Справа № 569/6564/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Рівному обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001253 від 26 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олександрівка, Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого в ПП ОСОБА_4 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2016 року, за частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Рівненського міського суду від 02 вересня 2016 року, за частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року за частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 23 грудня 2016 року, який набрав законної сили 09 березня 2017 року, за частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України до 7 років позбавленні волі з конфіскацією майна,

у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю: прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

встановив:

04 листопада 2014 року, близько 13 години, ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік магазину «Метро», що по вулиці Макарова, 21, в місті Рівне, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом перевірки справності мотоцикла з метою подальшого придбання, незаконно заволодів мотоциклом марки «KTM Superduke 990» (999 куб.) сіро чорного кольору 2006 року випуску, який належав ОСОБА_6 , чим завдав останньому майнової шкоди на суму 57 439 гривень.

Своїми умисними діями, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, від дачі показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, просив його виправдати. Частково давши відповіді на запитання учасників судового провадження вказав, що мотоцикл про який йдеться у обвинуваченні, не є транспортним засобом, оскільки він не був зареєстрований в органах ДАІ, і свідоцтво про його реєстрацію відсутнє.
Доказами винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України, є заява потерпілого про вчинення злочину від 26 лютого 2016 року та (а.с.67), витяг з кримінального провадження № 10001253 про внесення відомостей відповідно до заяви потерпілого до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 66), що вказує на те, що було вчинено злочин і ОСОБА_6 злочином заподіяно шкоду.

Крім цього доказами винуватомсті є показання потерпілого та свідків, дані під час судового розгляду, протоколи пред`явлення особи для впізнання , висновок експерта .

Потерпілий ОСОБА_6 дав показання, що у вересні 2014 року, через мережу Інтернет розмістив оголошення про продаж мотоциклу марки «KTM Superduke 990» (999 куб.) на запчастини. На оголошення відгукнувся чоловік, який назвався ОСОБА_9 та запропонував зустрітись біля магазину «Метро». В листопаді 2014 року, близько обідньої пори ОСОБА_9 (обвинувачений), приїхав на місце зустрічі автомобілем, з невідомим раніше чоловіком. Оглянувши мотоцикл візуально, обвинувачений попросив проїхатись щоб перевірити його справність. Проїхавши по території біля магазину, від`їхав від місця зустрічі, назад вже не повернувся. Чоловік, який приїхав з обвинувачений, як потім було встановлено це ОСОБА_10 , сказав, що з обвинуваченим не знайомий. Обвинувачений найняв його як таксиста та попросив доставити його на місце зустрічі, але перед поїздкою попросив зняти розпізнавальний знак таксі на даху автомобіля. Про подію він повідомив правоохоронний орган. Просив цивільний позов задоволити.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання слідує, що потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка за вказаних у вироку обставин незаконно заволоділа його транспортним засобом (мотоциклом) ( а.с.88-89) .

Допитаний як свідок ОСОБА_10 дав показання, що в листопаді 2014 року, в обідній час, обвинувачений попросив його завести до магазину «Метро». Також він попросив зняти розпізнавальний знак таксі на даху автомобіля. Бачив, як потерпілий приїхав на місце зустрічі на мотоциклі КТМ. Розмови між потерпілим та обвинуваченим не чув. Бачив як обвинувачений на мотоциклі потерпілого від`їхав і назад вже не повернувся. Потерпілому розповів про обставини знайомства з обвинуваченим, вказав, що він таксист, раніше ОСОБА_3 не знав, і куди він поїхав йому не відомо. Підтвердив, що обвинувачений, це саме той чоловік, якого він підвозив до «Метро» та який заволодів мотоциклом потерпілого.
Показання свідка ОСОБА_10 , підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання, з якого вбачається, що свідок впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка за вказаних у вироку обставин незаконно заволоділа транспортним засобом потерпілого ( а.с. 90-91 ).

Свідок ОСОБА_11 дала показання, що ОСОБА_6 її товариш. Їй відомо, що у 2013 році останній придбав мотоцикл «KTM Superduke 990». Вона допомагала перевозити даний мотоцикл після придбання. Мотоцикл був придбаний у неробочому стані, виглядав грудою металу. Разом замовляли деталі для ремонту мотоцикла, зокрема вилку, траверси, підшипники, двигун.

Свідок ОСОБА_12 дав показання, що з ОСОБА_6 знайомий близько чотирьох років. У 2013 році, потерпілий придбав мотоцикл «KTM Superduke 990», який не був придатний для експлуатації. Для ремонту мотоцикла потерпілий купував двигун. У 2014 році, від потерпілого стало відомо, що у нього викрали мотоцикл. У нього теж у той же день викрали мотоцикл. Коли зустрілись, поділились обставинами викрадення, вирішили, що за тим же способом, та за описом крадія, це був один і той же чоловік.

Свідок ОСОБА_13 дав показання, що товаришує з ОСОБА_6 . Потерпілий, у 2013 році придбав мотоцикл «KTM Superduke 990». Вони разом його ремонтували, замовляли деталі для ремонту. Придбаний мотоцикл відремонтували з метою продажу.

Суд визнає не обґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , про те, що мотоцикл про який йдеться у обвинуваченні, не може вважатись транспортним засобом оскільки він не був зареєстрований у встановленому порядку, а свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу відсутнє.
Відповідно до статті 34 Закону України від 30.06.93 р. № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» (далі - Закон про дорожній рух), призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.
Державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття. Законодавство не містить вказівки на «реєстрацію прав власності на транспортні засоби», а вказує на державну реєстрацію самих транспортних засобів.
Згідно п.1.10 Правил Дорожнього Руху, поняття транспортного засобу визначено як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічним транспортним засобом є такий, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Мотоцикл є двоколісним механічним транспортним засобом з боковим причепом або без нього, що має двигун робочим об`ємом 50 куб.см. і більше.
У постанові Верховного Суду України №5-299кс15 від 24 березня 2016 року викладено правову позицію, згідно якої зазначення про законне чи незаконне володіння як житлом, так і «іншим володінням» особи вказує на будь-які підстави набуття особою фактичного права володіння цим майном (права мати річ), яке може бути як пов`язаним, так і не пов`язаним з юридичною фіксацією цього факту (отриманням права на річ). Для визначення предмету злочину має значення лише встановлення, чи відноситься він до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у статті 233 КПК, та чи підпадає цей об`єкт під ознаки фактичного володіння ним особи як житлом чи «іншим володінням».
В абзацах 1 та 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначено, що незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Доказом розміру завданої злочином шкоди є висновок експерта згідно якого середня ринкова ціна мотоцикла КТМ Superduke 990 (999см3) сіро чорного кольору, 2006 року випуску (не розмитненого) станом на 04 листопада 2014 року складала 57 439 грн. (а.с. 138-139).

Тому цивільний позов потерпілого про стягнення 94 000 гривень майнової шкоди завданої злочином, відповідно до статтей 1166 та 1177 ЦК України підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі визначеному у експертизі. ( а.с. 25-26).

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання не можуть бути належними і допустимими доказами, суд не бере до уваги, тому що потерпілий і свідок ОСОБА_10 як і під час проведення цієї слідчої дії так і під час судового розгляду впізнали обвинуваченого, як особу яка вчинила злочин.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації та місцем роботи у ПП «Павлова» характеризується позитивно. У характеристиці за місцем проживання вказано, що за період проживання скарг від сусідів та інших мешканців будинку в ЖЕД 305 (м. Київ) не надходило (а.п.100). У характеристиці з місця роботи слідує, що він хороший та ввічливий працівник. ( а.с.99).

Обставини, що пом`якшують та які обтяжують покарання не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, що обвинувачений засуджений за аналогічні злочини, суд вважає, що обвинуваченому слід призничити покарання за вчинений злочин - позбавлення волі, за правилами передбаченими частиною 4 статті 70 КПК України, застосувати принцип часткового складання призначених покараннь, тому що застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд фактично звільнить обвинуваченого від покарання за вчинений злочин.

З урахуванням вироків Рівненського міського суду від 02 вересня 2016 року, Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року (а.с. 152 155) та вироку Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 23 грудня, який набрав законної сили 09 березня 2017 року на підставі ухвали Апеляційного суду Івано Франківської області (а.с. а.с. 167-169, 179-182) суд зараховує у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення - період з 28.10.2015 року по 10.11.2015 року та з 20.02.2016 року .
Витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 351 гривня 84 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,
засудив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом часткового складання призначеного покарання і покарання призначеного вироком Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 23 грудня 2016 року, остаточне покарання визначити - позбавлення волі на строк 7 ( сім) років і 6 ( шість) місяців з конфіскацією в дохід держави всього майна яке є власністю ОСОБА_3 .

Строк відбування покарання рахувати з 20 лютого 2016 року.
Згідно частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати ОСОБА_3 у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення період з 28.10.2015 року по 10.11.2015 року та з 20.02.2016 року .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 351 (триста п`ятдесят одна) гривня 84 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 57 439 ( п`ятдесят сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень майнової шкоди завданої злочином.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1