УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/4816/17

Провадження № 1-кп/638/599/17
22.05.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5
з участю потерпілого ОСОБА_6
з участю представника потерпілих ОСОБА_7
з участю обвинуваченого ОСОБА_8

з участю захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

з участю обвинуваченого ОСОБА_11

з участю захисника ОСОБА_12

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання щодо можливості продовження строків тримання під вартою та питання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 1 статті 304 Кримінального кодексу України, ОСОБА_11 ,якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова із Харківської місцевої прокуратури №1 надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000281 від 19.01.2017 року за підозрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 1 статті 304 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він не відшкодував шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням-злочином. Щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , вважали за можливе змінити запобіжний захід, оскільки він у повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 також заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів, вислухавши клопотання прокурора, клопотання захисників ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника ОСОБА_11 ОСОБА_12 , думку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 слід відмовити за недоведеністю обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, а клопотання сторін захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.
Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.
Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Як встановлено судом, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.03.2017 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 продовжено терміном на 60 днів, тобто до 29 травня 2017 року, оскільки існував ряд ризиків визначених статтею 177 КПК України.
В даному судовому засіданні прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_11 посилається на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме: незаконно переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених.
Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою, прокурор, обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас не довів їх достовірність та неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього, останнім не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як: переховування від суду знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії статтею 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.
Суд вважає, що подальше перебування як обвинуваченого ОСОБА_8 , так і обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою буде суперечити п.п. «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, хоча і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак останнє на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Таким чином, вирішуючи клопотання захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини.
Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_8 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії - статтею 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого, тому під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, колегією суддів вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою буде суперечити Конвенції, адже час, який останній перебуває під вартою, не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним.
Відтак, оцінюючи сукупність обставин, а саме: не доведення стороною обвинувачення обставин, що ризики, які залишились виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 та можуть бути підставами для подальшого втручання у права особи на свободу, тривале тримання ОСОБА_13 під вартою, наявності у нього постійного місця реєстрації та проживання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявності родини, вагітної дружини, наявності у нього постійного місця роботи, особи обвинуваченого, який з 07.11.2013 року по 28.05.2015 року проходив строкову військову службу, за місцем служби та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, колегія суддів вважає за необхідне застосувати запобіжний захід, який є співмірним з існуючими ризиками, доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і може забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку суду є домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.
Оцінюючи ж сукупність обставин, а саме: не доведення стороною обвинувачення обставин, що ризики, які залишились виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 та можуть бути підставами для подальшого втручання у права особи на свободу, тривале тримання ОСОБА_11 під вартою, наявності у нього постійного місця реєстрації та проживання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, особи обвинуваченого, який повною мірою усвідомив свою провину у вчиненому кримінальному провадженні, повне відшкодування завданих потерпілим матеріальних та моральних збитків, раніше не судимий, колегія суддів вважає за необхідне застосувати запобіжний захід, який є співмірним з існуючими ризиками, доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і може забезпечити виконання ОСОБА_11 покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом на думку суду є домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла до висновку за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_8 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 статті 176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які на даний час мають місце, а саме: незаконно переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених.
Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 під вартою, особи обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відмовити.
Клопотання захисників ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- заборонити у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- заборонити відвідування місць масового скупчення людей, окрім тих місць, які пов`язані з трудовою діяльністю останнього.
Строк дії ухвали до 22 липня 2017 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Клопотання захисника ОСОБА_11 ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
- заборонити у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_2 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- заборонити відвідування місць масового скупчення людей, окрім тих місць, які пов`язані з трудовою діяльністю останнього.
Строк дії ухвали до 22 липня 2017 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:

Судді: