Справа № 307/3144/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.12.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Красна Тячівського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною вищою освітою, пенсіонер, одружений,
за ч.2 ст.286 КК України засуджений і йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить новий злочин. На підставі ст.76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання та роботи.
Цим же вироком ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України - виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 243000 (двісті сорок три тисячі) грн..
Речовий доказ транспортний засіб марки «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 постановлено залишити ОСОБА_7 .
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 25 серпня 2015 року близько 09-ої години, в порушення підпункту «б» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Опель Фронтера» д.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у хворобливому стані. Рухаючись по вул.Леніна в с.Калини в напрямку смт.Дубове навпроти будинку №91, через короткочасне виключення свідомості, під час якого він не зміг в повній мірі розуміти значення своїх дій, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який йшов по правому узбіччю дороги в попутному з ним напрямку. В результаті ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
Цим же вироком ОСОБА_7 виправданий за обвинуваченням в тому, що він завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, у зв`язку із залишенням місця події після вчинення ДТП.
Виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, суд у вироку зазначив, що сторона обвинувачення обґрунтовує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину самим лише фактом залишення обвинуваченими місця ДТП та показаннями свідків про те, що він після вчинення наїзду на ОСОБА_10 , спочатку пригальмував, а потім швидко від`їхав з місця події. Оскільки ОСОБА_7 в момент вчинення ДТП знаходився у стані коли не в повній мірі розумів значення своїх дій, зокрема відсутні і докази того, що він усвідомлював, що збив автомобілем людину, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для обвинувачення ОСОБА_7 у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок Тячівського районного суду від 04.10.2016 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок. В обґрунтування своїх вимог, захисник вказує на безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 , страждаючи на загальні хронічні захворювання судин головного мозку, під час керування автомобілем 25.08.2015, перебував у хворобливому стані та мав передбачити можливий приступ запаморочення свідомості, що і стало причиною ДТП. На думку захисника в результаті таких неправильних суджень про причинно-наслідковий зв`язок подій та фактів, суд прийшов до неправильного висновку про причини ДТП та наявність вини ОСОБА_7 порушення ним правил дорожнього руху, що призвели до ДТП, оскільки короткочасна втрата свідомості ОСОБА_7 відбулась раптово і не залежала від його волі, відтак вжити будь-яких заходів для недопущення або відвернення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не міг з об`єктивних причин, що виключає наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 просить таку залишити без задоволення. Вказує на відсутність підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , а також просить врахувати невідшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної злочином, факти затягування обвинуваченим судового процесу під час розгляду справи судом першої інстанції та безпідставне намагання обвинуваченого уникнути відповідальність за вчинене кримінальне діяння .
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України учасниками судового провадження не оскаржується, тому в цій частині вирок не перевіряється.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції були дотримані.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані вірно.
Наведені у вироку докази повністю підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 твердження про відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також що, допущене ОСОБА_7 порушення правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди сталось внаслідок короткочасної втрати обвинуваченим свідомості, що не залежало від його волі, і це виключає наявність в діях ОСОБА_7 вказаного злочину, були предметом перевірки судом першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.
Як видно, суд першої інстанції навів у вироку належне мотивування своїх висновків, які відповідають фактичним обставинам справи.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він має ряд хронічних захворювань, пов`язаних із серцевою діяльністю та порушенням мозкового кровообігу. 25.08.2015 року. він керував технічно-справним автомобілем марки Опель Фронтера» номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю близько 40 км./год. зі сторони с.Красна в с.мт.Дубове Тячівського району. Зазначив, що рухаючись по вул..Леніна в с.Красна (ймовірно йдеться про с.Калини) раптово відчув себе погано. Приїхавши додому, залишив автомобіль та зайшов в будинок. Через деякий час самопочуття покращилось і виникло відчуття ніби трапилось щось погане. Оглянувши автомобіль, побачив, що права фара розбита. Після чого звернувся у відділення поліції, де йому і повідомили про дорожньо-транспортну пригоду за його участю. Стверджує, що нічого не пам`ятає по факту дорожньо-транспортної пригоди.
Суд першої інстанції ретельно перевірив показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і підставно їх не взяв до уваги, позаяк такі його твердження суперечать об`єктивно з`ясованим обставинам та дослідженим в суді доказам, які оцінено судом відповідно до ст..94 КПК України та покладеним в основу доведеності винуватості обвинуваченого.
Зокрема, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (донька та дружина померлого), будучи допитаними в судовому засіданні суду першої інстанції, показали, що 25.08.2015 року близько 09-ої години ОСОБА_9 пішов до сусідів через дорогу. Згодом вони почули гуркіт на дорозі. Вийшовши з будинку зустріли сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повідомили, що ОСОБА_9 збив автомобіль, який після ДТП зупинив автомобіль, а потім втік у напрямку смт.Дубове.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що 25.08.2015 року близько 09-ої години він разом з ОСОБА_16 сівши у свій автомобіль, привітався зі своїм дядьком ОСОБА_9 , який йшов по правому узбіччю дороги у напрямку смт.Дубове. Розпочавши рух, почув звук удару і повернувшись побачив, що ОСОБА_10 збив позашляховик зеленого кольору. Він попросив ОСОБА_14 повідомити про подію ОСОБА_12 , а сам з метою наздогнати водія, який вчинив наїзд на ОСОБА_17 поїхав в напрямку смт. Дубове, але наздогнати його не зміг.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дала аналогічні покази, за виключенням того, що не помітила колір та модель позашляховика, який допустив наїзд на ОСОБА_9 .
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 показав, що проводив експертизу на підставі наданих матеріалів кримінального провадження та із залученням лікарів, які мають спеціальні знання у галузі неврологічних захворювань. Зазначив, що ще у 2014 році у ОСОБА_7 було діагнозтоване захворювання, для якого характерне відключення свідомості від десяти секунд до однієї хвилини. Хворий не може передбачити коли саме у нього настане такий приступ, але однозначно знає, що такий може настати в будь-який момент. В момент приступу хворий бачить свої дії, однак їх значення не розуміє і може не пом`ятати події. Ствердив, що при освідченні лікарями ОСОБА_7 не пройшов би медичну комісію для отримання посвідчення водія. Також експерт пояснив, що обвинувачений теоретично не може пам`ятати ДТП, яке відбулося 25.08.2016 року та міг проїхати з виключеною свідомістю 20 км. від місця події.
Вина ОСОБА_7 в сукупності з показами вищевказаних потерпілих, свідків та судового експерта підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього від 25.08.2015 року, згідно яких на ділянці автошляху біля будинку №91 по вул..Леніна в с.Калини, на відстані 2.5 м. до краю дороги виявлено осип скла та сліди сході на кров.
Згідно протоколу огляду від 25.08.2015 року у гаражі, який розташований у смт.Дубове, неподалік будинку №13 по вул..Гагаріна виявлено автомобіль марки «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 , темно-зеленого кольору. Згідно цього ж протоколу з правого боку цього автомобіля пошкоджена фара, а на капоті знаходиться вм`ятина та відірваний бампер з права.
Дані висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля від 28.08.2015 року №98/08 вказують, що гальмівна та рульова системи транспортного засобу «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 в момент ДТП 25.08.2015 року були технічно-справними.
