Справа № 358/1733/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/618/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 11.07.2017

ВИРОК
Іменем України
11 липня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника на вирок Богуславського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Богуславського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росава Миронівського району Київської області, громадянина України, українця, маючого повну загальну середню освіту, одруженого, мачого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.04.2012 року Миронівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців та відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном один рік; 17.12.2012 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць; 02.10.2015 року згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області звільнений від покарання умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 29 днів,
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України ОСОБА_8 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 17.12.2012 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців.
Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 17.12.2012 року по 03.01.2013 року та з 30.10.2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 рахується з 30 жовтня 2016 року.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лютенька Гадяцького району Полтавської області, громадянина України, українця, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, не працюючого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2016 року по 09 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Халимонове Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, українця, маючого повну загальну середню освіту, одруженого, на утриманні маючого малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не маючого судимості згідно ст. 89 КК України,
засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_10 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальні правопорушення обвинуваченими були вчинені за наступних обставин.

30.10.2016 приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля приміщення кафе «Каштан», що розташоване по вул. Миколаївська, 40 в м. Богуслав Київської області, в ході розмови з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, погодився на пропозицію останнього продовжити розпивання алкогольних напоїв за рахунок ОСОБА_11 , у разі якщо він їх добровільно пригостить. Для цього ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 покликати на вулицю ОСОБА_11 , який в цей час перебував у приміщенні кафе «Каштан», на що ОСОБА_9 погодився та пішов до приміщення вказаного кафе, де попросив ОСОБА_11 вийти з кафе поспілкуватись. Останній погодився та вийшов на вулицю, де на тротуарі поряд з приміщенням кафе його чекав ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний корисливий умисел на відкрите заволодіння грошима та майном ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел ОСОБА_8 , скориставшись станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 , темною порою доби та ефектом несподіваності, з метою незаконного збагачення за рахунок майна ОСОБА_11 наніс останньому ліктем власної лівої руки один удар в область правої частини голови останнього, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 ногою наніс ще три удари ОСОБА_11 по голові.
В цей час ОСОБА_10 , будучи необізнаним про злочинні наміри ОСОБА_8 на відкрите заволодіння грошима та майном ОСОБА_11 та вважаючи, що ОСОБА_8 вчиняє хуліганські дії відносно потерпілого, оскільки безпричинно почав наносити удари по голові ОСОБА_11 , діючи умисно, без попередньої змови із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з хуліганських спонукань, раптово, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що полягала у нахабно виявленому, зневажливому ставленні винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності і супроводжувалася особливою зухвалістю, тобто грубим порушенням громадського порядку, поєднаним із застосуванням до потерпілої особи насильства, що спричинило тілесні ушкодження, а також винятковим цинізмом, зважаючи на безпорадний стан ОСОБА_11 , безпричинно наніс своєю правою ногою три удари останньому в область голови, заподіявши йому тілесні ушкодження.
Продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на відкрите заволодіння грошима та майном ОСОБА_11 , ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 провести обшук кишень верхнього одягу ОСОБА_11 з метою виявлення в них грошей та майна, на що останній погодився та, діючи умисно, з метою відкритого викрадення майна ОСОБА_11 , керуючись корисливим мотивом, виконуючи частину злочинного умислу, ОСОБА_9 кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_11 в живіт та спільно з ОСОБА_8 проти волі потерпілого, не реагуючи на його прохання припинити протиправні дії, стали обшукувати його з метою виявлення будь-яких матеріальних цінностей.
В цей час ОСОБА_10 , помітивши неправомірні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спрямовані на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 , відійшов у сторону, оскільки не мав наміру на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 .
В ході протиправного обшуку ОСОБА_11 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 відкрито заволоділи його мобільним телефоном «Samsung» GT-S 5250, укомплектованим флешкартою Sandisk 2G та сім карткою оператора мобільного зв`язку «Life» загальною вартістю 800 гривень, запальничкою у вигляді ключа вартістю 100 гривень, пачкою з сигаретами «Прилуки» у кількості 9 шт. вартістю 7 гривень 20 копійок та грошовими коштами у сумі 111 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, а незаконно здобутим майном розпорядились на власний розсуд, розділивши його між собою.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 завдали потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1018 гривень 20 копійок.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 76 від 01.11.2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник зазначають, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 , які слід кваліфікувати за ч.2 ст. 296 КК України та невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину.
Так, на думку апелянтів, суд призначаючи покарання ОСОБА_8 не взяв до уваги його покази, згідно яких останній частково визнав свою вину за ч.2 ст. 186 КК України, але щиро покаявся у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та під час допиту в судовому засіданні показав, що дійсно вчинив хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_11 , але умислу на заволодіння майном ОСОБА_11 у нього не було і він майно потерпілого не викрадав взагалі, а лише з хуліганських спонукань наніс декілька ударів по тілу потерпілого.
В обґрунтуванні апеляційних вимог захисник зазначає, що суд дійшов висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 лише на підставі показів потерпілого ОСОБА_11 , а під час розгляду даного кримінального провадження в суді не було встановлено жодного прямого доказу, або доказу здобутого законним шляхом, які б прямо вказували, що саме ОСОБА_8 відкрито заволодів телефоном потерпілого.
Сам ОСОБА_8 показав, що перед запрошенням понятих працівники поліції в кабінеті слідчого показали йому телефон потерпілого і розповіли, що говорити і як давати покази коли прибудуть поняті. Тому, на думку захисника, речовий доказ мобільний телефон, здобутий з грубим порушенням КПК України, а протокол його огляду не може бути доказом вини ОСОБА_8 , так як факт наявності телефону у ОСОБА_8 і його вилучення, ніяким чином не підтверджує.
В зв`язку з цим, апелянти просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому за ч.є2 ст. 296 КК України більш м`яке покарання.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їх кримінальних правопорушень зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .
Так, на думку прокурора, суд першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_8 не врахував наявність в його діях повторності, як кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки ОСОБА_8 , маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 186 КК України, вчинив новий умисний злочин проти власності.
Крім цього, апелянт зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України, суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу винного, зокрема, вчинення ним вказаного злочину під час відбування умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за вчинення аналогічного злочину. Тобто, суд прийшов до невірного висновку про можливість призначення ОСОБА_8 наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
В зв`язку з- цим прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. У відповідності до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 17.12.2012 року і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 17.12.2012 року по 03.01.2013 року та з 30.10.2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які свої апеляційні скарги підтримали і просили задовольнити, а проти апеляційної скарги прокурора заперечували;

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив задовольнити, а проти апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника. заперечував;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого ОСОБА_8 з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирок Богуславського районного суду Київської області від 22.03.2017 року в частині засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника про те, що під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами обвинуваченого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 після нанесення ударів потерпілому забрав у останнього мобільний телефон, а потім вони зняли з потерпілого жилетку, в якій були гроші у сумі близько 111 грн. і запальничка та оскільки у нього з собою було лише 50 грн., то ОСОБА_8 дав йому викраденні 100 грн, а він передав ОСОБА_12 50 грн.; показами обвинуваченого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснили, що бачив як ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обшукували потерпілого, зірвали з нього жилетку, а також бачив у ОСОБА_8 в руках мобільний телефон темного кольору; потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що після його побиття, нападники забрали у нього мобільний телефон, грошові кошти 110 грн., пачку з цигарками, металеву запальничку, посвідчення водія тракториста, медичну довідку на його ім`я, технічний паспорт на трактор; свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які пояснили, що вони були понятими під час вилучення у службовому кабінеті Богуславського відділення поліції мобільного телефону у ОСОБА_8 та при них ОСОБА_8 пояснив, що даний мобільний телефон він викрав і до вилучення ховав його в одному із кросівок, а батарею від телефону в іншому кросівку; а також даними, зафіксованими в: протоколі огляду місця події від 30.10.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 в приміщенні Богуславського відділення поліції добровільно видав грошову купюру номіналом 50 грн. та мобільний телефон марки «Samsung» GT-S 5250 (т.1 а.с. 86-90); протоколі проведення слідчого експеременту з підозрюваним ОСОБА_8 від 31.10.2016 року, із якого вбачається, що ОСОБА_8 добровільно розповів та показав на місцевості, яким чином від 30.10.2016 року спільно з ОСОБА_9 відкрито викрали мобільний телефон, гроші та інші речі у потерпілого (т.1 а.с. 161-165); висновку судово-медичної експертизи №76 від 01.11.2016 року; протоколах огляду місця події від 30.10.2016 року, протоколах проведення слідчого експерименту від 31.10.2016 року і 22.11.2016 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

При цьому суд критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, де він заперечує свою участь у відкритому викраденні мобільного телефона, грошей та інших речей у потерпілого ОСОБА_11 , стверджуючи при цьому, що телефон йому передали працівники поліції в приміщенні Богуславського відділення поліції, куди він був доставлений, та цим створили штучні докази його винуватості, оскільки його покази в цій частині спростовуються показами обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , показами потерпілого ОСОБА_11 , а також протоколами слідчих експериментів, як за участю самого ОСОБА_8 , так і за участю обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , протоколами огляду місця події.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібранні та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор обґрунтовано вказує на те, що судом першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_8 не враховано наявність в його діях повторності, як кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (т.2 а.с. 118-122).

Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно (т.1 а.с. 4-17).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , був засуджений вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 17.12.2012 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяць позбавлення волі та згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2015 року звільнений від відбування призначеного покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 29 днів, тобто маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимость за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 186 КК України, вчинив новий умисний злочин проти власності.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 32 КК України повторність злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.

Ч.2 ст. 186 КК України визначені такі кваліфікуючі ознаки грабіжу: поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; поєднаний з погрозою застосування такого насильства; вчинений повторно; вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При кваліфікації дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України суд допустився помилки і не вказав, що відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене ОСОБА_8 повторно.

За таких обставин вирок суду в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Дії ОСОБА_8 за встановлених судом першої інстанції обставин вчинення кримінального правопорушення підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий та будучи звільненим від покарання умовно-достроково знову вчинив аналогічне умисне кримінальне правопорушення, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, дійшов до обґрунтованого висновку, про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначив йому остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На думку колегії суддів призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому достатньою мірою не врахував вчинення злочину ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення ним нового злочину під час відбуття умовно-дострокового звільнення є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Також, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Вирок Богуславського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України скасувати з постановленням в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці.

У відповідності до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 17.12.2012 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

В решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 30 жовтня 2016 року по 11 липня 2017 року включно.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4