Справа № 638/4573/17
Провадження № 1-кп/638/1693/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України,-

встановив:
12.06.2017 року слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить зобов`язати мобільного оператора ПРаТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надати ст. слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , або слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 , або слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 тимчасовий доступ до інформації, а саме інформацію про вхідні та вихідні дзвінки, з прив`язкою до базової станції абонента, з зазначенням населеного пункту, адрес базових станцій, в якому знаходився абонент, який користувався номером телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з метою встановлення місця знаходження абоненту, який користувався зазначеним номером за період часу з 07.03.2010 року до 13.03.2010 року та за період часу з 01.01.2015 року до часу виконання ухвали.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Слідчим відділом Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування за зверненням гр-ки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій вона просить провести перевірку за фактом того, що 20.01.2017 року гр.-н ОСОБА_8 з метою заволодіння належного їй майна, яке є та її колишнього чоловіка ОСОБА_9 спільною сумісною власністю, надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 позовну заяву про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна якими є нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-4,201-:-2-4, загальною площею 92.0 кв.м. в житловому будинку літ.А-5, розташовані по АДРЕСА_1 від 20.10.2016 року, посилаючись на рішення третейського суду від 06.10.2016 року, яким задоволені його позовні вимоги відносно договору позики підписаної між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про отримання останнім в борг грошових коштів у сумі 400 000,00 доларів США.

