Справа № 129/721/17
Провадження по справі № 1-кп/129/195/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" червня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000031 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), в фактичному шлюбі, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, судимого 24.03.2014р. Гайсинським районним судом за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 24.02.2016р. в зв`язку з відбуттям строку покарання, -

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

Встановив:

12.01.2017р. приблизно о 21:00год. раніше судимий за крадіжку ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_2 , з авантюрного мотиву та метою незаконно покататися чужим автомобілем переліз через паркан належної ОСОБА_4 садиби АДРЕСА_3 , де навмисно повторно відчинив навстіж ворота подвір`я, відкрив незамкнені двері автомобіля «Москвич - 412» д.н.з. № НОМЕР_1 вартістю 12000грн., сів за його кермо, ввімкнув передачу заднього ходу, поворотом наявного в замку запалювання ключа привів у дію заводний пристрій двигуна (стартер), намагаючись запустити двигун, при цьому через ввімкнену передачу дією стартера зрушив автомобіль з місця приблизно на 1 метр назад, але через відсутність пального двигун запустити не зміг, побачивши ОСОБА_4 , який ввімкнув світло і виходив через веранду надвір, припинив запускати двигун, покинув автомобіль на подвір`ї, почав тікати по вул. Жовтневій, де його затримав ОСОБА_7 і пізніше передав працівникам поліції.

Таким чином ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин, - повторне незаконне заволодіння чужим транспортним засобом, - не було закінчено з причин, які не залежали від його волі: через неможливість запустити двигун автомобіля внаслідок відсутності пального і появу в полі зору ОСОБА_5 власника автомобіля «Москвич - 412» ОСОБА_4 , що завадило ОСОБА_5 запустити двигун і вилучити автомобіль з подвір`я останнього як місця стоянки та використати в своїх інтересах; цей висновок відповідає абз. 2 п 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», за яким незаконне заволодіння транспортним засобом вважається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, - в даному ж випадку такого не було; наведене в обвинувальному акті словосполучення «намагався завести двигун», яке орган досудового розслідування помилково кваліфікував за ч. 2 ст. 289 КК України як закінчений злочин, також свідчить на користь зазначеного вище висновку.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України як закінчений замах на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.

ОСОБА_5 в скоєному вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що ввечері 12.01.2017р. він випив значну кількість спиртного, приблизно о 21год. його підвозив додому ОСОБА_7 , вийшовши з автомобіля ОСОБА_7 на вул. Жовтневій в с. Ярмолинці, він захотів пригод і покататися на автомобілі, для цього переліз через паркан належної ОСОБА_4 садиби АДРЕСА_3 , відчинив навстіж ворота подвір`я, відкрив незамкнені двері автомобіля «Москвич - 412», сів за його кермо, ввімкнув передачу заднього ходу, поворотом наявного в замку запалювання ключа привів у дію стартер, намагаючись запустити двигун, при цьому через ввімкнену передачу дією стартера зрушив автомобіль з місця приблизно на 1 метр назад, але побачивши ОСОБА_4 , який ввімкнув світло і виходив через веранду надвір, припинив запускати двигун, покинув автомобіль та подвір`я, почав тікати по вул. Жовтневій, де його затримав ОСОБА_7 , добре побив і пізніше передав працівникам поліції; вважав, що в його діях має місце замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки він двигуна не запустив і з подвір`я не виїхав; заявив, що під час перебування в цьому автомобілі загубив свій мобільний телефон «Нокіа».

Крім визнання вини винуватість ОСОБА_5 в скоєнні закінченого замаху на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом підтверджується ще й такими доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що 12.01.2017р. приблизно о 21год., перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_3 , від сусіда по телефону він взнав, що в нього відкриті ворота, ввімкнув світло в веранді, почав виходити надвір і почув, як на подвір`ї стартером заводиться його автомобіль «Москвич -412», ввімкнув світло на подвір`ї, вийшов з веранди і побачив як з кабіни автомобіля тікає ОСОБА_5 , крикнув ОСОБА_7 на вулиці, щоб той його спіймав, що він і зробив; автомобіль був зрушений з місця назад десь на 1м назад, передні колеса вивернуті, але з подвір`я він не виїхав, бо ОСОБА_5 , побачивши його, втік, і, крім того, він не міг виїхати з подвір`я взагалі, тому що в бачку не було пального, через це двигун не міг завестися; заявив, що претензій морального і матеріального характеру до нього не має, шкоду йому відшкодовано повністю, в письмовій заяві (а.с. 50) просив не позбавляти обвинуваченого волі.

-показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що 12.01.2017 р. приблизно о 21:00 год. він підвозив ОСОБА_5 додому в АДРЕСА_2 та зробив йому зауваження за неправильну поведінку в автомобілі, після чого ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, через деякий час він побачив відкриті ворота садиби ОСОБА_4 , потім ввімкнулося світло, ОСОБА_5 почав тікати з подвір`я, він його спіймав та пізніше передав працівникам поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що 12.01.2017 р. приблизно о 21:00 год. вона бачила, як ОСОБА_7 підвозив ОСОБА_5 додому в АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, через деякий час вона побачила у ОСОБА_4 на подвір`ї відкриті ворота і ввімкнулося світло, ОСОБА_5 почав тікати, ОСОБА_7 його спіймав та згодом передав працівникам поліції;

-протоколом огляду місця події від 12.01.2017 р., за яким автомобіль «Москвич - 412» д.н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон «Nokia C2» та два сліди пальців руки з внутрішньої сторони дверей автомобіля вилучено до Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 54-66 );

-постановою від 20.01.2017р., згідно з якою автомобіль «Москвич - 412» визнано речовим доказом та приєднано до справи (а.с. 77);

-постановою від 20.01.2017р., за якою мобільний телефон «Nokia С2» визнано речовим доказом та приєднано до справи (а.с. 80);

-протоколом огляду предмета від 20.01.2017 р., відповідно до якого автомобіль «Москвич -412» д.н.з. НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_4 (а.с. 76 );

-протоколом огляду предмета від 20.01.2017 р., згідно з яким мобільний телефон «Nokia C2» повернуто ОСОБА_9 (а.с. 79 );

-висновком експерта № 13 від 24.01.2017 р. про те, що загальна вартість автомобіля «Москвич-412» станом на 12.01.2017р. складає 12000грн. (а.с. 84-87 );

-висновком експерта № 41-Д від 24.01.2017 р., згідно з яким слід пальця руки розміром 23х17мм, вилучений під час огляду автомобіля «Москвич- 412», залишений безіменним пальцем правої руки, належить ОСОБА_5 (а.с. 89-92).

Зазначені докази в свої сукупності та взаємозв`язку між собою і обставинами справи поза розумним сумнівом і неспростовно доводять мотив, мету і винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.289 КК України, оскільки вони достатньо вагомі(переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Обираючи покарання ОСОБА_5 , пом`якшуючими відповідно до ст. 66 КК України його обставинами суд враховує щире каяття, правдиві показання й активне сприяння розслідуванню злочину і розгляду справи в суді, повне відшкодування шкоди потерпілому, його віктимну поведінку (залишення автомобіля незамкненим і з ключем в замку запалювання) й прохання не позбавляти волі підсудного, наявність на утриманні останнього малолітньої дитини, його добру поведінку в суспільстві та приватному житті, а також згідно зі ст. 68 ч. 1 КК України ступінь здійснення злочинного наміру, - закінчений замах, та причини недоведення злочину до кінця, - через появу господаря та відсутність пального в бачку.

Зазначені пом`якшуючі обставини в сукупності з характером вчиненого та особою винного переконливо доводять, що мети виправлення ОСОБА_5 і запобігання скоєння ним нових злочинів буде досягнуто у разі призначення покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна зі звільненням від основного покарання на підставі ст. 75 КК України в разі нескоєння нових злочинів протягом найтривалішого визначеного законом іспитового строку і виконання ним впродовж цього строку встановлених цим вироком обов`язків; при цьому така обтяжуюча покарання ОСОБА_5 обставина як скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння за наявності зазначеної вище низки вагомих пом`якшуючих обставин ні сама по собі, ні разом з тяжкістю злочину стосовно ст. 12 КК України, не може бути підставою призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, наявність же судимості за скоєння корисливого злочину вже врахована під час кваліфікації злочинних дій за ознакою повторності, а тому значення для обрання виду і міри покарання не має.

Такий підхід забезпечує розумне співвідношення між інтересами суспільства, яке потребує справедливого покарання за злочини як дієвого засобу забезпечення законності, та необхідністю захисту права особи на свободу, що передбачено ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням фактично і юридично означатиме залишення поза увагою і заперечення правового значення низки реально існуючих істотної ваги пом`якшуючих обставин, суперечитиме встановленій ч. 2 ст. 50 КК України меті виправлення обвинуваченого й запобігання вчиненню нових злочинів, несправедливо покладе особистий і надмірний тягар на винного, що є незаконним і неприпустимим, а тому не може бути застосовано судом незважаючи на клопотання про це прокурора, тим більше, що прокурор вимагає такого покарання за скоєне ОСОБА_5 як за закінчений злочин, а не за замах на нього, як визнано в цьому вироку.

Вартість автотоварознавчих експертиз загалом на 1210,55 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України,

Присудив:

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку три роки він не скоїть нового злочину та виконає покладені цим вироком обов`язки.

Згідно з п.п.1,2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органу з питань пробації.

Речові докази:

- автомобіль «Москвич-412» д.н.з. НОМЕР_1 - залишити ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон «Nokia C2» - залишити ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1210 (одна тисяча двісті десять) грн. 55коп. витрат за проведення експертиз.

Запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Суддя: