Справа №522/9776/17
Провадження №1-кп/522/1148/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у кримінальному провадженні № 0000391 від 12 січня 2016 року на підставі обвинувального акту та угоди про примирення за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшини 1- ї статті, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

який обвинувачується у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_3 адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № Р3 РС від 27.01.2016 року ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом на посаді старшинського складу, укладено контракт про проходження військової служби строком на 3 роки і призначено баталером навчального катеру « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 27.01.2016 року старшину 2 статті ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №35 РС від 31.05.2016 року ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом на посадах рядового складу, укладено контракт на проходження військової служби строком на 3 роки і призначено курсантом навчального взводу роти військової частини НОМЕР_3 .

Наказом Командувача Військово Морських сил Збройних Сил України №80 - РС від 6.07.2016 року матроса ОСОБА_5 було призначено радіотелеграфістом навчального катеру «Чигирин» військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №132 від 14.07.2016 року ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу указаної військової частини.

Відповідно до ст.ст.11, 16, 49 Закону України « Про Статус внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовці під час проходження військової служби повинні свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а про Збройні Сили України в цілому.

Однак, військовослужбовець ОСОБА_3 , діючи у порушення указаних вимог законодавства України , вчинив злочин за наступних обставин.

27 листопада 2016 року, близько 09 години, старшина 2-ї статті ОСОБА_3 заступив на чергування у якості чергового вахтової служби на борт учбового катеру «Чигирин», який був пришвартований на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 09 години 20 хвилин, в цей же день, старшина 2-ї статті ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні спального кубрику , на борту учбового катеру «Чигирин», пришвартованого на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин вступив в суперечку із матросом ОСОБА_5 , через небажання останнього вставати із спального ліжка та висловлення нецензурної лайки. Під час суперечки у ОСОБА_3 виник злочинний намір , спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір , направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, старшина 2-ї статті ОСОБА_3 , в цей же день, 27.11.2016 року о 9 годині 20 хвилин, знаходячись у вищевказаному місці, наніс один удар коліном правої ноги в область паху ОСОБА_5 .

Внаслідок вказаного удару ОСОБА_3 , згідно висновку судово - медичної експертизи №249 від 02.02.2017 року, спричинив потерпілому ОСОБА_5 закриту травму лівої половини калитки з розривом лівого яєчка, яка відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я поєднаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я , значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

18 травня 2017 року між потерпілим ОСОБА_5 - та підозрюваним ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні, укладено угоду про примирення у порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України за умовами якої сторони дійшли до згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій як обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, міри покарання, та щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо наслідків умисного невиконання угоди про примирення.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення були дотримані вимоги кримінального та кримінально процесуального законодавства України, та просив затвердити угоду про примирення, призначивши узгоджене сторонами покарання, і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 5913 грн. 31 коп. за лікування потерпілого.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просила затвердити угоду про примирення .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, визнав цивільний позов, та попросив вибачення у потерпілого, та просив затвердити угоду про примирення від 18 травня 2017 року між ним та потерпілим - ОСОБА_5 , яку вони добровільно уклали у кримінальному провадженні. Також обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив про те, що він повністю розуміє права, зазначені у п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 просив затвердити угоду про примирення від 18.05.2017 року, так як він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені у ст.473 КПК України, угода є добровільною, та йому не була спричинена матеріальна шкода.

Заслухавши сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 18.05.2017 року є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.

Як зазначено у ст. 469 КПК України

угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України є правильною.

Злочин , передбачений у ч.1 ст.122 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, тому відповідно до вимог ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 від 18.05.2017 року може бути укладена у зазначеному кримінальному провадженні.

Суд приходить до висновку про те, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, виконання умов угоди сторонами можливе.

На підставі вище зазначеного суд приходить до висновку про те, що угода про примирення від 18.05.2017 року повинна бути затверджена судом.

Прокурором в інтересах держави в особі міністерства оборони України та військово-медичного клінічного центру Південного регіону заявлено позов до ОСОБА_3 про відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в розмірі 5913 гривень 31 коп. /п`ять тисяч дев`ятсот тринадцять гривень 31 коп./ на підставі ст.1206 ЦК України. Сума позовних вимог підтверджена та обґрунтована довідкою начальника ФЄС ВМКЦ Південного регіону за вих.№2558 від 19.05.2017 року.

Суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. На підставі зазначеного, суд вважає необхідним стягнути зазначені витрачені на лікування потерпілого грошові кошти на користь держави.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.100, 314- 316, 373, 374, 468, 473-475 КПК України,/ 2012 року / суд
УХВАЛИВ:
Угоду від 18.05.2017 року про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000391 ,що було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 1.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.58 КК України замінити призначене ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі на службове обмеження для військовослужбовця на той самий строк, тобто строком на один рік.

Крім цього, щомісячно на період службового обмеження, із грошового забезпечення ОСОБА_3 слід відраховувати в дохід держави 10 відсотків. Під час відбування цього покарання ОСОБА_3 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ носій інформації СД фірми «Кактус» із записами слідчих експериментів зберігати при матеріалах кримінального провадження

Стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_4 , грошові кошти у розмірі 5913 / п`ять тисяч дев`ятсот тринадцять/ гривень 31 коп. на користь держави України.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 30 діб з моменту проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5 ч.7 ст.474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.6 чи ч.7 ст.474 КПК України, 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору . Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

17.08.2017