Справа № 202/5196/17
Провадження № 1-кс/202/1568/2017
УХВАЛА

15 серпня 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року по справі №202/4689/17. В обґрунтування клопотання зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2017 року. Із інформаційної довідки йому стало відомо, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від14 липня 2017 року на вищезазначену квартиру було накладено арешт. Вищезазначений арешт був накладений на підставі клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в рамках кримінального провадження №0000075. Однак заявнику нічого не відомо про вказане кримінальне провадження. При розгляді питання про арешт належного заявнику майна останній не був присутній, у зв`язку із не повідомленням. Зазначає, що вищевказаний арешт було накладено необґрунтовано та безпідставно, а його накладення порушує конституційна права заявника на користування майном.

В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна без його участі.

Прокурор в судовому засіданні у задоволенні клопотання про скасування арешту просив відмовити, зазначивши, що арешт накладено обґрунтовано.
Дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження №0000075 від 12 червня 2017 року, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000075 від 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року по справі №202/4689/17 клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна було задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 .

Власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Враховуючи той факт, що розгляд клопотання прокурора про накладення арешту слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 14 липня 2017 року проведений без виклику ОСОБА_3 , якому не було відомо про дату, час та місце слухання справи, ОСОБА_3 має процесуальне право на подання клопотання про скасування арешту, оскільки таке право передбачено ч.1 ст.174 КПК України.

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, який набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що вищезазначена квартира АДРЕСА_1 , постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000075 від 12 червня 2017 року, яка після зняття державними виконавцями Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обтяжень була відчужена на користь третіх осіб, що підтверджується долученими до матеріалів клопотання копіями витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та існують ризики можливості подальшого відчуження вказаного нерухомого майна на користь третіх осіб, що перешкоджатиме встановленню всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення та в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання вироку суду.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року про арешт майна, у тому числі квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованою, у зв`язку із чим клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту вищезазначеної квартиризадоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік цих ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170,171, 174, 309 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1