Дата документу Справа № 333/7515/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/630/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/7515/16-к
Категорія: ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005513, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Комишувахи Оріхівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ст. 14, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
встановила:
в апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді в іншому складі суду, вважаючи викладені в ухвалі обставини необґрунтованими та такими, що не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, в ухвалі судом конкретно не зазначено, яким саме вимогам кримінального процесуального закону не відповідає обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 , зокрема вимогам ст. 291 КПК України.

Апелянт обґрунтував свої вимоги наступними обставинами:

-твердження суду про те, що обвинувальний акт суперечить вимогам закону, оскільки відсутнє належне формулювання обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є безпідставним, так як в обвинувальному акті викладені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинуваченого;

-суд, констатувавши факт невідповідності фактичних обставин справи формулюванню обвинувачення, не вказав, в чому ця невідповідність міститься, а з матеріалів справи вбачається, що виклад фактичних обставин справи відповідає формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 , і містить посилання на обставини, що відповідно до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, події злочину, форми вини, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення;

-суд на стадії підготовчого засідання вдався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів.

Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 14 ч. 1, 115 ч. 2 п. 1, 263 ч. 1 КК України, повернутий прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд послався на те, що відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_11 із зазначенням всіх складових, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, порушує його право на захист, перешкоджає суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та виправити вказані порушення під час судового розгляду.
Крім того, суд вказав, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, при цьому, не зазначені всі елементи інкримінованого ОСОБА_11 правопорушення, а саме:
-органами досудового розслідування не встановлено місце, дата або період і спосіб носіння ОСОБА_11 зброї та бойового припасу, а також не встановлено час початку та місце зберігання зброї та бойового припасу, отже, на думку суду, у формулюванні обвинувачення не розкрита об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками «носіння» та «зберігання», та взагалі не зазначено жодних обставин носіння та зберігання зброї та бойового припасу;
-з формулювання обвинувачення не вбачається, чи відніс слідчий до боєприпасів 2 патрони з маркуванням «ТЕРЕН-3 -9 mmPA, які не є боєприпасами, а являються травматичними патронами несмертельної дії калібру 9 mmPA, призначеними для використання травматичними пістолетами відповідного калібру, виготовлені промисловим способом, придатні для здійснення пострілів;
-дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 14, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України за ознаками готування до вчинення вбивства, тобто умисного протиправного спричинення смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів, водночас, при опису злочинного плану ОСОБА_11 вказано, що він включав вбивство та заволодіння майном, при цьому, не конкретизовано, саме кого планував вбити обвинувачений: батька, матір чи обох відразу, а якщо планувалося вбивство двох осіб, то дії обвинуваченого необхідно було б кваліфікувати за ч. 1 ст. 14, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України;
-зазначаючи про план обвинуваченого, слідчий вказав про план на скоєння двох злочинів вбивства та заволодінням майном, тобто орган досудового розслідування не конкретизував, до яких саме злочинів готувався ОСОБА_11 : до вбивства та розбою чи до вбивства з корисливою метою;
-в обвинувальному акті зазначено про умисел ОСОБА_11 на заволодіння майном, яке належало його матері - ОСОБА_9 та його вітчиму ОСОБА_12 , проте, правовий статус потерпілого було надано лише матері обвинуваченого, а вітчим обвинуваченого ОСОБА_13 є свідком;

-у формулюванні обвинувачення вказано про те, що 08.11.2016 року ОСОБА_11 був виявлений співробітниками поліції під час готування до вчинення злочину, з чого незрозумілим є те, чи припинили працівники поліції злочин, до якого готувався ОСОБА_11 , чи останній добровільно відмовився від доведення злочину до кінця, так як ця обставина суттєво впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_11 (ст. 17 КК України);
-в обвинувальному акті вказано, що в порядку ст. ст. 48, 52 КПК України адвоката ОСОБА_14 залучено в якості захисника підозрюваного ОСОБА_15 , хоча підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_11 , що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який не підтримав скаргу прокурорау кримінальному провадженні, потерпілу ОСОБА_9 , яка заперечувала проти скарги прокурора, та заявила, що не вважає себе потерпілою, захисників із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України, а ч. 4 цієї статті передбачено перелік додатків до обвинувального акта.

Висновки, викладені в ухвалі суду про повернення прокурору обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ст. 14, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, про недотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, які призвели до невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, ґрунтуються на вимогах закону.

З висновку Європейського суду з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" вбачається, що у п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод йдеться про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( справа "Пелісьє та Сассі проти Франції", "Матточіа проти Італії", "І.Н. та інші проти Австрії''). Проти цьому справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому, тобто з початку здійснення досудового розслідування (справа "Даллос проти Угорщини"). Крім того, право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "Ь" п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", а також "Даллос проти Угорщини").

Як вбачається з обвинувального акта, в кримінальному провадженні № 0005513, він складений з порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки сформоване обвинувачення є неконкретним, таким, що позбавляє обвинуваченого належно усвідомлювати його суть та захищатись від нього; не містить формулювання обвинувачення, яке відповідає правовій кваліфікації; органами досудового розслідування не встановлено місце, дата або період і спосіб носіння ОСОБА_11 зброї та бойового припасу, а також не встановлено час початку та місце зберігання зброї та бойового припасу тобто не розкрита об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; при опису злочинного плану ОСОБА_11 , вказано, що він включав вбивство та заволодіння майном (кваліфікація ч. 1 ст. 14, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України), при цьому, не конкретизовано, саме кого планував вбити обвинувачений та яким саме майном заволодіти; правовий статус потерпілого надано лише матері обвинуваченого, а вітчим обвинуваченого, якого відповідно до обвинувального акта планував вбити ОСОБА_11 ОСОБА_13 є свідком, а тому висновки суду першої інстанції всупереч доводам апеляційної скарги прокурора про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, є обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки в обвинувальному акті вказано, що в порядку ст. ст. 48, 52 КПК України адвоката ОСОБА_14 залучено в якості захисника підозрюваного ОСОБА_15 , а не ОСОБА_11 .
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року, якою обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 14 ч. 1, 115 ч. 2 п. 1, 263 ч. 1 КК України, повернутий прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4