АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2151/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121, ч.1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0011765 відносно ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянин України, не одружений, з неповною середньою освітою, підсобний робітник у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , судимості не має в силу ст. 89 КК України,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 визнаний винуватим в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , які, за вироком, він вчинив приблизно об 1100 годині 8 грудня 2015 року по АДРЕСА_2 , коли на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно наніс ОСОБА_7 удари ножем у різні частини лівого стегна та лівої частини тулуба, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпечності для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить допомогти йому розібратися у тому, що сталося та добитися справедливості.

При цьому він ретельно викладає фактичні обставини кримінального провадження, які, за його твердженням полягають у тім, що він тривалий час працював на ОСОБА_7 , не отримуючи за це заробітну плату.

Коли ж він, прийшовши до працедавця, став вимагати видати йому заробітну плату, то саме ОСОБА_7 , проявляючи агресивність, накинувся на нього, а тому він, захищаючись від неправомірного нападу та захищаючи своє життя і здоров`я, змушений був застосувати ніж.

Вказує апелянт також і на те, що фактично у цьому насильстві ОСОБА_7 допомагали залежні від нього працівники, проти яких він, ОСОБА_8 , залишався наодинці.

При цьому апелянт зауважує, що він є тяжко хворим, а на час досліджуваної події мав високу температуру, вказуючи, що такі пояснення він давав і під час досудового розслідування, але слідчий їх проігнорував та залишив без перевірки, заявляв він про вказане і в суді першої інстанції, але суд також відмовився перевіряти його доводи, як відмовився і перевірити правдивість його пояснень за допомогою поліграфа.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги з уточненням, що він просить скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення внаслідок перебування його в стані необхідної оборони на період спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, потерпілого та прокурора, які вважали вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження,колегія суддів визнає наступне.

Всупереч міркуванням апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані сторонами докази, в тому числі і ті, які покладені в основу апеляційних вимог та висловлені обвинуваченою в апеляційному засіданні.

Ці докази суд повно та правильно виклав у вироку, проаналізував та оцінив у плані відносності, належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження, правильно, в тому числі, визначивши і достатні межі для дослідження доказів, і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_8 за обставин, як вони описані у вироку, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Вказані висновки суд ретельно обґрунтував і вмотивував дослідженими безпосередньо доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який послідовно твердив, що ОСОБА_8 прибув до нього на робоче місце, де почав вимагати виплати йому заробітної плати, а потім, вихопивши з рукава куртки ножа, несподівано завдав йому удар цим ножем спочатку в стегно, а далі наносив цим же ножем удари по тулубу зліва - в живіт, грудину, в тому числі і з боку спини, всього спричинивши 11 поранень, з яких два - проникаючі та такі, що спричинили поранення внутрішніх органів, віднесені експертами до категорії тяжких тілесних ушкоджень, ці дії ОСОБА_8 йому вдалося зупинити, відштовхнувши нападника та вибігши з кабінету на робочу територію, але і там ОСОБА_8 продовжував гнатися за ним, викрикуючи погрози та розмахуючи ножем і його дії припинили лише працівники підприємства; свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили показання потерпілого, бо особисто бачили, як він скривавлений втікав від ОСОБА_8 , а той гнався за ним зі скривавленим ножем, при цьому перший зі свідків надав потерпілому допомогу, доставивши його в лікувальний заклад, а другий, разом з іншими працівниками, затримав ОСОБА_8 і при цьому останній, посміхаючись, твердив, що "так йому й треба", маючи на увазі потерпілого.

Як свідок ОСОБА_11 , приватний підприємець, так і свідок ОСОБА_12 , охоронець у приватному підприємстві "Смерека" у будь-яких виробничих, родинних, дружніх стосунках з потерпілим не перебували, всупереч твердженням про це апелянта, реальних підстав недовіряти їхнім показанням в суді першої інстанції та апеляційному засіданні не наведено, а тому колегія суддів визнає, що їхні показання, як і показання потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно визнав достовірними доказами та поклав в основу своїх висновків.

До того ж, ці докази були послідовними, внутрішньо та між собою несуперечливими, взаємно підтвердженими, підтверджені вони також відомостями, зафіксованими в протоколах оглядів місяця події та схемах до них, , протоколом впізнання свідком ОСОБА_12 . ОСОБА_8 як особи, який бігав з ножем та якого він затримав 8 грудня 2015 року, протоколом слідчого експерименту за участю самого ОСОБА_8 , висновками судово-медичних експертиз відповідно до яких на марлевих тампонах зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_8 , підлоги кабінету ОСОБА_7 , ділянки місцевості, леза та руків`я ножа виявлені сліди крові, які за груповою приналежністю можуть належати як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 , за умови, якщо в останнього були тілесні ушкодження, які викликали крововтрату; висновками судово-медичної експертизи про наявність, локалізацію, механізм утворення, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , які повністю об`єктивно підтверджують показання потерпілого та вказаних вище свідків щодо розвитку досліджуваної події та спростовують твердження ОСОБА_8 про вчинення інкримінованих йому дій в стані необхідної оборони, або навіть і при перевищенні її меж.

