В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.05.2017 Справа №607/4415/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560 від 21 вересня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. В.Бірки Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
20 вересня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог пунктів: 2.3 (а), 31.1, 31.4, 31.4.3 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність автомобіля «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а розпочав рух на ньому з несправністю - пошкодженням розсіювача заднього правого покажчика повороту, яку він мав можливість виявити до початку руху автомобіля при його щоденному огляді.

Так, 20 вересня 2016 року біля 17.00 год. обвинувачений ОСОБА_3 керуючи технічно несправним автомобілем «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ» р.н. НОМЕР_1 та без пасажирів рухаючись по вул. М.Грушевського смт. Великі Бірки, Тернопільського району, Тернопільської області, в напрямку м. Тернополя, зупинився частково на правому узбіччі, неподалік продуктового магазину «Катерина», навпроти будинку №125, вказаної вулиці, після чого пішов до вказаного магазину.

Обвинувачений ОСОБА_3 , повернувшись на місце водія та в час коли позаду його автомобіля «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ» на проїзній частині дороги знаходився ОСОБА_5 , розпочав рух автомобіля «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ» заднім ходом (в напрямку м. Скалат), рухаючись таким чином правими колесами по правому узбіччі, а лівими по проїзній частині дороги. Перед початком цього руху ОСОБА_3 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху заднім ходом із швидкістю біля 5 км/год., не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В процесі руху заднім ходом обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог п. 10.9 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху не звернувся за допомогою до інших осіб, хоча мав таку можливість, створивши своїми діями небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху.

Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР, обвинувачений ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху заднім ходом допустив наїзд задньою центральною частиною керованого ним автомобіля «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ» на пішохода ОСОБА_5 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня знаходився позаду автомобіля «ГАЗ-3302 УБК-01 СПГ», на проїзній частині дороги.

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді лінійного перелому кісток склепіння і основи черепа зліва (потиличної, тім`яної, скроневої) з крововиливами в комірки соскоподібного відростка лівої скроневої кістки, розриву лівої барабанної перетинки з розвитком запальних змін середніх відділів вуха, крововиливу під тверду мозкову оболонку лобової частки лівої півкулі та забою головного мозку (за клінічною класифікацією - середньої тяжкості), забою м`яких тканин тім`яно-скроневої ділянки зліва, які відповідно до пунктів 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 2.3. (б, д), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні вказав, що 20 вересня 2016 року близько 17.00 год. він керуючи автомобілем «ГАЗ» р.н. НОМЕР_1 під`їхав до продуктового магазину «Катерина, що по вул. М.Грушевського смт. Великі Бірки, Тернопільського району. Вийшовши з автомобіля він зайшов у вказаний магазин, де придбав сигарети, а повернувшись знову сів за кермо вищевказаного транспортного засобу та розпочав рух автомобілем заднім ходом. Проте не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , який перебував позаду його автомобіля. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Просить суд врахувати його визнання вини, щире каяття, визнання заявлених прокурором позовних вимог, суворо його не карати та не позбавляти волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті та розміром заявленого цивільного позову про стягнення витрат на лікування потерпілого, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, а також розміру та обґрунтованості заявленого цивільного позову, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого суд не вбачає.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.Однак, з врахуванням обставин вчинення правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного виду покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Також суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

У ході розгляду кримінального провадження прокурором Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 3854, 29 грн. Так, згідно довідки комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільської університетської лікарні» № 01-3/679 від 30.03.2017 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні у нейрохірургічному відділенні з 20.09.2016 року по 05.10.2016 року, на що затрачено кошти в загальній сумі 3854, 29 грн. За вказаних обставин, суд вважає, що сума затрачених закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерплого від злочину, на підставі ст. 1206 ЦК України, повинна бути стягнута із винної особи, а тому позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури підлягає до задоволення.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №5-127/17 від 29 березня 2017 року в сумі 880,40 грн., транспортно трасологічної експертизи № 5-492/16 від 05 жовтня 2016 року в сумі 550, 25 грн. та судової інженерно-транспортної експертизи №5-488/16 від 25 жовтня 2016 року в сумі 880,40 грн., а всього на зальну суму 2311,05 грн., які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов заявлений прокурором Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради (р/р 0001 в ГУДКСУ у Тернопільській області, код 37977599, МФО 838012, призначення платежу «інші надходження» 24060300 ГУК у Тернопільській області) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 3854 (три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 29 коп.

Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №5-127/17 від 29 березня 2017 року в сумі 880,40 грн., транспортно трасологічної експертизи № 5-492/16 від 05 жовтня 2016 року в сумі 550, 25 грн. та судової інженерно-транспортної експертизи №5-488/16 від 25 жовтня 2016 року в сумі 880,40 грн., а всього на зальну суму 2311,05 грн. (дві тисячі триста одинадцять гривень п`ять копійок) стягнути із ОСОБА_3 в користь держави (УК у м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1