АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/409/17 Справа № 180/2098/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2016 року, укладену між прокурором та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

встановила:
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області 15 грудня 2016 року затверджено угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2016 року, укладену між прокурором відділу Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_12 у невстановлений час, місці без мети збуту незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 43,010 г, який помістив до металевої банки об`ємом 500 мл, та зберігав на території свого домоволодіння в буд. АДРЕСА_1 , яке в подальшому, 18 жовтня 2016 року в ході проведення огляду домоволодіння працівниками поліції виявлено та вилучено вказаний наркотичний засіб канабіс, який в перерахунку на висушену речовину становить 39,128 г.

22 листопада 2016 року між прокурором відділу Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Олійник беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України в повному обсязі пред`явленої підозри. Вказаною угодою сторони погодили покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

Останній в засідання суду апеляційної інстанції не прибув. Про час, місце та дату розгляду справи був повідомлен належним чином. Дані про поважність причини неявки не надав. Його захисник в засіданні наполягала на можливість розгляду апеляції за його відсутністю. При таких обставинах, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляцію за відсутністю обвинувачено.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати з підстав істотного порушення процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів вказує на незаконність рішення, посилається на те, що суд в порушення ч. 3 ст. 374 КПК України не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише навів обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_12 обвинувачується, на підставі чого вирок вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Захисник вважає судове рішення законним та обгрунтованим. Просила залишити апеляцію прокурора без задоволення.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляції та просив вирок скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд.

В судових дебатах учасники підтримали свої позиції.

Заслухав суддю-доповідача, думки учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Фактичні обставини злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України апелянтом не оскаржуються і відповідно, до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевіряються.

Під час апеляційного перегляду з огляду на необхідність врахування при затвердженні угод специфіки об`єкта посягання, в даному випадку на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при затвердженні угоди у вчиненні ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, розглянув справу з дотриманням вимог ст.ст. 471, 474 КПК України та загальних засад кримінального провадження.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою забезпечив з*ясування обставин справи у відповідності до загальних вимог судового розгляду кримінального провадження на підставі угод про визнання винуватості.

Як встановлено судом, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 471 КПК України, в якій зазначені формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій, розмір відшкодування обвинуваченим витрат на проведення експертного дослідження, узгоджене сторонами покарання, передбачені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди, та наслідки невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. При таких обставинах суд належним чином переконався у добровільності укладення угоди та ухвалив вирок, який відповідає ст. 475 КПК України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 375 КПК, вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити:

-формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа;

-відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання;

-мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримано.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку в мотивувальній частині останнього викладено формулювання обвинувачення, відповідно до якого чітко зазначено встановлені обставини скоєного ОСОБА_12 злочину. В повній мірі вказані відомості про укладену угоду її зміст та визначену міру покарання, яка відповідає вимогам ст. 65 КК України та ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до змісту журналу судового засідання (а. п. 38-40) судом першої інстанції з`ясовано думку учасників процесу щодо укладеної угоди та розуміння останніми прав та наслідків укладання і затвердження угоди, на підставі чого, суд переконався, що сторони уклали угоду добровільно.

Відповідно до процесуального закону загальні вимоги до обвинувального вироку встановлені у ст. 374 КПК.

Порівняно з ними особливостями вироку на підставі угоди є зазначення у ньому лише: відомостей про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначену міру покарання, мотивів, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону й ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався, рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів.

Доводи прокурора щодо істотного порушення норм КПК під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.

Його ж твердження про порушення права обвинуваченого на захист безпідставні.

Так, ОСОБА_12 під час підготовчого судового засідання в присутності свого захисника надав добровільну згоду на порядок проведення судового провадження на підставі угоди, через, що добровільно відмовився від проведення судового розгляду в загальному порядку та допиті свідків обвинувачення, поданні доказів, що свідчать на його користь.

Вимоги ст. 412 КПК містять вичерпний перелік істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, жодні з яких в апеляції прокурором не наведені та перевіркою матеріалів не встановлені.

Оскільки прийняте судом рішення являється законним та обгрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції, оскільки остання не містить достатньо переконливого правового обгрунтування заявлених вимог.

Підстав для зміни чи скасування судового рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2016 року, укладену між прокурором та ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4