ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 216/7813/15-к
Провадження № 1-кп/210/374/17

"06" липня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засідання в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0002067 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт з додатками відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, надійшов до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.06.2017 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження. Заявив клопотання продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до обвинуваченого, оскільки існують ризики передбаченні ст.177 КПК України

Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Щодо продовження запобіжного заходу заперечував, просив змінити на домашній арешт.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Вивчивши обвинувальний акт, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненні злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано зазначених вимог закону. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру та викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що умисні дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення; умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст. 187 України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що є правовою кваліфікацією злочину, проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення.

Як встановлено судом, в обвинувальному акті від 08 квітня 2015 року фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України. Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 і від якого він буде захищатись в суді, тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті. В даному обвинувальному акті міститься лише посилання на повідомлення про підозру, та викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Таким чином, прокурором всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_8 не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім цього, реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України

Частиною 1 статті 52 КПК України, передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Відповідно злочин за ч.4 ст. 187 КК України є особливо тяжким, проте у реєстрі матеріалів досудового розслідування, взагалі відсутні будь-які відомості щодо призначення захисника обвинуваченому ОСОБА_8 та відкриття матеріалів кримінального провадження захиснику, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд не дає оцінку ні пред`явленому обвинуваченню, ні правовій кваліфікації.

Із врахуванням викладеного суд вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, невідповідності реєстру матеріалів кримінального провадження, не відкриття матеріалів досудового розслідування захиснику, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Розглядаючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що на час здійснення судового провадження існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні обвинуваченому даного виду запобіжного заходу, а також зважаючи, що ОСОБА_7 не працевлаштований, тобто немає законного джерела доходів, йому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та власності людини, раніше неодноразово судимий, одружений, осіб на утриманні не має, тобто відсутні соціальні зв`язки, а отже усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Особлива тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу, з огляду на вірогідність незаконного впливу на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню, спростовує доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст.177 КПК України, та можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

На переконання суду, стан здоров`я обвинуваченого, наявність в нього постійного місця проживання, не виключають наявності визначених судом ризиків, крім того відповідно довідки КУВП №3 зазначено, що за станом здоров`я обвинувачений може перебувати в умовах КУВП №3, до того ж, потерпілий, свідки які мають бути допитані під час розгляду кримінального провадження, на сьогодні допитані не були.
Таким чином, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до до 03 вересня 2017 року.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 13.07.2015 року в ЄРДР за №0002067, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.3, 187 ч.4 КК України, повернути прокурору, як такий, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України, - для усунення недоліків.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт,- залишити без задоволення.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 03 вересня 2017 року.

Ухвала суду про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3