09 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
слідчого судді: Осаулова А.А.
при секретарі: Вольда М.А.,
В грудні 2016 року представник в інтересах ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту, що був накладений на вилучене під час обшуку майно, що належать вказаному підприємству.
Заявник вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.11.2016 року було обмежено право власника майна – ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» на розпорядження і користування олією в кількості 21 369, 739 куб.м. Зокрема, вказали, що досудовим розслідуванням не встановлено обставин тому, що арештована олія є власністю товариств, обставини вчинення злочинів службовими особами яких за ч.2 ст.205 КК України внесені до РДР. Вказані товариства не мають жодного відношення до підприємства заявника. Також, слідчим не було доведено, а слідчим суддею при ухваленні оскаржуваної ухвали не було встановлено, що вказане майно носить ознаки речових доказів у цьому провадженні та вони не відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому наявні підстави для скасування арешту на вказане майно підприємства.
В судовому засіданні представник заявника просив клопотання про скасування арешту задовольнити в повному обсязі та арешт скасувати з викладених у клопотанні підстав.
Слідчий управління Фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Фіксація вказаної процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду слідчим суддею зазначеного клопотання про скасування арешту не проводилась, оскільки клопотань про таке від учасників процесу не надійшло та за ініціативою суду така фіксація не здійснювалось, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважаю, що воно не підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту клопотання, то у оскаржуваній ухвалі з посиланням на ст.170 КПК України судом встановлено обставини того, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, в тому числі у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи неправомірно отриманої вигоди, можливої конфіскації майна, а також тому, що майно є предметом злочину, здобуті злочинним шляхом та є доходами від вчиненого правопорушення, а тому відповідають визначеним у ст.98, ч.10 ст.170 КПК України критеріям.
Сторона заявника в судовому засіданні не спростовано вказані посилання на відповідність арештованих майна, визначеним у ст.170 КПК України критеріям, а саме щодо відповідності вказаного майна вимогам за ст.ст.98,170 КПК України.
Інші наведені заявником, на його думку, підстави для скасування арешту, суд такими не вважає з врахуванням того, що такі посилання не спростовують необхідність накладеного арешту ухвалами слідчої судді.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на грошові кошти, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження стороною заявника не доведено і слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено, розслідування кримінального провадження триває, тому вважаю, що на даний момент відсутні підстави для скасування арешту, оскільки потреба в застосуванні цього заходу на даний час не відпала та він накладений обґрунтовано у рамках розслідуванного на даний час кримінального провадження, у зв’язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 173, 174, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
У відповідності до вимог ст..309 КПК України ухвала слідчого судді вказаної категорії оскарженню не підлягає.