Справа № 375/279/17
Провадження № 1-кп/375/32/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2017 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого на посаді заступника генерального директора ТОВ «СИНЕРЖІ», одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 286 КК України, -
21.08.2016 близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_5 керуючи технічно справним службовим автомобілем марки «RENAULT CLIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , належним ТОВ «СИНЕРГИЯ» (юридична адреса: Чапаєвське шосе, 98, м. Київ), рухався при цьому в напрямку с.Ольшаниця по другорядній автодорозі сполученням с.Шарки - с.Ольшаниця в межах Рокитнянського району Київської області. Наблизившись до перехрестя з головною автодорогою сполученням с.Ольшаниця Рокитнянського району - с.Карапиші Миронівського району Київської області, ОСОБА_5 перед проїздом через перехрестя в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі), дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» (Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою), дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) (позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух), п.1.3 (Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими), п.1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.1.10 (вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість), п. 2.3 (б) (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.16.11 (На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну, не виконав вимоги дорожніх знаків 2.1, 2.2 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, не зупинився перед нею та не надав при цьому перевагу в русі вантажному автомобілю «КамАЗ 5511», державний номерний знак НОМЕР_2 , який в той час рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_6 в напрямку с.Карапиші Миронівського району Київської області, виїхав на перехрестя, що спричинило зіткнення обох транспортних засобів. Внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій легкового автомобіля марки «RENAULT CLIO», яким є обвинувачений, та його пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. Отримані потерпілою ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм шийного відділу хребта та забійної рани правої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень, а у вигляді закритої травми живота з розривом брижі тонкого кишечника до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений та потерпіла, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та суду показав, що дійсно 21 серпня 2016 року після 11:00 години він разом зі своєю дружиною виїхав з дому в напрямку с.Буки Черкаської області на службовому автомобілі у службових справах. Спочатку він мав намір їхати через с.Саливінки, а далі по трасі Київ-Одеса, але навігатор після виїзду з м.Обухова проклав маршрут через м.Узин і він поїхав по цьому маршруту. Дорога була не завантаженою транспортом, дорожнє покриття сухим, погода була сонячною. Памятає події, під час яких він проїхав приблизно 30 км і більше нічого не пам`ятає про події, що відбувалися за його участю з того періоду часу до 01 вересня 2016 року. Потім уже йому стало бути відомим, що він попав у дорожньо-транспортну пригоду.
Уточнив, що маршрутом, який визначив навігатор, він їхав вперше. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він та його дружина отримали тілесні ушкодження.
Також показав суду, що виконання його службових обов`язків потребує постійних службових роз`їздів, які він здійснює особисто на службовому автомобілі і що саме з цих підстав адміністрація за місцем його роботи подала до суду клопотання про незастосування щодо нього судом додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Розкаюється у скоєному, шкодує, що так сталося.
Дослідивши за своїм внутрішнім переконанням всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження та керуючись при цьому законом, суд оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та приходить до висновку, що основною причиною скоєння ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди стали порушення з його боку вимог пунктів 1.3, 1.5, 1.10, 2.3(б), 16.11 та вимог дорожніх знаків 2.1, 2.2 і дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
При цьому суд виходить з того, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню у відповідності до положень ст. 91 КПК України і в тому числі щодо події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, форми його вини.
За викладеного суд вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст. 65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, особу винного та конкретні обставини справи.
З огляду на зміст ч. 2 ст. 286 КК України та вимоги статтей 12, 25 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до тяжких злочинів та є злочином, що вчинений з необережності.
Пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною суд відповідно до ст. 66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує помякшуючу покарання винного обставину та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, його відношення до вчиненого (усвідомлює протиправність свого вчинку та розкаюється у скоєному ), що суттєво знижує суспільну небезпечність його особи, тяжкість скоєного винним злочину та його суспільну небезпечність, дані про його особу, який позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та з урахуванням думки потерпілої, приходить до висновку, що необхідною та достатньою мірою основного покарання обвинуваченому за скоєне, є передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення волі строком 3 роки. Таке призначене покарання на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого винним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, з названих підстав суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_5 немає необхідності в реальному виконанні основного покарання, а тому у відповідності до положень ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити винного від відбування такого призначеного судом покарання із випробуванням, якщо він протягом визначеного судом строку випробування один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені статтею 76 вказаного Кодексу судом обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останній про зміну місця проживання та роботи.
З огляду на викладене суд також приходить до висновку не призначати ОСОБА_5 передбачену санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому, суд погоджується з доводами обвинуваченого та враховує думку прокурора в тім, що позбавлення обвинуваченого спеціального права обмежить його можливості здобувати кошти на утримання сім`ї, зважаючи, що характер його роботи тісно пов`язаний із використання транспорту і на що вказують дані клопотання з його місця роботи.
Судові витрати - вартість проведених у кримінальному провадженні судових експертиз на загальну суму 4920.35 грн. після набрання вироком законної сили необхідно стягнути на користь держави із обвинуваченого ОСОБА_5 .
Речові докази у провадженні - легковий автомобіль «RENAULT CLIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль «КамАЗ 551», державний номерний знак НОМЕР_2 , які повернуті їх власникам, після набрання вироком законної сили залишити у володінні останніх.
Цивільного позову у провадженні не заявлено, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до статті 76 вказаного Кодексу обовязки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останній про зміну місця проживання та роботи.
Судові витрати - вартість проведених у кримінальному провадженні судових експертиз на загальну суму 4920.35 грн. стягнути на користь держави із засудженого ОСОБА_5 .
Речові докази у провадженні - легковий автомобіль «RENAULT CLIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль «КамАЗ 551», державний номерний знак НОМЕР_2 , які повернуті їх власникам, після набрання вироком законної сили залишити у володінні останніх.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Рокитнянський районний суд, а засудженим з моменту отримання його копії.
Суддя ОСОБА_1
Вирок набрав законної сили «_____»___________________20___ року