Справа № 487/4192/16-к
Провадження № 1-кп/487/98/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2017 року місто Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, має середню освіту, одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював комплектувальником у «Марінекс ЛТД», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 30.09.2002 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням 3 роки;
- 05.02.2003 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.07.2006 року умовно-достроково з Белозерської ВК №105 Херсонської області на підставі ухвали Белозерського районного суду Херсонської області від 12.07.2006 року з не відбутим строком 1 рік 10 місяців 15 днів з застосуванням ст. 82 КК України;
- 13.03.2008 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70-72 КК України, до 6 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 08.09.2011 року умовно-достроково з Казанківської ВК №93 Миколаївської області на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.08.2011 року з не відбутим строком 1 рік 9 місяців 16 днів;
- 17.07.2012 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69, ст. 70 КК України, до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Призначене покарання змінено вироком апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року, засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 5 років позбавлення волі. Звільнений 17.02.2016 року умовно-достроково з Казанківської ВК №93 Миколаївської області на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.02.2016 року з не відбутим строком 1 рік 2 місяці 5 днів. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10.10.2016 року зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року строк попереднього ув`язнення з 24.04.2012 року по 17.01.2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 186 ч. 2 КК України, -
Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисні злочини проти власності при наступних обставинах.
Так, 09 липня 2016 року близько 19:30 години, ОСОБА_8 рухаючись по вулиці Морехідній у сторону вулиці Генерала Карпенка побачив ОСОБА_9 , який йшов попереду нього та рухався у тому ж напрямку розмовляючи по мобільному телефону. В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_9 та вирвав з лівої руки мобільний телефон «Meizu M2 mini». Утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_8 побіг у напрямку ринку «Факел», розташованого на зупинці громадського транспорту «1 КП», де в подальшому зник та розпорядився награбленим на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3341 гривні 66 копійок.
Крім того, 16 серпня 2016 року близько 18:50 години, ОСОБА_8 знаходячись на залізничних шляхах залізничного вокзалу «Станція Вантажний», розташованого за адресою: місто Миколаїв, Привокзальна площа, будинок 1, побачив на шиї у потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюг, після чого в ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підбіг зі спини до потерпілої ОСОБА_11 та обома руками зірвав золотий ланцюг вартістю 4300 гривень. Утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник та розпорядився награбленим на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4300 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочинів, викладені вище, та пояснив, що він дійсно 09 липня 2016 року близько 19:30 години відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном «Meizu M2 mini», по вулиці Морехідній у місті Миколаєві вартістю 3341 гривні 66 копійок. ОСОБА_8 побачив ОСОБА_9 в районі «1 КП», потерпілий виявляв ознаки алкогольного сп`яніння та розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його у руці. ОСОБА_8 «провів» потерпілого деякий час, після чого вихватив з його руки телефон, який в подальшому здав до ломбарду та отримав за нього кошти. Крім того, ОСОБА_8 підтвердив, що він дійсно 16 серпня 2016 року близько 18:50 години, знаходячись на залізничних шляхах залізничного вокзалу «Станція Вантажний», розташованого за адресою: місто Миколаїв, Привокзальна площа, будинок 1, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_11 , а саме: золотим ланцюгом, який також здав до ломбарду. Перебуваючи в зазначеному місці ОСОБА_8 побачив дівчину, у якій на шиї висів золотий ланцюжок, підійшов та зірвав його. На ланцюжку нічого не висіло. Наміру викупати майно з ломбарду у ОСОБА_8 не було. Грошові кошти, отримані у ломбарді за викрадене майно, обвинувачений витратив на власні потреби, а саме: частину витратив на себе, а частину - на дитину, оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі після виходу з місць позбавлення волі. У скоєному ОСОБА_8 розкаявся, просив врахувати, що злочини були вчинені ним у зв`язку із збігом тяжких сімейних обставин та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 , заволодів її майном у строк та при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, що, згідно ст. 325 КПК України, не впливає на можливість з`ясування всіх обставин справи та не є перешкодою судового розгляду.
Вина ОСОБА_8 , окрім її повного визнання обвинуваченим, підтверджується сукупністю досліджених судом належних, допустимих та узгоджених між собою доказів.
За даними Національного Банку України, станом на 16.08.2016 року вартість граму золота в чистоті (без ПДВ) складала 1070 гривень 71 копійка.
Відповідно до листа №1631/16 від 23.08.2016 року повного товариства «Климчук і компанія «Ломбард Капитал», ОСОБА_8 16.08.2016 року отримав фінансовий кредит під заставу ланцюгів із золота 585 проби загальною вагою 3,73 грами. На заставне майно звернуто стягнення.
Статтею 11 КК України передбачено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні 09.07.2016 року та 16.08.2016 року чужого майна (грабіжі), вчиненому повторно, при обставинах, викладених у вироку, ОСОБА_8 скоїв злочини, передбачені ст. 186 ч. 2 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 186 ч. 2 КК України, ступінь тяжкості вказаних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, одружений, має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває; за місцем мешкання характеризується негативно; перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 07.02.2007 року через зловживання опіатами.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєних ОСОБА_8 злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказані злочини, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обстави, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що ОСОБА_8 будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, маючи не зняті та не погашені судимості, через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.02.2016 року, будь-яких висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні злочини проти власності, що свідчить про відсутність усвідомленого бажання стати на шлях виправлення та суспільну небезпечність ОСОБА_8 , а також про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.
Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року скасовано вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2012 року та засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.03.2008 року, та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2013 року вирок апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року залишено без змін. На підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.02.2016 року ОСОБА_8 був звільнений 17.02.2016 року умовно-достроково з Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області з не відбутим строком 1 рік 2 місяці 5 днів. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10.10.2016 року ОСОБА_8 зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року строк попереднього ув`язнення з 24.04.2012 року по 17.01.2013 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи, що злочини, винуватість у чинені яких встановлена даним вироком, були вчинені ОСОБА_8 після постановлення вироку апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання підлягає визначенню за сукупністю вироків згідно норм ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання з урахуванням строків попереднього ув`язнення, зарахованих ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10.10.2016 року.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення здійснюється в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не обирався. Згідно повідомлення Миколаївської слідчого ізолятору №20/1.5-883 від 11.04.2017 року, ОСОБА_8 утримується під вартою з 17.08.2016 року згідно ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.08.2016 року та рахується за вказаним судом.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільній позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріального збитку, завданого злочином, у розмірі 5100 гривень, та моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_8 відкрито заволодів її майном, а саме: золотим ланцюжком, на якому знаходився золотий хрестик, загальною вартістю 5100 гривень. Крім того, діями ОСОБА_8 потерпілій заподіяно моральну шкоду, оскільки вона зазнала негативних психологічних змін у своєму житті, побоюється виходити на вулицю самостійно, була вимушена звільнитися з роботи, оскільки боялася з`являтися у районі вчинення грабежу одна, та переїхала мешкати до міста Херсона.

Потерпілим ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріального збитку, завданого злочином, у сумі 3665 гривень, яка складається із вартості: мобільного телефону «Meizu M2 mini» у сумі 3351 гривні, карти пам`яті SanDisk Mobile microSD об`ємом 8GB у сумі 115 гривень та захисного скла для телефону VMax Asahi у сумі 199 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 визнав частково, у сумі 4300 гривень, яка дорівнює вартості золотого ланцюжка потерпілої, яким він відкрито заволодів, а потім здав до ломбарду; цивільний позов ОСОБА_9 визнав часткового, у сумі 3341 гривня 66 копійок, яка дорівнює вартості відкрито викраденого телефону. Заподіяння іншого збитку заперечував.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами, передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв`язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заподіяння потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які обумовили порушення психоемоційної сфери існування потерпілої та тимчасово обмежили її активну повноцінну життєдіяльність, викликали появу негативних психологічних переживань, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 у розмірі 1000 гривень.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 підлягає стягненню матеріальний збиток, завданий злочином, у розмірі 4300 гривень 00 копійок, який дорівнює вартості золотого ланцюжка. На користь ОСОБА_9 підлягає стягненню матеріальний збиток, завданий злочином, у сумі 3341 гривні 66 копійок, який дорівнює вартості мобільного телефону «Meizu M2 mini».

Відшкодування вартості іншого майна, зазначеного у цивільних позовах потерпілих, а саме: золотого хрестику, вартістю 800 гривень (позов ОСОБА_11 ), а також карти пам`яті SanDisk Mobile microSD об`ємом 8GB вартістю 115 гривень та захисного скла для телефону VMax Asahi вартістю 199 гривень (позов ОСОБА_9 ), виходить за межі пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з чим цивільні позови потерпілих у даній частині задоволенню не підлягають.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речових доказів у справі не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання часткового, у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2012 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальний збиток, завданий злочином, у сумі 3341 (три тисячі триста сорок одна) гривня 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальний збиток, завданий злочином, у сумі 4300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, заподіяну злочином, у сумі 1000 (тисяча) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілих відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ: ОСОБА_12