Ретельно дослідив суд першої інстанції також висновки комісії судових експертів психіатрів та психологів, перевіривши ці висновки в судовому засіданні також і шляхом допиту експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які послідовно, обґрунтовано, вмотивовано, посилаючись на проведені ними особисто обстеження самого ОСОБА_8 , вивчення матеріалів кримінального провадження, використання при цьому науково обгрунтованим сучасник методик твердили, що на період вчинення інкримінованих йому діянь ОСОБА_8 , хоча й перебував у збудженому стані, який може бути пояснений його захворюванням, підвищеною температурою, на яку він посилається, перебуванням у стані алкогольного сп`яніння тощо, віддавав собі звіт в своїх діях, міг ними керувати, міг правильно оцінювати обставини, що мають значення для справи, розуміти значення своїх дій та передбачати їх наслідки, наявні ж у нього розлади поведінки та психіки внаслідок вживання наркотичних та психоактивних речовин не впливають на вказані вище висновки експертів, бо не досягають таких рівнів, в тому числі афективного стану, за якими настає психічне захворювання, що позбавляє особу здатності усвідомлювати свої дії та їх наслідки, керувати своїми діями та звітувати в них перед собою,

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_8 осудним відносно інкримінованого йому діяння та відхилив його пояснення, які покладені і в основу апеляційної скарги, щодо безпорадного емоційно вольового стану в період, що стосується досліджуваної події, а також перебування в стані захисту, хоча б і з перевищенням меж необхідної оборони.

Ці висновки суду першої інстанції підтверджуються також і тим, що ОСОБА_8 ініціативно, і заздалегідь озброєний ножем, прибув до робочого місця ОСОБА_7 , проявив агресивність, завдав велику кількість ножових ударів потерпілому, в тому числі в життєво важливі органи - ліва сторона тулуба, , з боку спини, а зокрема - і проникаючі поранення, які за цим критерієм відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

На цих підставах суд першої інстанції правильно кваліфікував скоєне ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 121 КК України.

Згадані вище докази є послідовними, на відміну від показань та пояснень, які давав ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні та в засіданні судів першої й апеляційної інстанцій, взаємно підтвердженими, об`єктивними, відносними, допустимими, належними, достовірними та достатніми для висновку по суті кримінального провадження, а тому посилання апелянта на відхилення судом першої інстанції його пояснень, які за вироком правильно визнані такими, що дані з метою ухилитися від відповідальності, та клопотань про перевірку його показань на поліграфі не можуть бути взяті до уваги як такі, що виходять за межі правильно визначеного судом обсягу доказування у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується міри покарання,то при вирішенні цього питання суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 50, 55, 65-67 КК України, врахував, що хоча на час скоєння інкримінованих йому дій ОСОБА_8 і не мав судимості відповідно до положень ст. 89 КК України, але зарекомендував себе задовільно за місцем проживання та був притягнений до адміністративної відповідальності, не одружений, перебуває на спеціальному обліку у лікарів - наркологів. Встановив суд відсутність обставин, які обтяжували б покарання та наявність обставини, що його пом`якшує - тяжкі захворювання обвинуваченого.

На цих підставах суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, хоча й на строк, близький до мінімального, передбаченого санкцією правової норми, за якою його засуджено

Цей висновок суд переконливо обґрунтував і вмотивував у вироку, а тому, а також маючи на увазі конкретні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_8 заздалегідь, з дому, озброївся ножем, проявив явну зухвалість, що полягала у жорстокому нападі на потерпілого і завданні йому значної кількості умисних ударів ножем, і ці дії були припинені фактично лише втручанням декількох осіб, які його затримували, враховуючи його поведінку після затримання та зухвалі висловлювання на адресу потерпілого, що свідчили про відсутність будь-якого каяття чи жалю за скоєним, судова колегія визнає, що достатніх підстав для пом`якшення цього покарання, яке є, в цілому справедливим, нема.

Таким чином, визнаючи вирок відносно ОСОБА_8 законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, не знаходячи приводів та підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів відмовляє в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 К України зарахувати в строк відбування ОСОБА_8 покарання попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 8 листопада 2016 року по 16 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді:

[1]