового розгляду та кожен раз надавав послідовні покази щодо нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 удару в область його обличчя, від якого останній впав на спину, а також ногою в область грудей, зазначаючи, що потерпілий при цьому опору не чинив.

В ході досудового слідства, під час проведення слідчого експерименту від 23.07.2014 року (т.1 а.кп. 125-131), за участі свідка ОСОБА_15 та судово - медичного експерта ОСОБА_22 , свідок показав та розповів як ОСОБА_7 наносив удари потерпілому, зазначивши, що ОСОБА_7 наніс один удар рукою по обличчю ОСОБА_14 , від якого той випустив мопед та упав на трав`яне покриття узбіччя, після чого ОСОБА_7 підійшов до нього та наніс один удар правою ногою, а саме підошвою траєкторією зверху вниз в область живота та тією ж ногою притиснув до землі, не дозволяючи чоловікові підвестися із землі .

Відповідно до висновку експерта № 1150 від 01 07.2014 року (т. 1 а.кп. 122- 124), виявлені при дослідженні трупу ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки, переломів ребер і синця на правій гомілці прижиттєві, виникли від дії твердих тупих предметів. Виявлені при експертизі трупу тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як таке, що небезпечне для життя і у даному випадку спричинило смерть. Смерть настала від закритої травми живота, яка супроводжувалася розривом печінки і ускладнилася рясною крововтратою.

Додатковим висновком експерта № 1150 (т.1 а.кп. 133- 134) встановлено, що виявлені при досліджені трупа ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки, переломів ребер і синця прижиттєві, виникли від дії твердих тупих предметів . Кількість дій твердих тупих предметів - одна дія в області верхньої області живота, одна дія в область передньо-бокової поверхні грудної клітки ліворуч і одна дія в область передньої поверхні правої гомілки.

Судово-медичний експерт зазначив , що виявлені тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки могло утворитися при механізмі спричинення тілесних ушкоджень, які пояснив і показав в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 .

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що судом не були прийняті до уваги висновки судово-медичних експертиз, відповідно до яких, експертом було зазначено, що потерпілому було завдано не менше трьох ударів, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_22 підтвердив у повному обсязі свої висновки, які він надав після огляду трупу потерпілого ОСОБА_14 , та зазначив, що 10.06.2014 року він проводив дослідження трупа ОСОБА_14 , та встановив, що безпосередня причина смерті ОСОБА_14 - закрита травма живота з розривом печінки, з ускладненням сильним крововиливом.

Експерт пояснив що він не може вказати точну кількість нанесених потерпілому ударів, так як не є свідком у справі, а не всі нанесені удари спричиняють тілесні ушкодження, а може тільки вказати, які були виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження, а саме: синець правої гомілки, перелом 8, 9 ребер ліворуч та сліди оперативного хірургічного втручання з приводу ушивання розриву печінки. Підтвердив свій висновок, що тілесні ушкодження було спричинено ударом тупого предмету в область печінки, і виявлені тілесні ушкодження у потерпілого можуть бути також від одноразової дії. Напрямок сили відносно місць ушкодження в область передньої черевної стінки верхньої частини і нижньої частини грудної клітки суміжні між собою, напрямок удару був спереду назад. Оскільки ушкоджені ребра знаходяться на одному рівні з печінкою, тому могли бути ушкоджені одним ударом. Даний механізм спричинення тілесних ушкоджень не суперечить наданим ним висновкам.

Більш того, обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування визнав факт нанесення ОСОБА_14 удару в область його обличчя, від якого останній впав на спину, а також ногою в область грудей і тільки в судовому засіданні, щоб уникнути відповідальності за вчинене, заперечував можливість настання смерті потерпілого саме від його ударів.

Крім того, відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, потерпілий був спокійною, людиною та він ніколи не ліз у бійки, ходив на роботу, спиртними напоями він не зловживав, міг випити, тільки коли ходив у гості чи у вихідний день, в нього залишилась донька 2012 року народження.

Доводи обвинуваченого та його захисника в тій частині, що суд першої інстанції не надав достатньої уваги поясненням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені свідки не були очевидцями злочину, в процесі якого ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження потерпілому, від яких настала смерть останнього, і вони також не підтверджували невинуватість ОСОБА_7 в скоєному злочині.

Окрім цього, надуманими колегія суддів також вважає доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що судом не встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_29 , були спричиненні саме ОСОБА_7 , не встановлений точний час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, не перевірено його місцезнаходження в період часу з 14:00 години 08.06.2014 року до настання смерті, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, наведеними в мотивувальній частині вироку, в тому числі і показами свідків та висновками експерта.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в тій частині, що висновок суду не відповідає обставинам провадження та доказам, які були встановлені і досліджені в ході судового розгляду, оскільки доведеність умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, крім показань обвинуваченого ОСОБА_7 про суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, підтверджується сукупністю усіх обставин, при яких було скоєно злочин.

