У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дяківці Літинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4,6,9 ч.2 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
потерпілі ОСОБА_7
ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за п. п. 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 :

- на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 510 грн., обернути стягнення на 85 грн 35 к., які знаходяться на депозитному рахунку Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області.

- на користь НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області витрати на проведення експертиз у сумі 14239 грн 50 к.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнень до неї.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, а його вину та мотив вчинення вбивства не доведеними.

Посилається на те, що під час досудового розслідування та при судовому розгляді залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення у кримінальному провадженні, не встановлені жодні фактичні дані, які б доводили його вину за висунутим обвинуваченням.

Посилаючись на неповноту судового розгляду, зазначає, що ця неповнота полягає в наступному:

- не досліджені обставини кримінального провадження, інші версії та мотиви злочину;

- не досліджені обставини його затримання, відсутні дані про особу, яка його затримала. Зазначає, що протокол затримання не складався, його копія йому не вручалася, а він був доставлений до Миколаївського РВ УМВС 14.12.2012 року о 23:50;

- не допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_10 (клопотання про допит цього свідка відхилено), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . В той же час, не надана оцінка показанням свідків, які, на думку апелянта, є суперечливими;

- не досліджені обставини виявлення у магазині чорної шапки та чохла від мобільного телефону. Не встановлені причини, з яких не викликався кінолог з пошуковою собакою, та чому за допомогою собаки не було виявлено особу, якій належить шапка та чохол від мобільного телефону;

- не досліджені речові докази, зокрема, одяг, в якому він був затриманий;

- не досліджені гроші в сумі 510 грн, які були викрадені з магазину, та не досліджено зошит, в якому велася бухгалтерія;

- не досліджено мобільний телефон ОСОБА_13 , відомості про телефонні дзвінки потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до ОСОБА_13 ;

- у магазині, окрім чужої шапки та чохла від мобільного телефону, також виявлені відбитки пальців рук третьої особи, але кому вони належать, не встановлено.

Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з наступних підстав:

- не встановлено наявності у нього умислу на здійснення розбійного нападу та вбивства ОСОБА_13 . На думку апелянта, судом не надана оцінка показанням свідка ОСОБА_14 , про те, він позичив ОСОБА_5 в борг 400 грн. Також його знайомий ОСОБА_15 теж дав йому 120 грн. У зв`язку із чим, зазначає, що у нього були свої кошти, а тому вважає невірним висновок про вчинення ним убивства з корисливих мотивів та з метою приховати інший злочин;

- зазначає, що відсутні відбитки пальців його рук на держаку від лопати, молотку та держаку молотка, а наявні запахи людей у магазині не ідентифікуються з його запахом, що не враховано судом при ухваленні вироку.

- не знайдені були пиво, хліб і ковбаса, із-за яких нібито було вчинено вбивство. Отже, як зазначає апелянт, не з`ясовано питання, хто забрав ці продукти, або ж поклав на місця.

- суд не взяв до уваги показання свідків, зокрема, щодо того, що ОСОБА_13 у розмові з власницею магазину, батьком та постачальником, не виказувала жодної стурбованості з приводу конфлікту з ним. Вважає, що показання свідків свідчать про те, що 14.12.2012 року близько 13:00 його не було біля магазину, висновки про це вважає припущеннями;

- не враховані показання свідка ОСОБА_14 , який бачив його біля магазину 14.12.2012 року о 11:00, свідка ОСОБА_16 , який бачив його близько 12:00, коли він ( ОСОБА_5 ) виходив з магазину, потерпілого ОСОБА_17 , який зустрів його о 12:30, о 12:40 ОСОБА_13 дзвонила ОСОБА_7 ; о 12:40 постачальник забрав гроші з магазину, о 12:45 ОСОБА_8 розмовляла з ОСОБА_13 , а біля 13:00 в магазині виявила ОСОБА_13 побитою.

Стверджує, що 14.12.2012 року потерпілий ОСОБА_18 зустрів його о 12:30, пригостив сигаретою, та на його прохання ОСОБА_7 дзвонив ОСОБА_19 по телефону. Проте, відомості про даний дзвінок не досліджені, хоча мають значення для з`ясування часу, коли фактично відбулася розмова між ним та ОСОБА_7 . Вважає, що коли ОСОБА_7 з ним розмовляв, то ОСОБА_13 була ще жива.

На думку апелянта, слід було допитати постачальника, оскільки останній бачив потерпілу живою, але не встановлено, в який конкретно час постачальник залишив приміщення магазину. Після постачальника ОСОБА_13 дзвонила по телефону батькові та жодного натяку на конфлікт з ним ( ОСОБА_20 ) не вказувала.

На думку апелянта, суд першої інстанції недостатньо звернув увагу на показання ОСОБА_7 , що їх зустріч була о 12:30, за 300 м від магазину. Після їх зустрічі ОСОБА_7 приїхав до магазину через 45 хв., оскільки за показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , вони приїхали до магазину о 13:15, а потім вже приїхав батько потерпілої ОСОБА_7 , але куди заїхав потерпілий після зустрічі з ним о 12:30, не з`ясовано. При цьому, ОСОБА_7 навмисно замовчав факт того, що останній за його проханням дзвонив ОСОБА_19 . Тому вважає, що дана обставина прихована саме через те, що у оператора мобільного зв`язку зафіксовано час цього дзвінка.

Посилається на те, що речові докази не обліковувалися у книзі приймання, обліку та передачі речових доказів, а вирок не містить рішення щодо долі речових доказів.

Зазначає, що суд першої інстанції зробив висновки на підставі його показань, які він надавав у ході досудового розслідування, але вони були надані без участі захисника. Крім того, суд обґрунтував судове рішення показаннями свідків, що були надані слідчому.

