справа № 208/3294/17
№ провадження 1-кп/208/429/17
ВИРОК
Іменем України
03 серпня 2017 р. м. Кам`янське
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, українцем, громадянином України, офіційно не працюючим, маючим середню освіту, одруженим, має неповнолітню дитину, раніше не судимим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -
В період часу з травня 2013 року по теперішній час, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи всупереч вимогам ст. 112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення вимог п.1.12 глави 1 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 285 від 15.05.2015 року, згідно якого «З метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 метри з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт, садіння дерев, улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових», та в порушення п. 3 розділу 4 «Охороні зони газорозподільної системи» Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 згідно якого «З метою забезпечення безпечної експлуатації газорозподільних мереж встановлюються охоронні зони вздовж газопроводів низького тиску - у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 2 метрах від осі газопроводу по обидві боки», самовільно зайняв земельну ділянку (розмістивши тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності - торгівельний кіоск), площею 0,0016 га, що знаходиться в районі будинку АДРЕСА_2 , яка розташована в охоронній зоні розподільчого підземного газопроводу низького тиску діаметром 273.
Своїми умисними діями, що виразились у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка відноситься до земель в охоронних зонах, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України.
Відповідно змісту укладеної, та підписаної сторонами угоди:
Підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується:
а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;
б) сприяти розслідуванню кримінального провадження та з`ясуванню обставин справи.
Враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_4 , а саме те, що останній має постійне місце мешкання, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вік підозрюваного, який вину визнав повністю, розкаявся, готовий співпрацювати з правоохоронними органами у викритті нових кримінальних правопорушень, відношення підозрюваного до скоєного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину прокурор вважає за можливе призначення більш м`якого виду покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, не зазначеного в санкції ч.2 ст.197-1 КК України - у виді штрафу, вважаючи, що таке покарання відповідає особі підозрюваного, буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, із змісту угоди також вбачається, що при укладенні угоди обвинуваченому були також були роз`яснені наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:
а) для прокурора і підозрюваного - обмеження права на оскарження вироку.
Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, йому роз`яснено і є зрозумілими.
б) для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів йому роз`яснено і є зрозумілими.
Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що між ним та прокурором укладено угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст.197-1 КК України з призначенням більш м`якого виду покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 гривням.
Злочин вчинив при зазначених в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості обставинах, просить затвердити укладену між ним і прокурором угоду.
Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинуваченого повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і строку покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, враховуючи що кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості, відсутність потерпілого, та у випадку завдання кримінальним правопорушенням шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.
Угода за змістом укладена відповідно до ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Суд переконався в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.
Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а тому визнання ОСОБА_4 винуватості є цілком виправданим.
З урахуванням особи винного, ступеню та характеру сприяння обвинуваченого у проведенні досудового розслідування щодо нього, характеру і тяжкості скоєного, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, те що ОСОБА_4 має постійне місце мешкання, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вік обвинуваченого, повне визнання вини, щире каяття, суд прийшов до висновку, що обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні, а тому вважає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості, а саме: призначити покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК України, не зазначене в санкції ч. 2 ст.197-1 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 гривням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд, -
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України і призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не зазначене в санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят) гривням.
На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, але лише у випадках, встановлених ст. 473, 394 КПК України.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя ОСОБА_1