1Справа № 335/4522/17 1-кп/335/322/2017
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 51, кримінальне провадження за № 0000449, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 лютого 2017 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

2 лютого 2017 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 14-А по вул. Сталеварів в м. Запоріжжі, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих не приязних відносин, здійснив удар лівою рукою в область правої частини голови потерпілого ОСОБА_6 , від якого той впав на підлогу, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 410 від 16 лютого 2017 року, спричинив потерпілому струс головного мозку, закритий перелом кісток носу з незначним зміщенням кісткових уламків без порушення функцій носового дихання, синець в області правого ока, субкон`юктивальний крововилив правого ока, садна в правій виличній області, що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні повністю визнав, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що 2 лютого 2017 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, він, перебуваючи біля будинку № 14-А по вул. Сталеварів в м. Запоріжжі, на ґрунті раптово виниклих особистих не приязних відносин із потерпілим, здійснив удар лівою рукою в область правої частини голови останнього, від якого той впав на підлогу.

Потерпілий ОСОБА_6 у своїй заяві зазначив, що 2 лютого 2017 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 спричинив йому легкі тілесні ушкодження, а саме: перелом кісток носу та струс мозку, після чого він був змушений звернутися до лікарні для проходження лікування. При цьому пояснив, що ним заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 суми моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень та матеріальної шкоди у сумі 1 024 грн. 47 коп., який він підтримує у повному обсязі, оскільки внаслідок злочину перетерпів моральні страждання.
27 червня 2017 року до суду від потерпілого ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги він підтримує та наполягає на їх задоволенні у повному обсязі.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільнимдослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюється. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає; судом роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України даний злочин кваліфікується, як злочин невеликої тяжкості, за вчинення якого передбаченоальтернативу видів покарання, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий на підставі ст. 89 КК України, його вік, стан здоров`я, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, сімейний стан одружений, малолітніх дітей або осіб похилого віку на утриманні немає, майновий стан, який працює не офіційно, за місцем проживання характеризується задовільно, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, а також думку прокурора, яка просила суд не застосовувати до ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі та думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.

Крім того, суд при призначенні покарання обвинуваченому враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставини, які обтяжують обвинуваченого покарання згідно статті 67 КК України судом встановлено не було.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 з урахуванням того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення не мало тяжких наслідків, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, та за цих підстав вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 125 ч. 2 КК України, що буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів із застосуванням ст. 75 КК України.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої діями ОСОБА_4 . При цьому він просить стягнути з ОСОБА_4 1 024, 47 гривень матеріальної шкоди та 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, в якому потерпілий прохав задовольнити позов у повному обсязі, при цьому зазначив, що йому діями обвинуваченого завдані страждання, які проявлялися також в незручностях, що він протягом двох тижнів знаходився в лікарні де був змушений терпіти нестерпний біль голови та кісток носу. Крім того, він не мав можливості протягом майже місяця відвідувати дівчину, друзів, роботу, його мати дуже сильно хвилювалася та погана спала в ночі, таким чином оцінив свої неприємні відчуття в грошовій компенсації у вигляді відшкодування моральної шкоди на описаний розмір.

Обвинувачений ОСОБА_4 позов потерпілого визнав частково: визнав відшкодування матеріальної шкоди в частині його доведеності письмовими доказами, в частині моральної шкоди, вважає позов завищеним.

Вирішуючи заявлений потерпілим позов суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно вимог до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завданамайну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд дійшов до висновку, що заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 1 024,47 гривень на підставі ст. 1166 ЦК України підлягає задоволенню, так як позов є обґрунтованим, доведеним матеріалами даного кримінального провадження, оскільки дійсно, в результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому було завдано матеріальних збитків на вказану суму.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуютьсястан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_6 про відшкодуванняморальної шкоди частково, а саме лише на суму 2 000 гривень, враховуючи, що потерпілому спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тяжких наслідків не настало, на момент розгляду справи стан здоров`я потерпілого нормалізувався.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу слід залишити попереднім особисте зобовязання.

Керуючись ст.ст. 349, 366368, 369-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, залишити попереднім особисте зобовязання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1 024 (одну тисячу двадцять чотири) гривень 47 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_6 відмовити.
Речовий доказ: комп`ютерний диск СD-R 52х, обсяг пам`яті 700 МВ 80 min, фірми «VIDEX» на якому знаходиться відеозапис слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 від 27 березня 2017 року, який долучений до матеріалів кримінального провадження № 0000449, зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000449.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1