Суд першої інстанції при оцінці дій ОСОБА_7 в повній мірі врахував спосіб заподіяння ушкоджень, їх кількість і локалізацію .

При цьому, судом прийнято до уваги встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: безпосередньо перед його вчиненням між обвинуваченим і потерпілим склалися неприязні відносини на фоні конфлікту між ними. ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_14 в обличчя, від якого він впав на дорогу, та продовжив реалізовувати свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та умисно наніс потерпілому удар ногою в область грудей, внаслідок якого той отримав тяжкі тілесні ушкодження, хоча обвинувачений мав можливість припинити наносити удари потерпілому , який не чинив йому ніякого опору.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, врахувавши попередню поведінку обвинуваченого, взаємовідносини між ним і потерпілим, суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до наслідків своїх дій, висновки судово-медичних експертиз щодо заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та причину його смерті, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання, оскільки при нанесенні ударів в життєво важливий орган потерпілому, а саме, ногою в область грудної клітки, він усвідомлював, що завдає йому тілесні ушкодження, і діяв при цьому умисно.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відкинув твердження ОСОБА_7 про те, що він не наносив удару потерпілому ногою в область грудної клітки, оскільки вони спростовуються вищенаведеними показаннями свідка ОСОБА_15 , тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині обставин та кількості нанесених ударів потерпілому є недостовірними та спрямовані на пом`якшення відповідальності.

Вищенаведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і з ними погоджується. З цієї підстави не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника , про те , що в ході судового розгляду не були спростовані доводи обвинуваченого про те, що він не наносив удар потерпілому ногою в область грудної клітки.

З доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо суперечливості та неврахуванні показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які зазначили про наявність чисельних тілесних ушкоджень у потерпілого, недостатності їх для обґрунтування обвинувачення, колегія суддів не погоджується, оскільки ці доводи мають характер суб`єктивних оцінок апелянтів. Натомість суд першої інстанції, надаючи перевагу показанням свідка ОСОБА_15 та визнаючи їх достовірними, обґрунтовано виходив з того, що вони є послідовними, узгоджуються з іншими доказами, а цей свідок був присутній на місці вчинення злочину та не має підстав оговорювати обвинуваченого.

Посилання захисника ОСОБА_6 , що судом першої інстанції не були враховані вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року , якою було скасовано вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09.07.2015 року, щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом перевірялись доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що з боку правоохоронних органів на нього та свідків був здійснений тиск під час проведення досудового розслідування.

Зазначені доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та відповідно до постанов слідчих прокуратури Дніпропетровської області від 28.09.2016 року та 31.08.2016 року після проведеної перевірки, кримінальне провадження щодо неправомірних дій працівників Довгинцівського ВП КВР ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_7 та свідків у кримінальному провадженні було закрите, у зв`язку з відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення ( а.кп.70-77 т.4).

Таким чином, в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, тобто характеризуючі об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких мають значення для провадження, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом.

При цьому, на думку колегії суддів, під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України, не допущено.

За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України кваліфіковані правильно.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів доходить висновку про те, що при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно ст.12 КК України злочин, передбачений частиною 2 ст.121 КК України відноситься до тяжких злочинів, злочин, передбачений ст. 395 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обтяжуючою покарання обставиною є рецидив злочинів, пом`якшуючих обставин не встановлено. За місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має трьох неповнолітніх дітей (т.1 а.кп.124-129 довідки, характеристика, копії свідоцтва про народження, т.3 а.кп. 221-222 характеристика). З урахуванням тяжкості вчинених злочинів, того, що вчинені вони під час умовно-достроково звільнення за попереднім вироком, суд вважав, що покарання повинно бути обраним у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд обґрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_7 покарання відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України - сім років позбавлення волі, за статтею 395 КК України у виді арешту строком на три місяці, втім з реальним його відбуванням, що, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції з урахуванням суті та наслідків злочинного посягання, особи винного та інших обставин, що відповідно до закону підлягають врахуванню, обґрунтовано не знайшов підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи не свідчать про несправедливість та надмірну м`якість призначеного йому покарання, так, як всі обставини були належним чином враховані при призначенні обвинуваченому покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року (т. 3 а.кп. 106-112) вирок відносно ОСОБА_7 було скасовано, у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 416 КПК України при новому розгляді у суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, що вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те , що вирок суду підлягає зміні, з тих підстав, що судом помилково вказано в мотивувальній частині вироку, замість «відповідно до ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року», зазначено «відповідно до ухвали Жовтневого міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року».

На думку колегії суддів, вказана описка не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для зміни вироку суду.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 КПК України, за клопотанням прокурор , може виправити вказану описку.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення більш суворого покарання обвинуваченому та зміни вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року по кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0001517, № 0002318 відносно ОСОБА_7 , яким визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України - залишити без змін.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4