ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-71км17 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 5 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2016 року засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого техніком системного обладнання ТОВ «Технополіс», не судимого,

- за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат та долю речових доказів у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року вирок місцевого суду скасовано у частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_6 від його відбування. Визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 14 лютого 2016 року приблизно о 00 год. 20 хв. перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортними засобом, шляхом зламу замку водійської двері невстановленим предметом, запустив двигун та незаконно заволодів автомобілем марки «Деу Ланос» у кузові сірого кольору , вартість якого складала 80 104 грн 53 коп., що належав на праві власності ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, перебуваючи за кермом вищезазначеного автомобілю, з метою сховати транспортний засіб та в подальшому його продати , залишив автомобіль, яким незаконно заволодів, у дворі будинку АДРЕСА_3 .

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним, що характеризують особу засудженого внаслідок надмірної суворості, просить вирок апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому, засуджений зазначає, що офіційно працевлаштувався, допомагає хворій матері і бабусі, намагається відшкодовувати потерпілому завдану шкоду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.

Доводи засудженого про суворість призначеного покарання є необґрунтованими.
Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 , покарання врахував, як ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, так і дані про особу засудженого, у тому числі й ті, про що йдеться у касаційній скарзі. Крім того, суд слушно зазначив, що ознаками щирого каяття не можна визнати часткове відшкодування шкоди. Доводи засудженого про тяжкий збіг сімейних обставин та хворобу не знайшли свого підтвердження. З огляду на це, обґрунтованим є і висновок про безпідставне застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.

Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не знаходить.

З уваги на таке, вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим, призначене покарання справедливим, а відтак касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б потягнули зміну чи скасування судових рішень.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433 - 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3