Також вважає, що судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку із врученням йому неналежно оформленої копії вироку та не роз`яснення процесуальних прав на оскарження вироку.

Просить дослідити під час апеляційного розгляду наступні докази: протокол допиту свідка ОСОБА_23 , протокол затримання, протокол допиту свідка ОСОБА_3 , протокол огляду місця події, а також речові докази: його одяг, сліди папілярних узорів пальців рук ОСОБА_5 з молотка, фрагмента ручки молотка та дерев`яного держака, а також допитати свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
14 грудня 2012 року біля 13 години, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_3 , який належить ПП ОСОБА_8 .

Знаходячись у приміщенні магазину, ОСОБА_5 став вимагати у продавщиці ОСОБА_28 дати йому у борг пляшку пива, на що остання почала заперечувати та відмовила.

Між ОСОБА_28 та ОСОБА_5 раптово виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на розбійний напад на ОСОБА_28 , з метою заволодіння пляшкою пива та грошима, які знаходилися у магазині, поєднаний із умисним вбивством з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин. Реалізуючи задумане, ОСОБА_5 кулаками рук з силою наніс декілька ударів у тулуб ОСОБА_28 . Від отриманих ударів остання впала на підлогу.

Після цього ОСОБА_5 , тримаючи у руках дерев`яний держак від лопати, що знаходився у магазині, навмисно з метою вбивства ОСОБА_13 з великою силою наніс ним 4-5 ударів по голові ОСОБА_28 , завдавши тілесні ушкодження та спричинивши їй смерть. Після цього навмисно заволодів коштами у сумі 510 грн., які належали ОСОБА_8 , чим спричинив останній майнову шкоду.

Смерть ОСОБА_28 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді багаточисельних забитих ран голови з масивним крововиливом в м`які покрови, переламу зводу черепа, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, субдуральної гематоми зліва (резекційна трепанація черепу - 50 куб см), ускладнений відтоком, набряком головного мозку, набряком легень на фоні вагітності 8-9 неділь з плодом чоловічої статі в порожнині матки.

З викраденим майном ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_29 та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вважали подану апеляційну скаргу необґрунтованою, думку прокурора, який просив залишити вирок без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та в порядку вимог ч. 3 ст.404 КПК України, частково задовольнивши клопотання обвинуваченого, апеляційний суд повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження: допитав потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідив письмові докази; обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд встановив, що 14 грудня 2012 року біля 13 години, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_3 , який належить ПП ОСОБА_8 . Знаходячись у приміщенні магазину, ОСОБА_5 став вимагати у продавщиці потерпілої ОСОБА_13 (раніше прізвище - ОСОБА_30 ) дати йому у борг пляшку пива, але потерпіла відмовила.

Між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 раптово виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на розбійний напад на ОСОБА_13 , з метою заволодіння пляшкою пива та грошима, які знаходилися у магазині, поєднаний із умисним вбивством потерпілої, з корисливих мотивів.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 кулаками рук з силою наніс декілька ударів у тулуб ОСОБА_13 . Від отриманих ударів остання впала на підлогу. Потім ОСОБА_5 , тримаючи у руках дерев`яний держак від лопати, що знаходився у магазині, навмисно з метою вбивства ОСОБА_13 з великою силою наніс ним 4-5 ударів по голові ОСОБА_13 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження в області голови.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_13 закриту черепно-мозкову травму у вигляді багаточисельних забитих ран голови з масивним крововиливом в м`які покрови, перелам зводу черепа, субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, субдуральну гематому зліва, ускладнену відтоком, набряком головного мозку, набряком легень на фоні вагітності 8-9 неділь з плодом чоловічої статі в порожнині матки.

Від отримання зазначених тілесних ушкоджень 16 грудня 2012 року настала смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_5 навмисно заволодів коштами у сумі 510 грн, які належали ОСОБА_8 , чим спричинив останній майнову шкоду. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Зазначене обвинувачення підтверджується доказами, які досліджені судом першої та апеляційної інстанцій.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що його донька ОСОБА_13 (раніше ОСОБА_30 ) працювала в магазині ПП ОСОБА_31 , який розташований по вул. Поштовій в с. Шурине. 14.12.2012 р. він мав проводити в приміщенні цього магазину зварювальні роботи. Приблизно о 12:30 зателефонувала донька і сказала, що вже можна приїхати до магазину для виконання робіт. По дорозі до магазину, не доїжджаючи приблизно 250-300 м, він зустрів ОСОБА_5 , якого знав як колишнього мешканця с. Шурине. Він зупинився та ОСОБА_5 попросив у нього сигарети. Коли він давав ОСОБА_5 пачку сигарет, то побачив на його правій руці кров. ОСОБА_5 йому здався збудженим, напруженим. Взявши сигарету з пачці, ОСОБА_5 повернув пачку, на якій залишилася кров.

До магазину було приблизно 300 м, але дорога йшла в об`їзд, тому він об`їжджав по дорозі. Під час руху йому зателефонував ОСОБА_32 і сказав, що його доньку побили. Він негайно прибув до магазину, то там вже були люди. Донька лежала в магазині на підлозі, в крові, після чого була доставлена до лікарні.

Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_7 надав в суді апеляційної інстанції та, окрім того, пояснив, що ОСОБА_5 рухався зі сторони магазину. Після того, як ОСОБА_5 повернув пачку сигарет «Класика», він їх поклав в автомобілі. Вже після доставлення доньки до лікарні, він повідомив слідчого про цю пачку, сліди крові на руці ОСОБА_5 та добровільно пачку видав працівникам міліції.

Таким чином, показаннями потерпілого ОСОБА_7 спростовані наведені апелянтом доводи про те, що їх зустріч відбулася о 12:30, оскільки потерпілий зазначив, що донька йому зателефонувала приблизно у цей час, потім він зібрав речі та виїхав, тобто ця зустріч відбулася пізніше.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від дачі показань по суті висунутого йому обвинувачення. Проте, як слідує з його пояснень на окремі запитання, а також пояснень в суді першої інстанції, він не заперечував тієї обставин, що 14 грудня 2012 р. він заходив до магазину, де працювала ОСОБА_13 , що між ними виникла сварка, та підтвердив пояснення потерпілого ОСОБА_33 про зустріч з останнім поблизу магазину.

Не заперечував, що на вулиці зустрів ОСОБА_7 , той зупинився, а він попросив у ОСОБА_7 сигарети. Взявши сигарету, він повернув ОСОБА_7 пачку з сигаретами.

Зазначена пачка сигарет «Класика» була предметом експертного дослідження та відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №1 від 08.02.2013 р., встановлені генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 , зразка крові ОСОБА_5 , на пачці цигарок «Класика» виявлена кров людини та встановлені її генетичні ознаки (ДНК-профіль).

Згідно висновку експертизи, генетичні ознаки слідів крові на пачці цигарок збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 . Походження слідів крові на пачці цигарок Класика від ОСОБА_13 виключається (а.с. 187-194, т.1).

Отже, зазначені висновки молекулярно-генетичної експертизи підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 в тій частині, що він на руці обвинуваченого ОСОБА_5 бачив кров.

При цьому, як слідує з пояснень потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 рухався з боку магазину, а потерпіла ОСОБА_13 була виявлена в магазині з численними тілесними ушкодженнями майже під час зустрічі обвинуваченого ОСОБА_5 з потерпілим ОСОБА_7 , оскільки безпосередньо після цієї зустрічі, коли ОСОБА_7 прямував до магазину, він отримав телефонний дзвінок про те, що ОСОБА_13 виявлена в магазині побитою.

Тому наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що під час зустрічі з ОСОБА_7 на потерпілу ОСОБА_13 ще не був здійснений напад, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 відмовився надати показання щодо того, чому на його руці була кров, а в суді першої інстанції стверджував, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 він не спричиняв, і у нього взагалі не було тілесних ушкоджень.

Однак, показання потерпілого ОСОБА_7 та наведені висновки молекулярно-генетичної експертизи спростовують показання обвинуваченого про відсутність на його тілі тілесних ушкоджень після перебування в магазині, де виявлена потерпіла ОСОБА_13 . Ці докази підтверджують обвинувачення в тій частині, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 відбулася сварка, в ході якої останній застосував до потерпілої насильство, заподіявши тілесні ушкодження. Тобто, є достатні підстави вважати, що кров на руці ОСОБА_5 виникла через отримання ним тілесного ушкодження під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 .

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що 14.12.2012 р. він двічі заходив до магазину. Вперше зайшов о 10 год. купувати сірники. Вдруге, об 11:20, він зайшов до магазину, але за ним зайшов ОСОБА_14 і сказав ОСОБА_13 йому нічого не продавати. Між ним і ОСОБА_13 виник словесний конфлікт, оскільки остання відмовила йому продавати продукти, а тому він залишив замовлені хліб, ковбасу і пляшку пива на прилавку і вийшов з приміщення магазину.

Однак, пояснення обвинуваченого про те, що він лише двічі заходив в магазин по АДРЕСА_3 , де працювала потерпіла ОСОБА_13 , спростовані показаннями свідка ОСОБА_34 , з яких слідує, що 14.12.2012р. він тричі бачив, як ОСОБА_5 заходив та виходив з магазину.

Так, свідок ОСОБА_34 пояснив, що 14.12.2012 р. вранці на велосипеді він рухався по с. Шурине. Приблизно о 09:45 він вперше зустрів ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та попросив у нього в борг 50 грн, пояснивши, що придбав квиток з м. Миколаєва, щоб доїхати додому, а доїхати до міста не вистачає грошей. Він відмовив йому. Вдруге він бачив ОСОБА_5 , коли той зайшов до магазину на вул. Поштовій. Потім, приблизно через 1-1,5 години він їхав по цій же вулиці і втретє побачив ОСОБА_5 , який знову заходив до магазину. Вчетверте він побачив ОСОБА_5 , коли останній виходив з магазину. Він поїхав додому, та приблизно через 20-25 хвилин поїхав до магазину за покупками, але там було вже багато людей і він дізнався, що ОСОБА_13 була побита.

Показання свідка ОСОБА_34 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який теж бачив, що ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 14.12.2012 р. заходив до магазину ПП ОСОБА_31 .

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що ввечері 13.12.2012 р. ОСОБА_5 попросив грошей в борг, пояснивши про намір поїхати з села. Він позичив 200 грн, і раніше позичав йому 200 грн. Вранці о 06:00 ОСОБА_5 мав автобусом виїхати до м. Вінниці. Але, як виявилось, ОСОБА_5 нікуди не поїхав, а весь вечір вживав алкогольні напої. 14.12.2012 р. побачив ОСОБА_5 в селі біля магазину. Він підійшов спитати, чому ОСОБА_5 не поїхав, але розмови не відбулось, оскільки останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. 14.12.2012 р. він зайшов до ОСОБА_13 в магазин і сказав, щоб та не давала ОСОБА_5 нічого в борг.

В суді обвинувачений ОСОБА_5 визнав, що між ним та ОСОБА_13 сталася сварка через відмову останньої продати йому продукти харчування. Проте, як свідчать показання свідка ОСОБА_14 , ця сварка відбувалася не в присутності останнього.

З пояснень потерпілої ОСОБА_8 слідує, що 14.12.2012 р. приблизно о 12:45 вона розмовляла по телефону з ОСОБА_13 , коли їхала з м.Миколаєва в с. Шурине. Приблизно о 13:00, приїхавши до магазину, побачила, що двері відчинені. Потерпілу ОСОБА_13 вона виявила приблизно о 13:00 в непритомному стані в приміщенні магазину, на підлозі за прилавком. Вона вибігла на вулицю та покликала на допомогу ОСОБА_35 , також під`їхали ОСОБА_21 з ОСОБА_36 . Невдовзі до магазину зайшов батько ОСОБА_37 , з яким вона домовлялась про проведення зварювальних робіт. ОСОБА_13 відвезли в лікарню.

Свідок ОСОБА_38 підтвердив ці пояснення, зазначивши, що 14.12.2012 р. в період часу приблизно з 12 до 13 години, точного часу назвати не зміг, на вулиці біля магазину в с. Шурине ОСОБА_8 покликала на допомогу. В магазині, за прилавком, на підлозі побачив однокласницю ОСОБА_39 , яка лежала на спині, в крові, у неї була велика рана на голові.

Окрім того, свідок ОСОБА_21 , надавши аналогічні пояснення, пояснила, що приблизно о 13:10 14.12.2012 р. її з роботи забрав чоловік ОСОБА_32 , а біля магазину їх покликала на допомогу ОСОБА_8 , а ОСОБА_13 перебувала в непритомному стані в магазині.

Отже, з наведених показань потерпілих та свідків слідує, що вони вказували в своїх поясненнях приблизний час, коли бачили ОСОБА_5 востаннє біля магазині, коли останній зустрівся з ОСОБА_7 та коли була виявлена потерпіла. Зокрема, з показань свідка ОСОБА_34 слідує, що він бачив, як ОСОБА_5 виходив з магазину, а приблизно через 20-25 хвилин дізнався, що ОСОБА_13 була побита, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_13 вона виявила в магазині приблизно о 13:00.

Згідно показанням свідка ОСОБА_21 , вона їхала біля магазину приблизно о 13:10, а потім невдовзі під`їхав потерпілий ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_38 точно не вказав час, коли його покликали на допомогу, назвавши, що це відбулося в період з 12 до 13 год. Згідно показанням потерпілого ОСОБА_7 , донька йому зателефонувала приблизно о 12:30, потім він зібрав речі та поїхав до магазину, і по дорозі зустрів ОСОБА_5 зі слідами крові на руці.

Ці показання потерпілих та свідків вказують на те, що саме ОСОБА_5 перебував в магазині ПП ОСОБА_31 приблизно о 13 годині.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його розрахунки щодо конкретного часу, коли кожен з потерпілих та свідків його бачили біля магазину, та коли виявили в магазині потерпілу, є лише припущеннями обвинуваченого, оскільки потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вказали приблизний час, коли вони спілкувалися по телефону з ОСОБА_40 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_34 вказували приблизний час, коли бачили ОСОБА_5 в першій половині дня в магазині та біля магазину, в тому числі свідок ОСОБА_34 теж вказував приблизний час, коли бачив, що ОСОБА_5 втретє виходив з магазину передобідню пору дня, а потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_38 та ОСОБА_21 вказували приблизний час, коли виявили потерпілу ОСОБА_13 в магазині.

Тому при викладенні обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено приблизний час вчинення злочинів стосовно ОСОБА_13 13 година. Наведені апелянтом доводи, що з батьком потерпілої ОСОБА_7 він зустрівся саме о 12:30, є припущеннями. В той же час, є достатні підстави вважати, що саме під час цієї зустрічі ОСОБА_13 вже була виявлена потерпілою ОСОБА_8 з ознаками насильства.

Наведені в апеляційній скарзі твердження обвинуваченого про те, що в магазині о 12:40 перебував постачальник товару, є голослівними, оскільки таких даних не встановлено ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду. Ці доводи апелянта спростувала в апеляційному суді потерпіла ОСОБА_8 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції з цього приводу ніяких пояснень не надавав і клопотань не заявляв. Пояснила, що постачальник товару дійсно 14.12.2012 року був в магазині. Однак, під час останньої розмови, яка відбулася приблизно о 12:45, ОСОБА_13 не повідомляла, що постачальник перебував на той момент в магазині.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , зазначаючи про неповноту судового розгляду, посилається, що не виявлено мобільний телефон ОСОБА_13 , не досліджувалися відомості про телефонні дзвінки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до ОСОБА_13 .

Також вважає, що потерпілий ОСОБА_7 в своїх поясненнях навмисно не повідомив про те, що на його ОСОБА_41 прохання ОСОБА_18 дзвонив ОСОБА_42 по телефону, але і ці відомості про час дзвінка не досліджувалися.

Проте, як свідчать дані журналу судового засідання та аудіозапис судового процесу, ОСОБА_5 та його захисник під час судового розгляду не заявляли клопотання про витребування відповідних даних у оператора мобільного зв`язку.

Враховуючи, що з моменту подій минуло понад 3 роки, витребування цих даних не є можливим. Однак, відсутність відомостей щодо конкретного часу здійснення телефонних дзвінків істотно не впливає на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу та вбивства потерпілої, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, які беззаперечно доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні злочинів.

Так, окрім вищенаведених пояснень потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків та висновку молекулярно-генетичної експертизи, вина ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_8 суду першої та апеляційної інстанції пояснила, що в магазині була порушена обстановка: розкидані пляшки з водою, продукти, було багато плям крові. Вона бачила чужий молоток без ручки, який знаходився на полиці, яка знаходиться, де зазвичай перебував продавець, на рівні його голови позаду, і на полиці була вм`ятина. В магазині серед господарських товарів при вході були держаки від лопат, сокири. Але один держак лежав в стороні від інших, на ньому були сліди крові. Скриня, в якій лежали гроші, була відкрита та порожня, на ній були сліди крові. Була виявлена нестача грошей в сумі 510 грн.

Ці пояснення потерпілої ОСОБА_8 повністю узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 14.12.2012 р. - магазину, розташованого в с.Шурине Миколаївського району Миколаївської області, та фототаблиць до нього, відповідно якому на поверхні підлоги біля прилавку магазина та поверхні підлоги біля внутрішних дверей виявлені плями речовини бурого кольору, та зняті змиви.

У столі був відкритий ящик з порожньою картонною коробкою. На підлозі біля дверей виявлено фрагмент дерев`яної ручки. На полиці виявлено молоток з фрагментом дерев`яної ручки. Також виявлені чохол та чорна шапка, на якій мається візерунок з квітів. Крім того, вилучено дерев`яний держак з нашаруванням речовини бурого кольору, а також відбитки пальців рук (т.1, а.с. 14-29).

З пояснень потерпілої ОСОБА_8 слідує, що шапочка з візерунками та чохол належали ОСОБА_13 . Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься акт від 14.12.2012 року, в якому вказані підстави незастосування службової собаки (т. 1, а.с. 30). Тому доводи апелянта про неповноту судового розгляду через не встановлення належності шапочки та чохла та відсутність причин незастосування службової собаки для встановлення належності цих предметів, не є слушними.

Об`єкти, які вилучені під час огляду місця події, досліджені експертами, і за результатами цих експертних досліджень встановлено факт причетності саме ОСОБА_5 до вбивства ОСОБА_13 .

Так, відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №1 від 11.01.2013 р., встановлена групова належність крові ОСОБА_13 та крові ОСОБА_5 . На двох фрагментах марлі зі змивами (з поверхні підлоги біля прилавку магазина та з поверхні підлоги біля внутрішних дверей знайдена кров людини, при досліджені якої встановлено, що кров могла виникнути від ОСОБА_13 . У випадку змішання крові в плямах на речових доказах, її походження не виключається від ОСОБА_13 та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 177-178).

Як вказано в дослідницькій частині даної експертизи, слідчим в трьох паперових пакетах були доставлені експертові змиви речовини бурого кольору, які вилучені при огляді місця події. Ці пакети були заклеєні та підписані, і цілісність пакування не була порушеною. Тобто, відсутні підстави вважати, що до змісту наданих для проведення зазначеної експертизи пакетів було втручання, про що вказували під час апеляційного розгляду апелянт та його захисник. Тому відсутні підстави для визнання недопустимими як докази цей висновок експертизи та наступні висновки експертиз, в основу яких покладені дані висновки.

Згідно висновку одорологічної експертизи № 1 від 31.01.2013 р., у запаховому сліді, вилученому з дерев`яного держака, є запах людини, який ідентичний запаховому зразку ОСОБА_13 (т.1, а.с. 232-237).

Зазначені висновки вказують на те, що дерев`яний держак був знаряддям вбивства ОСОБА_13 .

Саме на цьому знарядді злочину - на дерев`яному держаку, як вбачається з висновку експертизи № 4/12 від 25.02.2013 р., в результаті проведеного імунологічного дослідження виявлено кров людини та встановлено її ДНК-профіль. Генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному держаку є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_5 (т.2, а.с. 40-47).

Таким чином, враховуючи показання потерпілого ОСОБА_7 , який бачив кров на правій руці ОСОБА_5 , яка залишилася на пачці сигарет, враховуючи вище приведені висновки молекулярно-генетичної експертизи №1 від 08.02.2013 р., згідно яким генетичні ознаки слідів крові на пачці цигарок збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 , з огляду на висновки № 4/12 від 25.02.2013 р., згідно яким генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному держаку є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_5 , дані докази беззаперечно доводять, що саме ОСОБА_5 використав дерев`яний держак для нанесення ударів ОСОБА_13 .

Згідно висновку експерта № 6/11 від 25.02.2013 р., на який послався суд першої інстанції, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному руків`ї від молотка, які є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_5 (т.2, а.с. 9-16).

Як слідує з наведених висновків експертиз № 4/12 та №6/11 від 25.02.2013 р., на поверхні дерев`яного руків`ї від молотка та на поверхні дерев`яного держака не виявлено слідів папілярних узорів. Проте, ці висновки не спростовують обвинувачення, про що зазначає апелянт, оскільки згідно проведеного молекулярно-генетичного дослідження, на цих об`єктах виявлені сліди крові, які є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_5 .

Як встановлено, на руці ОСОБА_5 була кров останнього. Тобто, висновок експертизи № 4/12 від 25.02.2013 р. також доводить, що при вчиненні злочинів саме ОСОБА_5 застосував дерев`яний держак, яким заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, оскільки на ньому виявлені сліди крові, які є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та зразка крові ОСОБА_5 .

Крім того, предметом експертного дослідження були особисті речі ОСОБА_5 : светр, брюки та черевики, які були вилучені під час складання протоколу про затримання від 14.12.2012 року (т.1, а.с. 117), що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині. Як слідує з висновку судово-медичної експертизи речових експерта №2 від 24.01.2013 р. на светрі (об. № 5,6), брюках знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_13 . Дані серологічного дослідження не виключають можливості змішення крові в плямах на речових доказах та походження її від ОСОБА_5 . На светрі знайдена кров людини (об. №3), походження якої не виключається від ОСОБА_5 і виключається від ОСОБА_13 . На туфлях кров не виявлена (т.1, а.с. 166-168).

Отже, висновки судово-медичної експертизи речових доказів також доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 та розбійного нападу на неї, оскільки на светрі та брюках виявлені плями крові, походження якої не виключається від ОСОБА_13 .

Хоча судом першої інстанції не вирішено долю зазначених речових доказів, про що зазначив апелянт, але це ніяким чином не впливає на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів.

Суд першої інстанції послався на висновок молекулярно-генетичної експертизи №2 від 28.02.2013 р., згідно яким походження клітин у змивах з обох рук ОСОБА_5 від ОСОБА_13 виключається (т. 2, а.с. 56-62). Проте, зазначені висновки експертизи не спростовують обвинувачення, визнане судом доведеним, як вважає апелянт. Як встановлено судом, під час вчинення розбійного нападу та вбивства ОСОБА_5 застосував дерев`яний держак, а тому не виключно, що при зазначеному способі вчинення злочину кров потерпілої на руках ОСОБА_5 була відсутня.

Що стосується висновків судово-дактилоскопічної експертизи № 20 від 20.02.2013 року (т.2, а.с. 80-85), якою встановлено наявність на місці злочину відбитку пальців третьої особи, то ці висновки теж не спростовують висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 , про що зазначає апелянт. Магазин є громадським місцем, яке відвідує велика кількість людей, а тому не встановлено, кому саме належить виявлений відбиток пальців рук.

Окрім наведених доказів, в основу обвинувального вироку судом першої інстанції обгрунтовано покладені висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 , які підтверджують обвинувачення щодо характеру тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_13 , їх кількості, локалізації, ступеню тяжкості та механізму їх спричинення.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №2379 від 23.01.2013 р., у ОСОБА_28 виявлені тяжкі тілесні ушкодження: крововилив в щелепній області з переходом на область орбіти правого ока, крововилив в білкову область правого ока, крововилив на слизовій нижній губі справа, перелам щелепної дуги справа, багаточисельні припухлості м`яких тканин в проекції ран справа та зліва, багаточисельні полосовидні садна в потиличній області, вшиті рани в тіменно-височній області справа та тіменно-мозкової області зліва; вшитий дуговидний розріз шкіри в височно-тіменно-затилочній області з трепанаційним отвором і дуговидним розтином твердої мозкової оболонки-резекційна трепанація черепу 16.12.2012 р., крововилив на передній поверхні грудної клітини справа, крововилив на лівому передпліччі та лівій кісті, розрив радиальноульнарного зчленування зліва з пропитуванням кров`ю м`яких тканин.

По ступеню тяжкості тілесні ушкодження в області голови носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть.

Перелом виличної дуги, розрив радиальноульнарного зчленування за ступенем тяжкості носить ознаки середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, стосовно до живих осіб. Синець на передній поверхні грудної клітини за ступенем тяжкості носить ознаки легких тілесних пошкоджень стосовно живих осіб.

Тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_13 утворилися в результаті багаторазових ударів тупими твердими предметами, якими могли бути рука, зігнута в кулак, палиця, дерев`яний держак від лопати.

Смерть ОСОБА_13 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді багаточисельних забитих ран голови з масивним крововиливом в м`які покрови, переламу зводу черепа, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, субдуральної гематоми зліва (резекційна трепанація черепу - 50 куб см.), ускладнений відтоком, набряком головного мозку, набряком легень на фоні вагітності 8-9 тижнів з плодом чоловічої статі в порожнині матки.

В область голови ОСОБА_28 було нанесено не менш 4-5 ударних дій палкою, дерев`яним держаком від лопати. В область грудної клітини, лівого плеча і передпліччя було нанесено не менш 3 ударних дії тупими твердими предметами, якими могли бути як рука, зігнута в кулак, озута нога так і палка, дерев`яний держак від лопати. Виявлений синець на лівому передпліччі з розривом радиоульнарного зчленування (між лучевою та ліктьовою кісткою в лучезап`ястному суглобі) могли утворитися при самообороні в момент нанесення удару (ударів) в область голови потерпілої.

У момент нанесення тілесних ушкоджень потерпіла була звернена передньою поверхнею тіла, могла знаходитися як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні по відношенню до нападника. Після нанесення ударів в область плеча та передпліччя ОСОБА_28 , тілесні ушкодження не становили небезпеки для життя, і потерпіла могла ходити, говорити, кричати, чинити опір і т.п. Після заподіяння тілесних ушкоджень в область голови, від яких в подальшому настала смерть, потерпіла могла жити без надання медичної допомоги якийсь проміжок часу, обчислюваний кількома годинами, але будь-яких активних дій здійснювати не могла.

Маловірогідне, що при такій черепно-мозковій травмі, життя ОСОБА_28 навіть при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги могло бути врятовано (т.1, а.с., 154-158).

Таким чином, наведені висновки судово-медичної експертизи підтверджують висновок суду про те, що ОСОБА_5 саме дерев`яним держаком від лопати, що знаходився у магазині, навмисно з метою вбивства, наніс ним 4-5 ударів по голові ОСОБА_13 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження в області голови, від яких настала смерть потерпілої.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що у ОСОБА_5 був відсутній корисливий умисел, не відповідає фактичним обставинам, встановленим судом під час судового розгляду. Судом першої інстанції правильно встановлено, що під час розбійного нападу на ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_5 заволодів грошима в сумі 510 грн та вчинив вбивство потерпілої з корисливих мотивів.

Факт крадіжки ОСОБА_5 грошових коштів підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що після того, як вона виявила в приміщенні магазину непритомну ОСОБА_13 , вона звернула увагу на те, що звичайний порядок в магазині був порушений, в тому числі була відкрита скриня, в якій зберігалися гроші, а в середині скрині частина картону була в крові.

Відповідно до акта ревізії товарно-матеріальних цінностей магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 16.12.2012 р., на який послався суд першої інстанції у вироку, встановлена недостача грошових коштів в сумі 510 грн (т.1, а.с. 61), що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині про не достатнє з`ясування суми недостачі.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_43 , брат її чоловіка - ОСОБА_5 , приїхав в с. Шурине з м. Вінниці наприкінці листопада 2012 р., і вже через декілька днів попросив гроші у борг. Від іншого брата чоловіка дізналася, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку і тому втік до м. Миколаєва. Надалі, ОСОБА_5 позичав у мешканців села гроші і усім казав, що гроші йому потрібні на квиток додому.

З наведених у вироку показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що 13.12.2012 року він позичив ОСОБА_5 гроші для придбання квитка додому, та раніше позичав гроші, але останній нікуди не поїхав, витративши усі гроші на спиртні напої, оскільки 14.12.2012 року не поїхав до міста та знову у мешканців села просив у борг. Саме тому, побачивши 14.12.2012 р. ОСОБА_5 біля магазину, він сказав ОСОБА_13 не давати ОСОБА_5 в борг.

Свідок ОСОБА_34 також пояснив, що 14.12.2012 року ОСОБА_5 просив у борг гроші, пояснюючи, що немає можливості придбати квиток, щоб уїхати додому.

Свідок ОСОБА_44 підтвердив пояснення свідка ОСОБА_14 про те, що 13.12.2012 р. ОСОБА_5 усі гроші витратив на придбання спиртних напоїв, оскільки прийшов до нього в цей день у бар о 23 год, був у нетверезому стані та спав за столиком на вулиці.

Таким чином, встановлено, що у ОСОБА_5 14.12.2012 року не було грошей, оскільки він у декількох мешканців села просив у борг, що спростовує доводи апелянта про наявність у нього грошей та про відсутність умислу на вчинення вбивства з корисливого мотиву.

Хоча в суді ОСОБА_5 стверджував, що поїхав у місто 14.12.2012 року, маючи намір вирішити питання про внесення у паспорт даних про місце реєстрації, але з цією метою він приїхав ще наприкінці листопада 2012 року і до 14.12.2012 року не вирішував це питання, а зловживав спиртними напоями.

В той же час, поведінка ОСОБА_5 після вчинення злочину, а саме, те, що він негайно після вчинення злочину залишив село, хоча, як встановлено судом, у цей день до вчинення розбійного нападу та вбивства, не мав коштів, та обставина, що при затриманні у м. Миколаєві вже о 23:10 у нього виявлені грошові кошти в сумі 85 грн 35 грн (т.1, а.с. 117-120), також підтверджує, що саме він вчинив розбійний напад та вбивство ОСОБА_13 з корисливих мотивів.

Таким чином, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у розбої, поєднаному з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, є доведеною вина ОСОБА_5 в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_13 , вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні злочину, передбаченому п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що є недоведеною кваліфікуюча ознака дій ОСОБА_5 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, та є зайвою кваліфікація його дій за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України - з метою приховати інший злочин, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, кваліфікуючі дії ОСОБА_5 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України зазначив, що обвинувачений усвідомлював, що діє з особливою жорстокістю, завдає потерпілій особливих фізичних страждань шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, в тому числі в область голови, та завдає мучення. Але, на підтвердження особливої жорстокості в діях обвинуваченого під час вбивства ОСОБА_13 , суд першої інстанції у вироку не навів ніяких доказів, цей висновок належним чином не мотивував.

У даному кримінальному провадженні не доведено, що, позбавляючи потерпілу життя, ОСОБА_5 застосовував до неї мучення та інші дії, які б завдавали ОСОБА_13 особливі фізичні страждання. Спосіб позбавлення потерпілої життя завдання ударів дерев`яним держаком, та кількість поранень при вчиненні вбивства - 4-5 ударів по голові, не є достатньою підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за п. 4 ч.2 ст.115 КК України. Тому дана кваліфікуюча ознака підлягає виключенню як недоведена.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за п. 9 ч.2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції не звернув уваги на роз`яснення п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідно яким за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК настає відповідальність за умисне вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення.

Крім того, згідно роз`ясненням п. 19 зазначеної Постанови, у випадках, коли винна особа, вчинюючи умисне вбивство, керувалась не одним, а декількома мотивами, судам належить з`ясовувати, який із них був домінуючим, і кваліфікувати злочинні дії за тим пунктом ч. 2 ст. 115 КК, яким визначено відповідальність за вчинення вбивства з такого мотиву.

Отже, є невірними висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 умисного вбивства з метою приховати інший злочин заволодіння грошовими коштами, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що злочин вчинено саме з корисливих мотивів. Тому зазначена кваліфікуюча ознака підлягає виключенню як зайва.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки з вироку апеляційний суд виключає як недоведену кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_5 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, та як зайву кваліфікуючу ознаку за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України - з метою приховати інший злочин.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції повно досліджені обставини кримінального провадження, і не вбачає підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, про що просить апелянт.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування, з моменту затримання ОСОБА_5 , який підозрювався у вчиненні особливо тяжкого злочину, в порушення вимог ч. 1 ст. 52 КПК України не був наданий захисник. В подальшому, при проведенні досудового розслідування ОСОБА_5 був наданий захисник, але ряд слідчих дій проведений у відсутність останнього.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривошей проти України» від 23 червня 2016 року, розглянувши скаргу заявника за підпунктом "с" пункту 3 та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд не знайшов жодних доказів того, що ненадання заявнику правової допомоги непоправно вплинуло на загальну справедливість провадження.

У даному кримінальному провадженні теж ненадання заявнику правової допомоги непоправно не вплинуло на загальну справедливість провадження.

