Провадження № 1-кп/734/70/17 Справа № 734/595/17
іменем України
24 березня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченко Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, не судимого, військовослужбовця призваного 08 вересня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час перебуває на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
09 вересня 2015 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку НОМЕР_3 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України уклав контракт про проходження військової служби на термін дії особливого періоду (але не менше одного місяця) до оголошення демобілізації.
09 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 був направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 № 226 від 09.09.2015 був призначений на посаду курсанта підготовки військовослужбовців військової служби за контрактом, зарахований до списків особового складу військової частини та поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 06 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .
У зв`язку з цим, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 251 від 06.10.2015 солдата ОСОБА_4 виключено з усіх видів забезпечення.
Під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_4 постійно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашнім господарством, тобто обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами не пов`язаними з проходженням військової служби.
30.01.2016 солдат ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій повернувся до військової частини та наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 24 від 30.01.2016 був зарахований на всі види забезпечення.
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 у період з 06.10.2015 по 30.01.2016.
Він же, 08.02.2016 близько 10 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, на особливий період, військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом, не зважаючи на дію в Державі особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України повторно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 . Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків з військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займався справами не пов`язаними з проходженням військової служби, до лікувальних закладів та органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби, не звертався.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 08.02.2016 № 32 солдата ОСОБА_4 , який самовільно залишив частину, виключено з усіх видів забезпечення.
В подальшому, 04.02.2017 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 солдата ОСОБА_4 доставлено до розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у зв`язку з чим останній наказом командира вказаної частини (по стройовій частині) № 28 від 04.02.2017 був зарахований на всі види забезпечення.
Отже, солдат ОСОБА_4 повторно вчинив самовільне залишення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 у період з 08.02.2016 по 04.02.2017.
24 березня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України.
Згідно вказаної угоди прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону старший лейтенант юстиції ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, його особи, щире каяття та беззастережного визнання своєї винуватості, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.
Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його затримання.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 24 березня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту із відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 06 лютого 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 зарахувати час його попереднього ув`язнення з розрахунку - одному дню перебування під вартою відповідають два дні тримання в дисциплінарному батальйоні (гауптвахті).
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1