Згідно даних висновку експерта від 18.09.2015 року №116 у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді пере ома хребта на рівні 6-7шийних хребців без зміщення та на рівні 7-8 грудних хребців і правих поперечних відростків 7 і 8 грудних хребців; прямих переломів 6-7-8-9-10 ребер з права по навколо-хребетній лінії; перелому правої ключиці в середній третині; підшкірної гематоми в області поперекового та грудного відділів хребта; крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в потиличній та лобній ділянках; лоскутної забійно-рваної рани чола, синців та саден правої половини таза та стегна. Вказані тілесні ушкодження могли вникнути від дії масивного тупого твердого предмету, яким могла бути виступаюча деталь кузова автомобіля марки «Opel Frontera» при наїзді на потерпілого, коли той, більш ймовірно, знаходився у вертикальному положенні і задньою поверхнею тіла був повернутий в бік автомобіля, що рухався, в результаті подальшого різкого закидання голови назад та удару потиличною ділянкою об кузов автомобіля, від дії твердих тупих та тупогранних предметів, можливо при ударі у виступаючі предмети підлягаючої поверхні землі, при послідуючому падінні. Вказані тілесні ушкодження характрон для ДТП, що мало місце 25.08.2015 року та відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_10 , яка настала через 1 год. 15 хв. після отримання тілесних ушкоджень в ДТП.
Висновком комісійної судової медичної експертизи №20 від 18.04.2016 року стверджується, що згідно виписки медичної карти стаціонарного хворого Тернопільської лікарні №3, де ОСОБА_7 знаходився на лікуванні з 24.02.2014 року по 11.03.2014 року, а також з 24.11. по 03.12.2014 року, а також виписки із медичної карти стаціонарного хворого Закарпатського обласного клінічного кардіологічного диспансеру, де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.03. по 02.04.2015 року йому був встановлений діагноз : ДЕ ІІ ст.. на грунті церебрального атеросклерозу, шийного остеохондрозу, із стійкою вестибулопатією. Наступи переміжного ішемічного порушення мозкового кровообігу. Парпоксизмальний перебіг, цефалгіями, помірними мнестичними порушеннями. Коронаровентрикулографія 26.03.2015 р. Ішемічна кардіоміопатія. Гіпертонічна хвороба ІІІст. 2ст. ризик високий. СН ІІ А ст.. Хронічна ішемія мозку ІІ-ІІІ ст.. (змішана), з стійким вестибулярним синдромом. З даною патологією короткочасне виключення свідомості можливе і вони присутні на даний час. Розуміти в повній мірі значення своїх дій та керувати ними у стані короткочасної втрати або запаморочення свідомості засвідчуваний не міг.
Згідно висновку судової авто технічної експертизи №111/09 від 19.09.2015 року , у заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, якби діяв у відповідності до вимог п.п.1.5,12. Та 1.10 Правил дорожнього руху України.
З матеріалів провадження вбачається, що зазначені докази були досліджені судом в судовому засіданні у встановленому законом порядку, суд у вироку дав зазначеним доказам належну оцінку, обґрунтовано визнав їх достовірними, належними та допустимими, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою, в зв`язку з чим суд обґрунтував ними судове рішення.
Наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 твердження про неправильний висновок суду першої інстанції про причини ДТП та наявність вини ОСОБА_7 в порушенні ним правил дорожнього руху, що призвели до ДТП, оскільки короткочасна втрата свідомості ОСОБА_7 відбулась раптово і не залежала від його волі, а вжити будь-яких заходів для недопущення або відвернення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не міг з об`єктивних причин, що виключає наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є необгрунтованими, оскільки аналіз зібраних та досліджених в суді доказів свідчить про те, що допущені ОСОБА_7 порушення ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та призвели до загибелі потерпілого ОСОБА_9 .
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Із вироку суду першої інстанції видно, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання - вину свою визнав, є особою похилого віку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та особу винного, його позитивну характеристику і обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, враховуючи при цьому обставини та наслідки кримінального правопорушення, а також позицію потерпілої.
Своє рішення щодо виду та розміру основного покарання суд належно мотивував, і таке відповідає вимогам закону щодо мети покарання, а відтак є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 судом відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано характер та обсяг страждань потерпілої й інші обставини та прийнято обґрунтоване рішення щодо задоволення цивільного позову ОСОБА_8 .
Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: