У Х В А Л А
Іменем України
16 червня 2017 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши, в закритому судовому засіданні, клопотання слідчого Шевченківського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005791 від 18.05.2017 року, розпочатого за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 15.06.2017 року надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП в місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005791 від 18.05.2017 року, розпочатого за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В ході розслідування встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 02.10.2014 року в м. Донецьку ним було видано та нотаріально посвідчено довіреність на розпорядження його автомобілем VOLKSWAGENPASSAT д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який повинен був здійснити його продаж в м. Києві та, використовуючи надану ним довіреність, переоформити його на нового власника, після чого передати йому 25 000доларів США. Він не укладав з ним ніяких договорів купівлі-продажу або дарування вказаного автомобілю і видавав довіреність на його ім`я лише з метою укладання ним від його імені дій, пов`язаних із продажем автомобіля.

Отримавши від нього довіреність, ОСОБА_6 , забрав його автомобіль і пообіцяв його реалізувати протягом двох місяців, однак до теперішнього часу не повернув ні автомобіль ні грошові кошти, вилучені ним за його реалізацію.

Таким чином, ОСОБА_6 незаконно заволодів його транспортним засобом - автомобілем VOLKSWAGENPASSAT д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , а саме: умисно, з корисливою метою протиправно вилучив шляхом отримання довіреності на своє ім`я, транспортний засіб, який належав йому на праві власності, чим завдав великої матеріальної шкоди на суму 25 000доларів США.

Згідно інформації наявної у Національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту Державної автомобільної системи МВС України - автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 був перереєстрований два рази, а саме:

1. 10.07.2015 згідно довідки-рахунку серії НОМЕР_3 на ОСОБА_7 ;

2. 15.08.2015 згідно довідки-рахунку серії НОМЕР_4 на ОСОБА_6 .

Допитаний як свідок ОСОБА_7 пояснив, що в 2015 році придбав автомобіль Фольксваген Пассат, у чоловіка на ім`я ОСОБА_8 , який діяв за довіреністю, але в подальшому, в зв`язку із несправністю повернув його ОСОБА_8 , при цьому договір купівлі-продажу був укладений не з попереднім власником, а безпосередньо із самим ОСОБА_8 .

Приймаючи до уваги вищезазначене, слід зауважити, що згідно ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а не документом, який підтверджує вчинення правочину. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Крім того, згідно ст. 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом.

Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин, а як наслідок повинна була настати реституція, а саме повернення сторонами всього отриманого внаслідок угоди.

Тож, слідство дійшло висновку, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що він ніколи не являвся власником автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT серійний номер НОМЕР_5 , після того, як ОСОБА_7 відмовився від виконання умов договору купівлі-продажу, перереєстрував право власності на вказаний автомобіль на себе, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, який належав ОСОБА_5 .

Таким чином, автомобіль VOLKSWAGENPASSAT д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 являється предметом кримінального правопорушення, вчиненого відносно ОСОБА_5 та речовим доказом.

На даний час у слідства наявні підстави вважати, що автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2012 року випуску є предметом вчиненого злочину, а отже і речовим доказом, оскільки завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний автомобіль.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2012 року випуску, власником якого є гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1