Дело № 636/793/17 р.
ВИРОК
Іменем України

20 березня 2017 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження за № 0000745 від 17 липня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фрунзе, Киргизької республіки, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 20 липня 2015 року самовільно залишив місце служби - військову частину польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжував ухилятися від військової служби до 20 жовтня 2015 року, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

11 грудня 2015 року солдата ОСОБА_4 наказом № 267 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковані як злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

25 лютого 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та начальником першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим, прокурор і обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України та покарання, яке повинен понести обвинувачений за ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 53 КК України у вигляді накладення штрафу розміром 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, свою вину визнав беззаперечно, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом також встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, також суд переконався, що сторонам зрозумілі наслідки укладання та затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року « Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а матеріали кримінального провадження свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений погоджується на призначення визначеного сторонами угоди покарання.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим і прокурором, та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання, оскільки в підготовчому судовому засіданні не встановлено передбачених законом обставин, які б перешкоджали затвердженню судом даної угоди.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в:
Угоду про визнання винуватості від 25 лютого 2017 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та начальником першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 50000745 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 лютого 2017 року покарання, із застосуванням ст.ст. 69, 53 КК України у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 5100 (п`ять тисяч сто ) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: