Ухвала
11 липня 2017 рокум. Київ

Суддя судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши заяви засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2011 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2011 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 15 пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років; за пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2011 року вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У своїх заявах засуджений та захисник ставлять питання про перегляд за нововиявленими вказаної ухвали суду касаційного суду.

Проте подані заяви не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції в порядку кримінального провадження за нововиявленими обставинами, оскільки не відповідають вимогам ст. 462 КПК.

Так, заяви не містить належного обґрунтування наявності обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі чи не могли бути відомі суду та засудженому під час судового розгляду.

Як убачається зі змісту заяв, нововиявленими обставинами засуджений та захисник вважають неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації дій засудженого. Вказують, що на час постановлення вироку в силу своєї юридичної необізнаності вони не знали відповідної норми кримінального закону, яка в даному випадку підлягала застосуванню.

Однак такі обставини в силу ст. 459 КПК не можуть бути визнані нововиявленими, оскільки засуджений та захисник не обґрунтували чому вони не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні вироку.

Крім того, в порушення вимог ст. 463 КПК з заявами про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджений та захисник звернулися не до апеляційного суду, який на думку заявників першим допустив помилку у застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, а до суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК,

п о с т а н о в и л а :

Заяви засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2011 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1