АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2324/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва ОСОБА_8 , і накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення вказаного автомобіля.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Зокрема, апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано правові підстави накладення арешту на автомобіль та надання дозволу на його вилучення. Крім того, ОСОБА_6 вважає, що в ухвалі слідчого судді не наведено обставин, які б підтверджували, що незастосування заборони або обмеження користування та розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна. Також апелянт стверджує, що у зв`язку із вилученням і накладенням арешту на автомобіль він позбавлений можливості заробляти кошти шляхом надання послуг юридичним та фізичним особам-підприємцям, використовуючи його транспортний засіб.

У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що розгляд клопотання слідчого був здійснений без його повідомлення, а в подальшому він звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про скасування арешту майна, за наслідками розгляду якого 30 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва було відмовлено в задоволенні даного клопотання. Також ОСОБА_6 зазначив, що він помилився з тим, що строк на апеляційне оскарження ухвали ним не пропущено та просив поновити йому строк на оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, а саме у зв`язку зі зверненням до суду в порядку ст. 174 КПК України.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений власнику майна ОСОБА_6 , а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки розгляд клопотання слідчого був здійснений без повідомлення власника майна ОСОБА_6 , а в подальшому останній звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про скасування арешту майна, за наслідками розгляду якого 30 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва було відмовлено у задоволенні даного клопотання, то таку причину пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати поважною, а власнику майна ОСОБА_6 поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Саме такого порядку апеляційного оскарження ухвал слідчих суддів про арешт майна, як то було здійснено власником майна ОСОБА_6 , рекомендує дотримуватися Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 свого листа № 223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009711, внесеному 05 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до ІПС «НАІС», автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_3 , сірого кольору, 2010 року випуску, номер кузову НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_9 , 29 вересня 2010 року було перереєстровано на д.н.з. НОМЕР_6 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_7 належить ОСОБА_10 , 01 жовтня 2016 року було перереєстровано на д.н.з. НОМЕР_8 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_9 належить ОСОБА_11 . Також даний автомобіль було перереєстровано 18 жовтня 2016 року на д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 .

08 лютого 2017 року слідчий Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення автомобіля марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 08 лютого 2017року клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення вказаного автомобіля.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0009711, про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення вказаного автомобіля, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_8 та,дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та для надання дозволу на вилучення вказаного автомобіля, з метою збереження доказів у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Зокрема, слідчий в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , а також про дозвіл на вилучення цього автомобіля, вказує, що зазначений автомобіль є знаряддям злочину, тому арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Таким чином, слідчий, як на правову підставу накладення арешту на майно, фактично посилався на ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка діяла до 11 грудня 2015 року.

Разом з тим, арешт майна з підстав, коли воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на даний час є можливим, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Арешт такого майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В тому разі, коли метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яка фактично визначена слідчим в клопотанні, то в цьому випадку правовою підставою для накладення арешту на майно має бути можлива конфіскація майна за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Причому, в останньому випадку арешт накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження і щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, клопотання слідчого було розглянуте як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та внесене з посиланням на ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка втратила чинність, у зв`язку з чим слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання прокурору для усунення недоліків, а не визначати самостійно правову підставу накладення арешту на майно, що є порушенням принципу змагальності сторін, визначеному в ст. 22 КПК України, оскільки свідчить про не збереження слідчим суддею об`єктивності та неупередженості при розгляді даного клопотання слідчого.

Крім того, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. В свою чергу, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Також колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва ОСОБА_8 , і накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення вказаного автомобіля, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, а також з наданням дозволу на вилучення автомобіля марки «Мерседес-Бенц», моделі «Віто», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4