Справа № 495/424/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.02.2017 м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0000105 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бритівка Білгород-Дністровського району Одеської області, маючого неповну середню освіту, не одруженого, учня ДНЗ «Білгород-Дністровського професійного будівельного ліцею», раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, при наступних обставинах:

13.01.2017, приблизно о 21 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 , близько шести ударів кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в повіках очей.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України з тих підстав, що він відмовляється від обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання потерпілого та закриття кримінального провадження.

Захисник в інтересах обвинуваченого не заперечував проти задоволення клопотання потерпілого, просив закрити кримінальне провадження у відношенні нього.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечувала проти задоволення клопотання потерпілого, просила закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання потерпілого, просив закрити кримінальне провадження у відношенні нього.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та вивчивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, виходячи з наступного:

Під час здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх суд зобов`язаний забезпечувати точне й неухильне застосування чинного законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією, Кримінальним кодексом, Кримінальним процесуальним кодексом, положеннями інших нормативно-правових актів, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.89, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.85 («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.
Кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбачених гл.38 КПК, та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою. Якщо норми КПК суперечать такому міжнародному договору, застосуванню підлягають згідно із ч.4 ст.9 КПК положення відповідного договору.
Крім того, суд враховує що закріплений законом особливий підхід до неповнолітніх зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації кримінальної відповідальності; дотримуватися принципу найкращих інтересів дитини, закріпленого в ст.3 Конвенції ООН про права дитини, який полягає в тому, що, якщо певна правова норма може по-різному тлумачитися, застосуванню підлягає те тлумачення, яке найкращим чином відповідає інтересам дитини.
Під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст.3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень гл.29 КПК і розд.XI КК.
Однією з форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника. Так, відповідно до п.10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. На цьому наголошується й в п.23.2 рекомендації СМ/Rес(2008)11 Комітету міністрів Ради Європи державам членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
При цьому примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) слід розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.
За загальним правилом домовленості стосовно примирення між сторонами можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і законним представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження, зокрема медіатора, громадської організації, які виконують функції з примирення сторін. Слідчий, прокурор та суддя не вправі брати участь в таких домовленостях.
Примирення обвинуваченого та потерпілого може мати різні наслідки, передбачені законом, в тому числі:
а) припинення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Примирення в такому випадку є не абсолютним, а може бути одним із багатьох чинників, які спонукали потерпілого до такої відмови;
б) звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст.46 КК);
в) укладення угоди про примирення та застосування покарання чи звільнення від його відбування з випробуванням, зазначеним у такій угоді;
г) врахування примирення при призначенні покарання як обставини, що його пом`якшує.
Враховуючи те, що примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути досягнутим в будь-який момент під час судового провадження до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, суд про інформував обвинуваченого та потерпілого про право останнього відмовитись від обвинувачення (якщо кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення), право сторін на примирення між ними, правову природу такого примирення та його наслідки. При цьому обвинувачений та потерпілий використалися своїм правом на примирення та правом потерпілого відмовитись від обвинувачення, оскільки дане кримінальне провадження є у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що вказане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, а потерпілий ОСОБА_5 відмовився від обвинувачення відносно ОСОБА_3 , то суд вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372, 477, 392-395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1