Ухвала іменем україни 01 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року щодо вказаної особи,

в с т а н о в и л а:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Цілиноград Республіки Казахстан, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не переглядаються.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він у середині січня 2015 року в кафе «Восток» розташованого в 3-му мікрорайоні м. Первомайський погодився на пропозицію невстановленої слідством особи, за винагороду вчинити підпал автомобіля «ToyotaFortuner» д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та підшукати виконавця злочину.
З цією метою, 29 січня 2015 року близько 12 год. ОСОБА_4 знаходячись в кафе «Восток» запропонував за грошову винагороду у сумі 2000 грн. ОСОБА_5 знищити чуже майно - автомобіль, шляхом підпалу, на що останній погодився. Так, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою, із спільною метою і умислом, направленим на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 30 січня 2015 року близько 01 год. зустрілись у вищевказаному кафе де вживали спиртні напої, після чого ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 півторалітрову пляшку з бензином для здійснення підпалу. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в цей же день близько 01.30 год. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 прийшли до будинку АДРЕСА_2 , у дворі якого на стоянці знаходився автомобіль «ToyotaFortuner» д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , де ОСОБА_5 обливши капот авто бензином, який передав йому ОСОБА_4 , підпалив транспортний засіб. Даними діями потерпілому завдано майнової шкоди в особливо великому розмірі на суму 417356 грн. 40 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року зазначений вирок суду відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не заперечуючи доведеності своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 194 КК України, порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись при цьому на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок його суворості. Указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України та вважає, що суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, не надав вичерпних відповідей на доводи його апеляції і не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого рішення.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 194 КК України в касаційній скарзі засудженого не оспорюється.
Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про суворість призначеного йому покарання, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, дані про особу винного, те, що він характеризується позитивно, раніше не судимий,та визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 : має на утриманні матір, яка є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду, часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання ближче до мінімального, в межах санкції частини 2 статті 194 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, та не знайшовши при цьому підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Доводи засудженого про незастосування ст. 75 КК України щодо нього не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а й з урахуванням особи винного, що було враховано судом при прийнятті рішення.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження за апеляцією засудженого ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив її доводи та додатково врахувавши, що засуджений є співвиконавцем злочину, вчиненого ним в стані алкогольного сп`яніння, завдання значної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , яка відшкодована у незначному розмірі, позицію потерпілого про залишення вироку суду першої інтонації без змін, обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання залишив вирок без змін, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.

Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання судом першої інстанції, яке залишено без змін апеляційним судом, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України, підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, як про це просить засуджений у своїй касаційній скарзі, не вбачає.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року щодо вказаної особи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3