Справа № 283/2382/15-к
Провадження №1-кп/283/193/2016
У Х В А Л А
21 грудня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Малині кримінальне провадження № 0009916 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
08 листопада 2016 року до Малинського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному 0009916 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Згідно обвинувального акту на початку червня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 який мав у себе на зберіганні ключі та свідоцтво про реєстрацію автобуса марки «King Long Buss» KLQ 6891 GA, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 та зберігався в господарстві ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 домовилися незаконно заволодіти цим транспортним засобом.

З цією метою, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою незаконного заволодіння даним транспортним засобом, у кінці липня 2014 року, точну дату в ході досудового розслідування встановити не вдалося, обвинувачені за грошову винагороду залучили до транспортування автобуса ОСОБА_10 , якому не було відомо про їх злочинні наміри, надавши йому ключі, документи на автобус, паливно-мастильні матеріали та наказали перевезти автобус до м. Києва.

У кінці липня 2014 року, точну дату в ході розслідування встановити не вдалося, ОСОБА_10 , виконуючи вищевказану домовленість, транспортував автобус до м. Києва та передав у розпорядження обвинувачених, які, доводячи спільний злочинний намір до завершення, розпорядилися автобусом на власний розсуд, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 991 тис. грн.

Своїми діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, обвинувачені вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 до суду надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст.291 КПК України, а саме в обвинувальному акті не викладена суб`єктивна сторона злочину - мета та мотив злочин , не зазначено роль кожного з обвинувачених у незаконному заволодінні транспортним засобом та у який спосіб було досягнуто змови між обвинуваченим на вчинення злочину. Дані недоліки обвинувального акту позбавляють обвинуваченого ОСОБА_6 належним чином захищатися від пред`явленого йому обвинувачення.

Також в порушення вимог статті 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про час проведення процесуальних дій.

Прокурор, потерпілий , представник потерпілого та обвинувачений ОСОБА_7 вважають за можливе признати судовий розгляд кримінального провадження та просять відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з наступних підстав.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

В силу імперативного припису, викладеного у п "а " ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Згідно з ч.1 ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають обов`язковому доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто, зі змісту вказаної норми закону вбачається, що формулювання обвинувачення, в тому числі, має містити відомості, що вказують на наявність в діях обвинуваченого складу злочину, який являє собою сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, визначених у кримінальному законодавстві.

Пунктом 5 частини 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На думку суду обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України належним чином в обвинувачені не викладена.

Пунктом 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 р. N 340 « Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами » передбачено, що керування транспортним засобом підтверджується - для осіб, які керують транспортними засобами, що не є їх власністю - реєстраційними документами на такий транспортний засіб та документами, що надають право на користування ним, засвідченими в установленому порядку.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 мав у себе на зберіганні ключі та свідоцтво про реєстрацію автобуса марки «King Long Buss» KLQ 6891GA, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , однак яким чином реєстраційні документи на автобус опинилися у обвинуваченого ( були викрадені у потерпілого , добровільно передані останнім на зберігання чи інш.) в обвинувачені не зазначено, але дані обставини мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по провадженню, оскільки відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті » ( далі Постанова ), суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу; працівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, котрі без належного дозволу здійснили поїздку на закріпленому за ними транспортному засобі; а також службових осіб, наділених повноваженнями щодо використання чи експлуатації транспортних засобів.

Об`єктивна сторона злочину передбаченого ст.289 КК України виражається у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Обвинувальний акт не містить даних про те яким чином відбулося вилучення транспортного засобу, а саме спосіб заволодіння, у кого саме зберігався транспортний засіб на момент вилучення ( у власника, законного користувача , інших осіб ) та не зазначено місце його зберігання.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення.

Фактично обвинувачення базується на викладі змісту підозри, та не містить зазначення мети та мотиву злочину, що підлягає обов`язковому з`ясуванню в провадженні.

В обвинувальному акті мета злочину зазначена незаконне заволодіння транспортним засобом, що фактично є ознакою об`єктивної сторони злочину.

Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинюватись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати (покататися, доїхати до певного місця, перевезти вантаж, викрасти людей або майно, що перебувають у транспортному засобі, спонукати потерпілого до виконання або невиконання певних дій, знищити або пошкодити транспортний засіб тощо).

Органами досудового розслідування проігноровано вимоги ухвали Радомишльського районного суду від 24.04.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору (т.1 а.с. 232-233) з зазначенням недоліків обвинувального акту, в тому числі наголошувалось і на відсутності дати, часу, способу та мотиву вчинення кримінального правопорушення.

Отримавши обвинувальний акт, прокурор без відновлення провадження, вчинення будь-яких процесуальних дій, усунення недоліків обвинувального акту, повідомив сторонам про завершення досудового розслідування та 08 червня 2015 року затвердив обвинувальний акт.

При цьому, повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 14 лютого 2015 року (т.1 а.с.94), а ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 278 КПК України, без зазначення дати складення та вручення. (т.1 а.с. 206) в провадженні №0009916.

Обвинувачення, що викладено в обвинувальному акті не відповідає змісту обвинуваченню у повідомленнях про підозру ( в обвинувальному акті додатково зазначено в кінці липня 2014 року, точну дату у ході слідства встановити не вдалося, ОСОБА_10 , виконуючи вищевказану домовленість, транспортував автобус до м. Києва та передав у розпорядження обвинувачених.)

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 направлялося 19 лютого 2015 року по матеріалам кримінального провадження №0009916 від 08.11.2014 року (т.1 а.с. між 174-175) , в той час, коли постановою прокурора прокуратури Радомишльського району від 25 лютого 2015 року виділено матеріали досудового розслідування в провадження №00000106 (т.1 а.с. 128), оскільки до злочину, який вчинив ОСОБА_7 причетні інші особи.

Однак, повідомлення про підозру ОСОБА_6 в провадженні №00000106 не вручалось, що є порушенням вимог ст.278 КПК України, та є наслідком не набуття ОСОБА_6 відповідних процесуальних прав підозрюваного, хоча йому і роз`яснювались відповідні права 02 березня 2015 року (т.1 а.с.208-209) та він був допитаний цього ж дня.

Крім того, обвинувальний акт затверджено прокурором 08 червня 2015 року, однак сторонами повідомили про завершення досудового розслідування та відкрито доступ до матеріалів досудового розслідування 22 та 26 червня 2016 року (т.1 а.с. 236- 241, 244-247), що є істотним порушенням порядку, передбаченого главою 24 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Виходячи із наведених обставин та приписів вищезазначених норм КПК наданий прокурором до суду обвинувальний акт й додатки до нього в теперішній час не можуть бути визнані судом такими, що відповідають вимогам вказаного Кодексу, а сам акт не уявляє собою об`єктивне й неупереджене процесуальне рішення, яким прокурор має висувати обвинувачення підозрюваній особі, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки протягом місячного строку з дня набрання ухвали законної сили , що відповідає засаді розумного строку та є достатнім для виправлення допущених недоліків.

Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 задовольнити повністю.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009916 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України прокурору Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області для усунення зазначених недоліків та надати строк для усунення недоліків протягом місяця з дня набрання ухвали законної сили

Ухвалу може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_1