У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю: прокурора захисника засудженої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000116 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, не судиму,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано та ухвалено вважати її засудженою за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною і засуджено за те, що вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за обставин, викладених у вироку, приблизно о 04.30 год. 03 січня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_8 нанесла останньому удар кухонним ножем в груди, спричинивши тяжке тілесне ушкодження.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду та звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного їй місцевим судом покарання з випробуванням, не врахувавши, що конфлікт спровокував потерпілий ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та чинив щодо засудженої фізичне насильство. Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_9 , та позицію потерпілого ОСОБА_8 щодо відсутності будь-яких претензій з його сторони до засудженої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася та має поганий стан здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, засудженої та її захисника, які просили скаргу задовольнити та застосувати положення ст. 75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання захисника на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини провадження, особу винної, яка раніше не судима, задовільно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, її майновий стан та стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винною.
Розглянувши за апеляцією прокурора матеріали провадження, детально їх вивчивши та врахувавши зазначені вище дані щодо засудженої, її відношення до скоєного, позицію потерпілого (не наполягав на суворому покаранні), а також те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, об`єктом посягання якого є здоров`я людини (що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, серед інших, визнано найвищою соціальною цінністю), характер та спосіб вчинення цього злочину (нанесення удару ножем в життєво-важливий орган), обставини, які передували його вчиненню (потерпілий раніше неодноразово звертався до правоохоронних органів стосовно конфліктів із ОСОБА_7 , яка належних висновків не зробила), апеляційний суд виніс свій вирок, в якому дійшов обґрунтованого висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства і відсутність підстав для звільнення засудженої від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та повною мірою відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої ОСОБА_7 , скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування або зміни вироку апеляційного суду, в провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3