Справа № 162/776/16-к Провадження №11-кп/773/318/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.342, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Старі Червища Камінь-Каширського району, жителя АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, водія ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого, несудимого,
засуджено:
- за частиною 1 статті 343 Кримінального кодексу України на 6 (шість) місяців виправних робіт із відрахуванням в доход держави 15 відсотків із суми заробітку;
- за частиною 1 статті 345 Кримінального кодексу України на 1 (один) рік виправних робіт із відрахуванням в доход держави 15 відсотків із суми заробітку.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік і 3 (три) місяці із відрахуванням в доход держави 15 відсотків із суми заробітку.
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з початку здійснення відрахувань.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 про обвинувачення за частиною 2 статті 342 Кримінального Кодексу України закрито на підставі статті 61 Конституції України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 4000 (чотири тисячі) гривень компенсації на відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 у частині вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 майнової шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, у сумі 233 (двісті тридцять три) гривні 69 копійок залишено без розгляду.
Відмовлено у цивільному позові потерпілого ОСОБА_9 у частині вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 1000 (однієї тисячі) гривень витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних з прибуттям до місця досудового розслідування та суду, на суму 3529 (три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 08 копійок.
Вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області (Волиньрибоохорона), який проводив рибоохоронний рейд з метою виявлення, припинення фактів незаконного добування водних біоресурсів, і відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, приблизно о 08 годині 06 травня 2016 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на озері Люб`язь, що поблизу села Люб`язь Любешівського району Волинської області, вимагав та пропонував потерпілому залишити або знищити незаконні знаряддя лову риби риболовецькі сітки.
За наведених вище обставин щодо часу та місця ОСОБА_7 погрожував насильством та вбивством працівнику Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області (Волиньрибоохорона) ОСОБА_9 у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, який відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.
Крім того, ОСОБА_7 за викладених вище обставин щодо часу та місця ставилось у вину вчинення умисного опору працівнику Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області (Волиньрибоохорона) ОСОБА_9 , що полягало у спробі вирвати сітки з рук потерпілого, шарпанні його за формений одяг.
Також ОСОБА_7 ставилось у вину умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 як працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.
Вироком суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України закрито на підставі ст.61 Конституції України.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно виправдав обвинуваченого за ч.3 ст.342 КК України, не взяв за основу показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та самого потерпілого ОСОБА_13 , необґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому при виконанні останнім службових обов`язків та у зв`язку з цим безпідставно виключив з обвинувачення ч.2 ст.345 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 КК України і призначити покарання: за ч.2 ст.342 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, за ч.1 ст.343 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень, ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Покарання у виді штрафу, відповідно до ч.3 ст.72 КК України звернути до самостійного виконання. Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі, тривалістю 1 рік. Також, вважає вирок суду в частині часткового задоволення його цивільного позову незаконним, а тому просить цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду просить його скасувати і постановити по справі виправдувальний вирок. Зазначає, що оскільки він ніяких протиправних дій, передбачених кримінальним Кодексом, не вчиняв, а тому його безпідставно було засуджено вироком суду та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 4000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу у повному обсязі а інші заперечили, прокурора та потерпілого, які подані ними апеляційні скарги підтримали, щодо апеляційної скарги обвинуваченого заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.1 ст. 343, ч.1 ст.345 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
З показань свідка ОСОБА_11 , слідує, що коли він з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 перебували у катері, обвинувачений ОСОБА_7 почав їм погрожувати , поводився агресивно, вимагав залишити або спалити сітки.
Такі показання свідка ОСОБА_11 підтвердив потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 .
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не підтвердили факту погроз зі сторони обвинуваченого працівникам Волиньрибохорони.
Не підтвердився факт застосування насильства зі сторони ОСОБА_7 щодо потерпілого і на оглянутому судом першої інстанції відеозаписі.
Зазначене на підставі статті 62 Конституції України судом першої інстанції трактовано на користь обвинуваченого і виключено цю обставину, з чим погоджується і апеляційний суд.
В суді першої інстанції не здобуто достатніх доказів, які б підтверджували конфлікт між ОСОБА_7 та працівниками Волиньрибохорони, який би утворював склад злочину, передбачений частиною 3 статті 342 КК України, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які вказали на наявність аналогічного конфлікту між працівниками рибінспекції та місцевими жителями на березі озера Любязь 5.05.2016 року де ОСОБА_9 наносили побої. Тому, дії ОСОБА_7 , у цій частині судом першої інстанції підставно перекваліфіковано з ч.3 ст.342 КК України на ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про безпідставність притягнення його до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення, оскільки, як вказує обвинувачений, він лише погодився на пропозицію працівників рибінспекції, які були без розпізнавальних знаків та форменого одягу, витягувати з води сітки, незаконно встановлені невідомими особами для вилову риби, в подальшому непристойно висловлювався лише з приводу неправомірних дій вказаних посадових осіб, але погроз не висловлював та не чинив опір спростовуються встановленими обставинами справи.
Так судом першої інстанції з Плану наказу №116 від 5.05.2016 року, протоколів огляду одягу від 6.05.2016 року встановлено, що на одязі потерпілого знаходиться металевий значок із надписом «Державний інспектор рибоохорони», на одязі працівників рибінспекції ОСОБА_12 та ОСОБА_11 наявні шеврони із надписом «Рибоохорона» (т.1 а.с.112-114, 117-119,122-12125,153-159). Факт виконання потерпілим та вказаними працівниками рибоохорони службових обов`язків також підтверджується протоколами огляду місця події від 6.05.2016 року та огляду речей від 7.05.2016 року, актом виявлення та вилучення безгосподарського майна від 6.05.2016 року і описом майна (т.1 а.с.106-109, 137-140,148-149) Крім того, сам обвинувачений при апеляційному розгляді справи не заперечив факт непристойних висловлювань в адресу працівників рибоохорони, як він вказав з приводу їх неправомірних дій та факт утримування човна рибінспекторів з приводу чого йому зробив зауваження ОСОБА_9 .
Посилання потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині часткового задоволення цивільного позову не знайшло свого підтвердження при апеляційному розгляді справи оскільки встановлено, що судом визначена міра покарання обвинуваченому відповідно до ст.65 КК України в межах санкції статей закону, за якими він притягається до кримінальної відповідальності, та з урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчинення ним злочинів, наслідків їх вчинення а також всіх наявних даних, які характеризують особу правопорушника (т.1 а.с.75,76,176-180).
Щодо часткового задоволення цивільного позову то в цій частині колегія суддів суду апеляційної інстанції також не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку оскільки подані потерпілим квитанції про придбання ліків не є беззаперечним доказом понесення таких витрат саме потерпілим, якому відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.69 ЦПК України необхідно було підтвердити необхідність такого лікування рецептами або довідками лікарів (а.с.т.1 а.с. 25). Розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн. суд визначив з врахуванням вимог ст.23 ЦК України, обставин справи та даних про особу правопорушника, глибини та тривалості моральних страждань ОСОБА_9 , вимог розумності і справедливості.
В апеляційній скарзі прокурор просить визнати ОСОБА_7 винним за сукупністю злочинів та призначити покарання за ч.3 ст.342 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, за ч.1 ст. 343 КК України - штраф в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн. за ч.2 ст.345 КК України - обмеження волі на строк два роки, і на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк три роки, а покарання у вигляді штрафу, відповідно до ч.3 ст.72 КК України звернути до самостійного виконання. Зазначені вимоги скарги не можуть бути задоволені судом оскільки відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначені за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно, а в даному випадку прокурор просить визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, застосувавши передбачені ч.1 ст.70 цього Кодексу правила призначення покарання за сукупністю злочинів за принципом поглинання.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2017 року без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: