Справа № 298/95/16-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.07.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Закарпатської області та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 8 грудня 2016 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до вимог ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково: ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.
Згідно встановлених судом обставин, 23 листопада 2015 року, біля 17-ої години, ОСОБА_6 знаходячись на подвір`ї дворогосподарства АДРЕСА_2 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів, а саме один удар рукою в область грудей ОСОБА_7 , заподіявши потерпілому перелом 6-го ребра передньо-паховій лінії справа без зміщення; перелом 7-го ребра по передньо-паховій лінії справа зі зміщенням кісткових уламків, заподіявши середньої тяжкості та завдав два удари рукою в область обличчя спричинивши ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації вчиненого, просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання без застосування вимог ст.75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість застосування вимог ст.75 КК України та звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з мінімальним строком випробування, оскільки вину обвинувачений не визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Окрім цього, прокурор в апеляційній скарзі просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність такої кваліфікуючої ст.122 ч.1 КК України ознаки як спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що умисними діями ОСОБА_6 потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, що спричинили значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 також порушено питання про скасування вироку щодо ОСОБА_6 та ухвалення нового, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.75 КК України, в межах санкції ч.1 ст.122 КК України. Цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_6 на його користь 160000 грн. моральної (немайнової) шкоди. Вказує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд припустився порушення норм кримінального закону, та призначив покарання, яке за своєю м`якістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не обгрунтовано застосував норми ст.75 КК України. Такий висновок суду не в повній мірі ґрунтується на законі та встановлених під час розгляду кримінального провадження обставинах. Протягом всього часу розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав своєї вини та заперечував причетність до вчинення злочину. З моменту вчинення злочину до даного часу обвинувачений не відшкодував йому завданої моральної та матеріальної шкоди. Вирішуючи цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди, суд також не у повній мірі дослідив всі обставини справи. Своїми діями обвинувачений спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, переломів 6-го ребра передньо-паховій лінії справа без зміщення та 7-го ребра по передньо-паховій лінії справа зі зміщенням кісткових уламків. З огляду на це, вважає, що визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі у сумі 160000 грн. є таким, що ґрунтується на фактичних обставинах справи, характері вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, є доведеним, справедливим та розумним.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та залишити вирок суду першої інстанції без змін. Вважає, що при обранні обвинуваченому покарання, судом вірно застосовано ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які відповідно підтримали подану потерпілим апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілого та прокурора підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і сторонами не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих відповідальність обставин та даних, що характеризують винну особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Судом саме з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
На думку апеляційного суду, наведені у вироку мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.
Оцінюючи обґрунтованість застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України при звільнені ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання судом враховано також конкретні обставин справи, зокрема: відсутність судимості, позитивної характеристики з місця проживання, наявність на утриманні двох малолітніх дітей.
З урахуванням наведених обставин апеляційний суд, вважає, що зазначені обставини давали суду підстави для висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, відшкодував потерпілому моральну шкоду, у визначеному вирком суду розмірі.
З матеріалів, що надійшли до апеляційного суду також слідує, що на утриманні обвинуваченого з 13 квітня 2017 року перебуває ще одна дитина, яка також потребує створення належних умов для його життя, виховання та розвитку.
Враховуючи наведене, колегія суддів не може визнати твердження потерпілого й прокурора в апеляційних скаргах щодо необґрунтованості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, адже суд першої інстанції дійшов належного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання й на законних підставах звільнив його від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення суд належним чином мотивував.
Разом з тим, слушними є твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо необгрунтованого зазначення судом в мотивувальній частині вироку такої кваліфікуючої ознаки як спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину.
В судовому засіданні не встановлено, що умисними діями ОСОБА_6 потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, що спричинили значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Враховуючи наведене, з мотивувальної частини вироку слід виключити посилання суду на наявність такої кваліфікуючої ст.122 ч.1 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає до задоволення, а вирок суду зміні.
Окрім цього, згідно із ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому( ч.1 ст. 129 КПК України).
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги потерпілого, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 10 000 гривень моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував перенесені ними фізичні та моральні страждання внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 , внаслідок заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, отримав такі у виді перелому 6-го ребра передньо-паховій лінії справа без зміщення; перелому 7-го ребра по передньо-паховій лінії справа зі зміщенням кісткових уламків.
Тому із урахуванням фізичних і моральних страждань потерпілого, які він отримав від злочину та про які зазначає в своїй апеляційній скарзі, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 необхідно збільшити.
За таких обставин, апеляційний суд на підставі положень ст. 408 КПК України, з урахуванням того, що це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди та часткового задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Керуючись ст.ст.404, 407,408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги заступника прокурора Закарпатської області та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 8 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку суду кваліфікуючу ознаку ч.1 ст.122 КК України спричинення потерпілому ОСОБА_7 значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту оголошення.
Судді: