Справа № 357/6849/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працював, раніше засуджувався: 1) 6.03.2002 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 2) 21.02.2003 р. Погребищенським районним судом Вінницької області за ст. 263 ч.2,70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.12.2004 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 15 днів; 3) 16.05.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.1,2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 4) 28.11.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.12.2014 р. умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 21 день; 5) у теперішній час відбуває покарання у Білоцерківській ВК № 35 за вироком 04 грудня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, початок строку покарання 04 грудня 2015 р., кінець строку покарання 27 листопада 2017 р., щодо умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі

В С Т А Н О В И В:
Із Білоцерківської виправної колонії надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, не мотивоване.

Суд, заслухавши ОСОБА_4 , який просить задовольнити клопотання, прокурора, який вважає клопотання не підлягає задоволенню, дослідивши документи надані разом із клопотанням, вважає клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді … позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_4 має 2 заохочень, мав 3 стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом 2002 2015 р.р. п`ять разів засуджувався за умисні злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Так, 6.03.2002 р. він був засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 21.02.2003 р. Погребищенським районним судом Вінницької області за ст. 263 ч.2,70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.12.2004 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 15 днів. Незважаючи на це ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та через нетривалий час знову вчинив умисні злочини.

16.05.2013 р. він був засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.1,2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Незважаючи на це ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, довіру суду не виправдав, у період іспитового строку через нетривалий час знову вчинив умисний тяжкий злочин.

28.11.2013 р. він був засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.12.2014 р. умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 21 день. Незважаючи на це ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, довіру суду не виправдав, у період умовно-дострокового звільнення через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

04.12.2015 р. він засуджений Дніпровським районним судом міста Києва за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі.

Перебуваючи у виправній колонії допускав несумлінну поведінку, за що на нього було накладено 3 стягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він перосмислив свою поведінку і просить його звільнити із колонії умовно-достроково. Положення ст. 81 КК України не знає.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає що ОСОБА_4 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після звільнення, у т.ч. умовно-достроково, він вчиняв нові умисні злочини.

Дії засудженого ОСОБА_4 протягом тривалого часу, на переконання суду, свідчать про його злочинну спрямованість поведінки, вперте небажання стати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства, оскільки кожного разу після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчиняє злочини.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 371 ч.3, ст. 539 ч.5 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали щодо умовно-дострового звільнення від відбування покарання зупиняє її виконання.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 371,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області