АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/555/17 Справа № 205/9420/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз 20 січня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2016 року, якою відмовлено останньому у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, вважає її необґрунтованою та просить скасувати її і задовольнити його клопотання про застосування ст.81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що він заявляв клопотання щодо участі захисника, однак суд не забезпечив явку захисника.
Також суд першої інстанції не досліджував у судовому засіданні матеріали його особової справи, а саме те, що він відбув більше 2/3 частини покарання, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, дотримується правил режиму внутрішнього розпорядку, має заохочення за добросовісне відношення до праці, у жовтні 2016 року на нього було не обґрунтовано накладено стягнення про вилучення заборонених речей.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 станом на 30 грудня 2016 року відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований, за час відбування покарання у виправній колонії характеризується посередньо, має заохочення та стягнення, а тому суд прийшов до висновку, що останній на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до засудженого положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами положення ст.81КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що засуджений має заохочення та стягнення, що не погашене в установленому законом порядку, 06.06.2016 року засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні до нього статті 82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо розгляду клопотання без участі захисника, спростовуються матеріалами справи, а також аудіозаписом фіксування судового засідання /а.с.п.8/, відповідно до якого засуджений не заперечував проводити розгляд клопотання без участі захисника, крім того, під час апеляційного перегляду приймав участь захисник засудженого, а тому порушення права на захист не вбачається.
Твердження засудженого щодо не дослідження судом першої інстанції матеріалів особової справи, а саме те, що він відбув більше 2/3 частини покарання, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, дотримання правил режиму внутрішнього розпорядку, наявність заохочення за добросовісне відношення до праці, були перевірені колегією суддів при розгляді апеляційної скарги, однак вищевказане не є достатніми даними для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в силу ст.81 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4