єун. №389/725/17
провадження № 1-кп/389/73/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченої - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам"янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001574 від 27.08.2015 року, стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, громадянки України, з середньою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерка, раніше судима:
04.08.2014 року Знам`янським міськрайонним судом за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в сумі 850 гривень,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.389 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_4 скоїла ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього покарання, за наступних обставин.
Вироком Знам`янського міськрайонного суду від 04.08.2014, який 04.09.2014 набрав законної сили, ОСОБА_4 засуджена за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

У подальшому, 04.08.2014 отримавши копію вироку, ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо сплати штрафу, призначеного їй вироком суду, впродовж місячного строку з моменту набрання вироком законної сили і повідомлення про це кримінально виконавчої інспекції, суду шляхом пред`явлення документа про сплату, будучи попередженою про необхідність виконання покарання і про кримінальну відповідальність за несплату штрафу, діючи умисно, маючи змогу та не бажаючи сплачувати штраф, щомісячно отримуючи пенсію за віком та маючи при цьому неофіційний заробіток, штраф, призначений вироком Знам`янського міськрайонного суду від 04.08.2014, з 04.09.2014 та по даний час не сплатила без поважних на те причин, жодних заходів до виконання вироку не вживала.
Таким чином ОСОБА_4 , достовірно знаючи про необхідність сплати призначеного їй за вироком суду штрафу, умисно ухилилася від сплати призначеного штрафу та не виконала покладені на неї обов`язки, які були визначені вироком Знам`янського міськрайонного суду від 04.08.2014.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою в скоєному кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що дійсно, достовірно знаючи про необхідність сплати штрафу, призначеного їй вироком суду, штраф не сплатила, оскільки вважає себе невинуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Однак в подальшому зобов"язується сплатити штраф.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органами досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор та обвинувачена, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_4 доведеною, а її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.389 КК України за ознаками: ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього покарання.
Вирішуючи питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих її вину обставини.
Санкцією ч.1 ст.389 КК України, передбачено покарання у виді виправних робіт або обмеження волі.
Згідно ч. 2 ст.57 КК України, виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Згідно ч.3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військово службовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 є особою, яка досягла пенсійного віку, а відтак відповідно до ст.ст. 57,61 КК України їй не може бути призначено жодне із альтернативних видів покарань визначених санкцією ч.1 ст.389 КК України, а тому суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_4 винною за ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання.
Оскільки відповідно до вимог ст. 71 КК України, невідбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання призначеного за новим вироком, а даним вироком ОСОБА_4 , не призначено жодного покарання, а відтак, суд вважає, що вирок Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2017 року слід виконувати самостійно.
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Враховуючи вищевикладене, думку прокурора, який також вважає, що ОСОБА_4 підлягає визнанню винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, але звільненню від покарання, як особа до якої не може бути застосовано жодного з видів покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 389 КК України, відсутність підстав для закриття справи та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне, у відповідно до ч.2 ст.373 КК України, постановити обвинувальний вирок і звільнити останню від покарання.
При цьому суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 71,72 КК України, покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_4 вироком Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2014 року за ч.1 ст.125 КК України підлягає самостійному виконанню.
Керуючись ст.ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 395 КПК України,суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та звільнити від покарання на підставі ст. 57 ч.2, ст.61 ч. 3, ст. 74 ч.1 КК України.
Вирок Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2014 року виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1