Справа № 459/3880/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/327/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000211 від 05 липня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ст. 198 КК України, за участі

прокурораОСОБА_9 ,
обвинуваченихОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,
захисників обвинуваченихОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
представника потерпілогоОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_18 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року,

встановила:
вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городно, Любомильського району, Волинської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік і покладено на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в КВІ.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ковель, Волинської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік і відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки повідомляти органи КВІ про зміну свого місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в КВІ.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Павлівка, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого помічником машиніста тепловоза ДП «Волиньвугілля», раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 198 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в КВІ.
Даним вироком ухвалено стягнути із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз по 1 756,80 грн. з кожного в користь держави. Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання з речовими доказами, а саме: письмові документи ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження, протягом усього часу їх зберігання, а дизельне паливо ? після набрання вироком законної сили вважати повернутим ДГТО «Львівська залізниця» як законному володільцю.

Не погоджуючись із вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року обвинувачений ОСОБА_19 та його захисник адвокат ОСОБА_20 , обвинувачений ОСОБА_21 і захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_22 подали на нього апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_19 та його захисник адвокат ОСОБА_20 , у своїй апеляційній скарзі просять оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження через відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення за ст. 198 КК України.

Апелянти вважають, що в оскаржуваний вирок суду, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 є незаконним і необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок ґрунтується на припущеннях, які не підтверджуються доказами та фактами, постановлений з порушенням норм кримінально-процесуального та кримінального права, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Визнаючи винним ОСОБА_8 суд першої інстанції не навів жодного доказу, який би підтверджував скоєння ОСОБА_23 суспільно-небезпечного діяння за ст. 198 КК України, посилаючись не на докази вини ОСОБА_8 , а на його дії. Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_24 , скоюється лише з прямим умислом. Доказів прямого умислу у вироку суду не наведено. Зокрема, не вирішено питання про вилучені грошові кошти, сплачені ОСОБА_23 за пальне. ОСОБА_19 визнаний винним за ч. 1 ст. 198 КК України, хоча дана стаття не має двох чи більше частин.

Також апелянти зазначають, що не зрозуміло, чому суд першої інстанції ухвалив стягнути по 1 756грн. 80 коп. судових витрат з кожного обвинуваченого. На думку апелянтів, ОСОБА_19 не має відношення до експертизи почерку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де на досліджуваних документах немає його підпису і клопотання ним про проведення експертизи не заявлялося; технічної експертизи реквізитів документів, де також немає його підпису.

Обвинувачений ОСОБА_21 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок відносно нього скасувати та постановити виправдувальний вирок, оскільки оскаржуваний вирок суду є незаконним та постановленим з порушенням норм матеріального права, під час ухвалення вироку судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, має місце невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржуваний вирок та даючи оцінку показанням свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 суд першої інстанції не в повній мірі їх оцінив, поклавши в основу обвинувального вироку, лише частину показань свідків не оцінивши і не спростувавши інших показань.

Судом не надано будь-якої оцінки такому доказу як протокол огляду місця події від 05.07.2014 року в якому зазначено, що залишок палива після прибуття тепловоза на станцію Червоноград становить 2250 л., що вказує на те, що локомотивною бригадою з заправлених 500 л. на станції Ковель, використано 230 л., а саме норму. Однак, судом цей доказ взагалі не врахований і не спростований.

Посилання суду, як на доказ вини ОСОБА_7 на висновок експерта № 3/760 від 29.07.2014 року про те, що нафтопродукти вилучені з баку тепловоза 2М62-1114 та з вилучених мішків із автомобіля ОСОБА_8 мають спільну родову належність (за фізико-хімічними показниками) до уваги приймати не можна адже дана експертиза вказує лише на вид дизельного палива (літнє дизельне паливо), а не на якісь особливості, які характерні для вилучених і наявних у бакові тепловоза нафтопродуктів.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку не враховано, що будь-яких доказів, які підтверджують факт попередньої домовленості між ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , стороною обвинувачення суду не подано, а висновки суду, що «...обвинувачені спільними діями викрали вказане паливо шляхом врізки у дану систему», є припущенням, яке не базується на досліджених в суді доказах. Не вирішено питання, щодо речових доказів, а саме вилучених у ОСОБА_7 900,00 грн., які йому не повернуті.

Також, судом першої інстанції допущено порушення правил підсудності, а саме вимог п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки злочин на думку сторони обвинувачення здійснений на станції Ромош, (це територія Сокальського району), тому і розгляд справи повинен проводитись Сокальським районним судом Львівської області, а не Червоноградським міським судом Львівської області.