Вищезазначений факт 07.03.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_7 в своїх свідченнях вказує на те, що 03.06.2000 році вона зареєструвала шлюб з гр.-ном ОСОБА_9 . В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в теперішній час мешкає в будинку по АДРЕСА_2 разом з її колишнім чоловіком. Перебуваючи у шлюбі вони вирішили побудувати житловий будинок в якому бажали жити разом з дітьми. Коли знайшли земельну ділянку, то гроші на її придбання в 2004 році вона позичила у свого друга ОСОБА_11 , який мешкає в селище Мала Данилівка, Дергачівського району. Коли придбали земельну ділянку, то в подальшому усі документи були оформлені на її колишнього чоловіка. З 2006 року з колишнім чоловіком почали будівництво на земельній ділянці і будували на кошти, які були отримані від реалізації квартири АДРЕСА_3 . Вказана об`єднана квартира належала її синові ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 . Вказаний будинок будувався до 2007 року і в 2008 році колишній чоловік отримав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про визнання за ним права власності на зазначений будинок. У вказаному будинку спочатку мешкали усі разом у тому числі її син від першого шлюбу та донька ОСОБА_13 від першого цивільного шлюбу ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 якій вона замінила мати. На момент знайомства її колишній чоловік займався випуском мінеральної води торгової марки «Крижана», тобто він був засновником ПП « ОСОБА_15 » та на той час не мав свого житла, та фіксованої заробітної плати. Крім того на час знайомства у колишнього чоловіка не було ніяких збережень, не було ніяких відкритих рахунків, з яких він міг би отримувати будь-які проценти або дивіденди. До оформлення шлюбу ОСОБА_16 їздив на автомобілі, моделі «Фіат-купе» і тільки після оформлення шлюбу вона дізналася про те, що він за даний автомобіль має борг у сумі 2000 доларів США, які вона йому дала. Вже перебуваючи у шлюбі ОСОБА_16 продав свій бізнес з приміщеннями, гроші від якого частинами пішли на будівництво вказаного будинку. В подальшому ОСОБА_16 пропонував їй займатися будівництвом будинків за власні кошти, для подальшого продажу. Сам ОСОБА_16 офіційно ніде не працював, а освоював в комп`ютері архітектурну програму «Архікат» та робив видимість того, що він зайнята особа. Вже коли вони з трьома дітьми мешкали у зазначеному будинку, то усі питання, пов`язані з матеріальною стороною були покладені на нього. В 2008 році ОСОБА_16 вперше познайомив її з гр.-ном ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з яким, як потім вона дізналася ОСОБА_16 був знайом ще в той період, коли займався виробництвом води. В 2008 році ОСОБА_16 вперше запросив ОСОБА_17 до них у гості і після того, через деякий час ОСОБА_17 став частіше бувати у них вдома, притому він приходив без запрошення та перебував у нас вдома з ранку до вечора, при цьому користувався усім що було вдома, у тому числі їв та спав, купався у басейні, засмагав. В процесі знайомства вона також знала достовірно про те, що ОСОБА_17 , після закінчення водяного бізнесу ніде не працював, весь час, до цього часу проживає у 2-хкімнатній квартирі, розташованій по АДРЕСА_4 та їздить на автомобілі «Шкода-Октавія». Останні 5 років вона стала помічати що їх стосунки погіршилися, в зв`язку з тим, що чоловік почав отримувати замовлення на будівництва котеджів та відчув свою значимість(зірковість). Коли вона намагалася поговорити з ОСОБА_16 , то він став вказувати їй на її недоліки. Весь цей час ОСОБА_16 не припиняв спілкуватися с ОСОБА_17 , а ще й більш став з ним їздити по всім розважальним закладам. 03.11.2016 року її чоловік подав заяву про розлучення до Ленінського районного суду м. Харкова заяву на розлучення. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_9 було розірвано. Ще до розірвання шлюбу 20.10.2016 року між моїм чоловіком ОСОБА_9 та мною було укладено договір дарування нерухомого майна, за яким у мене виникло право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4, 2-1-:-2-4, загальною площею 92,0 кв.м в житловому будинку літ.А-5, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений договір було укладено з боку ОСОБА_9 добровільно в процесі нашого спільного з ним рішення щодо поділу сумісного майна подружжя. В подальшому зазначене нерухоме майно вона подарувала за договором дарування своїм батькам - ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Однак вже після укладення зазначеного договору дарування в процесі обговорення з чоловіком подальшого механізму розділу майна подружжя, яке включало в себе об`єкти нерухомого та рухомого майна, між нами виникли суперечки, при вирішенні яких вони не могли дійти згоди, окрім того, її чоловік ще до розірвання шлюбу почав продавати майно, яке було набуто в період шлюбу. Це стало причиною того, що нею був ініційований позов до суду про розділ майна подружжя. Звернення до суду в свою чергу не сподобалось колишньому чоловікові, у зв`язку з чим він вирішив помститися, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, яке виразилося в тому, що коли вона перебувала у відпустці, поїхавши за кордон в період з 5 січня по 18 січня 2017 року, її колишній чоловік ОСОБА_9 в її відсутність зламав замки на її власній кімнаті, де зберігалися її особисті речі та коштовності, зібрав все до смітних пакетів та викинув до офісу нотаріальної контори. Також він змінив замки на будинку і 18 січня, коли вона повернулася з відпустки, вона не змогла потрапити до свого будинку. Навіть коли вона викликала поліцію та ведмежатників, вона не змогла потрапити до будинку, тому що чоловік разом з ОСОБА_8 утримували двері зачиненими додатковим засовом з середини, про що був складений відповідний протокол. Більш того, при зверненні до представників ДСО, з`яcувалось, що ОСОБА_9 викреслив її зі списку довірених осіб, а ОСОБА_8 був відмічений, як довірена особа. В теперішній час мій колишній чоловік ОСОБА_9 проживає в зазначеному будинку (який до речі також є предметом її позову про розділ спільного майна подружжя) разом зі своїм «другом» ОСОБА_8 , з яким він також проводить свій час, оскільки вона та її знайомі неодноразово їх бачили разом в громадських місцях відпочинку, за вигулом собаки тощо. В березні 2017 року вона дізналася про те. що ОСОБА_8 було подано позов до Дзержинського районного суду м. Харкова, в якому відповідачами зазначено її та їх колишнього чоловіка - ОСОБА_9 . Предметом позову стало визнання недійсним договору дарування від 20.10.2016 року нежитлових приміщень. При цьому ОСОБА_8 в позові зазначає про нібито укладений між ним та ОСОБА_9 договір позики, за яким ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 в борг 10 714 800,00 грн., що є еквівалентним 400 000 доларів США, а також про стягнення на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_9 цього боргу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 06.10.2016 року. При цьому ОСОБА_8 стверджує, що договір дарування між мною та ОСОБА_9 укладено за нашим спільним умислом з метою ухилення ОСОБА_9 від виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_8 з повернення боргу. В подальшому в якості співвідповідачів ОСОБА_8 були зазначені також її батьки. Крім того не зрозуміло чому стягнення «боргу» ОСОБА_8 з ОСОБА_9 здійснюється через третейський суд, а не суд загальної юрисдикції, при тому, що сума стягнення складає більше 10 млн. грн. При цьому ОСОБА_9 одразу «визнає свій борг» перед ОСОБА_8 . Макагонов користується в моменту їх знайомства номером НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Її колишній чоловік користувався та користується номером НОМЕР_5 та інших номерів у нього не має та не було.

Суд, вислухавши слідчого, який підтримав клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6, 7 ч.2 ст. 160 КПК України, у клопотанні зазначаються: можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження..

Згідно з ч.5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Клопотання слідчого не має доказів та обґрунтування необхідності надання доступу до речей та документів, зазначених у клопотанні, а саме не зазначено та не надано доказі про належність телефонного номеру НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , звідки у слідчого з`явилась інформація про зазначені номери.

Як вбачається з ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Крім того, в своєму клопотанні слідчий не конкретизує для чого необхідно надати тимчасовий доступ, і що їх неможливість отримати іншим способом та не наведене обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 159-164 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1