Так, ненадання ОСОБА_5 захисника з моменту затримання, тобто з 14.12.2012 року, хоча і є істотним порушенням кримінального процесуального закону, але це порушення ніяким чином не вплинуло на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу та вбивства потерпілої з корисливих мотивів. До таких висновків апеляційний суд дійшов, враховуючи, що в основу своїх висновків суд першої інстанції послався лише на належні та допустимі докази, зокрема, показання потерпілих та свідків, які надані безпосередньо в суді. Крім того, висновки суду обґрунтовані письмовими доказами, які здобуті в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, зокрема, на дані, які встановлені при огляді місця події та відповідні експертні дослідження тих об`єктів, які вилучені при огляді місця події.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції зробив висновки на підставі його показань, які він надавав у ході досудового розслідування без участі захисника, про обґрунтування судового рішення показаннями свідків, які були надані слідчому, не відповідають дійсності.

Тому, апеляційний суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів під час розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 доведена поза розумним сумнівом, оскільки таке доведення випливає із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Що стосується доводів апелянта про незаконність його затримання, то вони є помилковими, оскільки його затримання проведено та оформлено відповідно до вимог ст. ст. 104, 207-211 КПК України. Копія протоколу вручена затриманому під його особистий підпис, а тому не є слушними доводи апелянта в цій частині.

Позбавлені підстав доводи апелянта про неповноту судового розгляду через те, що в суді першої інстанції не допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_45 , оскільки відповідного клопотання про допит цих свідків не від обвинуваченого та його захисника не надходило. Щодо допиту свідка ОСОБА_10 , то це клопотання судом першої інстанції розглянуто по суті та прийняте вірне рішення про відмову в його задоволенні. Свідок ОСОБА_3 до суду першої інстанції викликалася, але не з`явилася, а тому не була допитана.

Під час апеляційного розгляду розглянуто клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , висловлене в апеляційній скарзі, про допит свідків ОСОБА_3 (т.1, а.с. 101-102), ОСОБА_46 (т.1, а.с. 81-85) та ОСОБА_25 (т.1, а.с. 103-105), які допитані під час проведення досудового розслідування, а також в якості свідків ОСОБА_47 (про її допит клопотання в суді першої інстанції не заявляв) та ОСОБА_10 .

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 , обґрунтовуючи свої вимоги, просив допитати свідка ОСОБА_3 з питання, коли, де та з яких підстав він був затриманий, та щодо розбійного нападу, вчиненого на нього 14.12.2012 р. у нічний час в м. Миколаєві; ОСОБА_46 з питання його характеристики та поведінки в с. Шурине; ОСОБА_25 , оскільки за поясненнями останнього під час досудового розслідування він заявив, що ОСОБА_5 вчинив вбивство; ОСОБА_26 , з питання, чи вживав обвинувачений з цим свідком спиртні напої 14.12.2012 р.; ОСОБА_47 на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_5 заходив до її подвір`я 14.12.2012 р. о 12 год.

Також апелянт просив дослідити під час апеляційного розгляду протокол допиту свідка ОСОБА_23 , однак зазначений свідок допитана судом, у вироку міститься посилання на її показання про те, що її доньку ОСОБА_48 привезли до лікарні, де працює свідок.

Апеляційний суд, розглянувши це клопотання, дійшов висновку, що з підстав, якими обвинувачений обґрунтував необхідність допиту цих свідків, клопотання задоволенню не підлягає, оскільки обставини, з приводу яких апелянт вважає за необхідне їх допитати, не мають істотного значення та не стосуються суті висунутого йому обвинувачення. Крім того, відсутні підстави, передбачені ч.3 ст. 404 КПК України, для допиту цих свідків під час апеляційного розгляду.

Наведені апелянтом доводи про невручення йому належно оформленої копії вироку та не роз`яснення процесуальних прав на оскарження вироку, не відповідають дійсності, оскільки копія вироку йому вручено та роз`яснено право на оскарження, яким він скористався.

Висловлені під час апеляційного розгляду доводи про недопустимість усіх проведених експертиз, позбавлені підстав. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ОСОБА_5 відібрані зразки крові для проведення експертиз 24.12.2012 року (т.1, а.с. 147).

Як слідує з протоколу, ці зразки відібрані у приміщенні відділення Миколаївського обласного бюро СМЕ в період часу з 14:26 до 14:30.

Захисник, посилаючись на постанову про призначення судово-медичної експертизи від 24.12.2012 р., яка складена о 10:45 (а.с. 148-149), постанову про призначення судово-імунологічної експертизи від 24.12.2012 р. о 08:45 (т.1, а.с.159-160), постанову про призначення судово-імунологічної експертизи від 24.12.2012 р. о 09:10 (т.1, а.с. 170-171), про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 24.12.2012 р. о 09:20 (т.1, а.с. 179-180), зазначає, що в цих постановах вказано, що зразки крові вже відібрані, хоча це сталося в той же день, але пізніше.

Однак, доводи захисника про недопустимість висновків відповідних експертиз з цих підстав не є слушними, оскільки для їх проведення надійшли як відповідні постанови, так і зразки крові ОСОБА_5 , які хоча і відібрані пізніше за часом, ніж винесені відповідні постанови, але це ніяким чином не впливає на висновки судових експертиз, оскільки зразки крові ОСОБА_5 були предметом експертного дослідження, які проводилися після відібрання цих зразків.

Таким чином, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, апеляційний суд не встановив істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані при призначенні покарання ОСОБА_5 , оскільки суд першої інстанції врахував, що вчинені ним злочини відносяться до особливо тяжких. Також враховані дані про особу винного, який характеризується негативно. Обставини, які пом`якшують покарання, не встановлені. Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на виключення кваліфікуючих ознак, передбачених п.п. 4, 9 ч.2 ст. 115 КК України, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, яке призначено за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі та за розміром, який передбачений санкціями зазначених статей, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2014 року у відношенні ОСОБА_5 змінити.

Виключити з вироку кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_5 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, та кваліфікуючу ознаку за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України - з метою приховати інший злочин.

Вважати ОСОБА_5 засудженим:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3