Враховуючи зазначене, апелянт ОСОБА_21 вважає, що його вину у вчинені даного злочину, стороною обвинувачення не доведено, всі сумніви, щодо вини обвинуваченого, закон тлумачить в користь обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_22 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та постановити виправдувальний вирок, оскільки оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні показав, що акт перевірки, складений ним у Червонограді 04.07.2014 року, актів було два, другий він змушений скласти, тому що в першому допустив помилку в обчисленні. Виправлення цифр з 2120 на 2020, яке підтверджується експертизою, він не здійснював. Не вказав своє прізвище, посаду, дату, час і місце проведення даної дії, так як не знав, як правильно складається такого типу документ.

Обвинувачення ґрунтується на так званому акті заміру паливної системи ДПЛ-004. Однак, даний документ не можна визнати доказом, так як у ньому не вказано місце проведення заміру палива, відсутні час і дата, не вказана особа, яка проводила замір і яка складала цей «акт». Поняті: ОСОБА_30 в судовому засіданні показала, що вона не бачила сам момент заміру, так як в кабіну тепловоза не підіймалась, була на вулиці, а довжину лінійки, якою ніби-то проводився замір палива, вказала 70-80 см, хоч, в дійсності, її довжина становить 1,5 м; ОСОБА_31 в судовому засіданні показав, що весь час, коли проводився замір пального в дизель-поїзді, присутній не був, так як працює квитковим касиром на станції Червоноград і відлучався для того, щоб продавати квитки пасажирам.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснив, що працює на посаді машиніста-інструктора і, так як рухомий склад тепловозів застарілий, зношений, то машиніст і помічник возять з собою інструмент, крани, шланги з метою усунення поломок двигуна тепловоза, які часто виникають під час поїздок.

Свідок ОСОБА_33 показав, що при огляді тепловоза в м. Червоноград, яким керували ОСОБА_34 та ОСОБА_21 , він ніяких втручань у паливну систему не виявив, всі п`ять пломб були в наявності, тепловоз з Червонограда на Ковель вийшов із запізненням приблизно 40 хв. і вела тепловоз інша бригада залізничників.

На зупиночній платформі «Ромуш» ДГТО «Львівська залізниця» даний потяг зупиняється на 1 (одну) хвилину, а тому ОСОБА_35 , як машиністу, потрібно слідкувати за семафором, за посадкою та висадкою пасажирів, і тому він просто фізично не міг залишити кабіну тепловоза.

Згідно маршрутного листа ніяких перевитрат пального немає, нестача пального також відсутня.

Такий свідок, як ОСОБА_36 взагалі у даному кримінальному провадженні відсутня, а тому вона ніяк не могла допитуватись у судовому засіданні.

Судом першої інстанції не вирішена доля грошей в сумі 900,00 грн., які були забрані працівниками міліції, а не вилучені як це вимагає закон.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_18 , які просили їх апеляційні скарги задовольнити, прокурора ОСОБА_37 та представника потерпілого ОСОБА_38 про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення оскаржуваного вироку без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_18 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_34 , 04.07.2014 року у час робочої зміни, перебуваючи на посаді машиніста тепловоза 2М62-1114 відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Здолбунів» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», під час слідування дизель-поїзда сполученням «Ковель-Червоноград» на перегоні Іваничі-Сокаль, діючи за попередньою змовою, групою осіб із ОСОБА_27 , помічником машиніста вказаного тепловоза, з метою викрадення чужого майна, шляхом поміщення спеціального пристрою для подачі палива у з`єднання паливного трубопроводу тепловоза, таємно викрали 131 кг дизельного палива на суму 1739,68 грн.
Після цього, близько 23:00 год., цього ж дня на зупиночній платформі «Ромуш» ДГТО «Львівська залізниця» ОСОБА_34 та ОСОБА_27 збули дане паливо ОСОБА_24 , який заздалегідь не обіцяючи придбав викрадене майно, завідомо одержане злочинним шляхом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Однак суд першої інстанції, всупереч цих вимог закону допустив порушення правил підсудності, оскільки злочин на думку сторони обвинувачення вчинений на станції Ромуш, Сокальського району Львівської області, тому і розгляд даного кримінального провадження повинен провадитись Сокальським районним судом Львівської області, а не Червоноградським міським судом Львівської області.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в Сокальському районному суді Львівської області.
Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_18 задовольнити частково, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в Сокальському районному суді Львівської області

Ухвала вступає в законну силу після її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2 .
Ухвала вступила в законну силу «06» квітня 2017 року.

Копію виготовлено «_______» _________ 2017 року

Помічник судді ОСОБА_39