Справа № 308/2663/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2016 року,
в с т а н о в и в :
Зазначеною ухвалою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України. Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що вироком апеляційного суду Херсонської області від 18.10.2007 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.289, ч.3 ст.206, ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст..187, ч.4 ст.187, ст..257, ч.1 ст.263, ст..15-ч.3 ст.152, п.п.1,7,12 ч.2 ст.115, ст..70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Верховного Суду України від 21.10.2008 року вказаний вирок відносно ОСОБА_7 змінено, скасовано в частині засудження за ч.3 ст.357 КК України та закрито у зв`язку із закінченням строків давності, в іншій частині вирок апеляційного суду Херсонської області від 18.10.2007 року залишено без зміни. Правила же, закріплені у ч.5 ст. 72 КК України застосовуються лише щодо осіб, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а не довічне позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу суду, вказуючи на несправедливість та незаконність ухвали, що на його думку полягає у недотриманні судом принципу рівності осіб перед законом. Вважає, що суд першої інстанції невірно трактував Закон України від 26.11.2015 №838-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», оскільки цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Крім того вказує, що таке зарахування може мати істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання при звернення засудженого із клопотанням про помилування чи покращення умов відбування покарання .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив судове рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 належним чином не дотримано.
Так, вироком апеляційного суду Херсонської областівід 18.10.2007 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.289, ч.3 ст.206, ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст..187, ч.4 ст.187, ст..257, ч.1 ст.263, ст..15-ч.3 ст.152, п.п.1,7,12 ч.2 ст.115 та на підставі ст..70 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 21.10.2008 року вказаний вирок відносно ОСОБА_7 змінено, скасовано в частині засудження за ч.3 ст.357 КК України та закрито у зв`язку із закінченням строків давності, в іншій частині залишено без зміни. Вирок апеляційного суду Херсонської області від 18.10.2007 року набув законної сили. 21.10.2008 року.
З вищевказаного вироку суду також вбачається, що строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 03 листопада 2016 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, яким внесені зміни до ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього увязнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду та тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження (до набрання вироком чинності).
Згідно ч.ч.2, 3 Прикінцевих положень вказаного вище нормативного акту цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання ним чинності набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю. Закон застосовується, зокрема, за клопотанням засудженої особи.
Як видно з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України.
Згідно ст.5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.
Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.
Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зарахування строку тримання особи під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, адже даний висновок не відповідає принципу рівності всіх громадян перед законом. Крім того, частина 5 ст.72 КК не передбачає диференціації, з посиланням на перелік передбачених ст..51 КК України, видів покарання, зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. В зв`язку з чим, положення ч.5 ст.72 КК поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічного позбавлення волі».
Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_7 , який засуджений до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки суттєво впливає на обсяг реалізації засудженим своїх прав,оскільки встановлені законом правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання мають істотне значення для визначення відбутого засудженим строку покарання, за спливом якого засудженим може бути реалізоване право на звернення із клопотанням про помилування.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_8 як особі, якій призначено довічне позбавлення волі, свідчить про допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право її скасувати та ухвалити нову ухвалу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а засудженому на підставі ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2003 року по 21 жовтня 2008 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.51,72 КК України ст.ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 12 серпня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України - скасувати .
Клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком апеляційного суду Херсонської областівід 18.10.2007 року строк попереднього ув`язнення у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з 3 листопада 2003 року по 21 жовтня 2008 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :