АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2016 р. у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002614, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002614 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення є не конкретним, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення неповним.
Зокрема, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення не зазначено повноважень потерпілої ОСОБА_9 з передбаченого ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» переліку, з посиланням на положення статті цього Закону, а також не зазначено спосіб заподіяння обвинуваченим працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, та механізм їх утворення.
Крім того, у обвинувальному акті наявні суперечності у зазначенні анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме даних щодо року його народження.
На вказану ухвалу прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд першої інстанції надав оцінку доказам, які під час підготовчого судового засідання не досліджувались.
В апеляційній скарзі прокурор зазначав, що відсутність у обвинувальному акті опису способу заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки у відповідності до ст. ст. 338, 339 КПК України, прокурор не позбавлений можливості змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення під час судового розгляду.
Крім того зазначав, що при викладі анкетних даних ОСОБА_8 рік його народження вказаний вірно, та зазначені анкетні дані перевірялись слідчим суддею при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні. На переконання прокурора, невірно вказаний рік народження у назві обвинувального акту є технічно опискою та не може бути підставою для визнання всього процесуального документу таким, що неналежно оформлений і підлягає поверненню прокурору.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 та скасувати ухвалу суду першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому обвинувачення, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Як убачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 345 КК України, диспозиція якої передбачає умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення передбачає наявність спеціального мотиву умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, під якими слід розуміти діяльність працівника, що входить в коло його повноважень.
Згідно викладеного у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 11 березня 2016 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, проспект Миколи Бажана, 3, використовуючи транспортний засіб марки «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи правила дорожнього руху та ігноруючи законні вимоги працівників патрульної поліції, умисно заподіяв ОСОБА_9 - працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у вигляді синців по передній поверхні лівої гомілки в середній третині, передній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, під час виконання нею службових обов`язків.
Разом з тим, наведене формулювання обвинувачення не містить всіх складових об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, зокрема в ньому не
конкретизовано діяльність працівника правоохоронного органу, яка входить в коло його повноважень у відповідності до Закону України «Про національну поліцію», не вказано спосіб заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, механізм їх утворення, та відсутня вказівка про заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
З урахуванням того, що формулювання обвинувачення не містить викладу всіх елементів складу кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_8 , а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, є правильним, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо суперечностей у частині зазначення анкетних даних обвинуваченого, оскільки в описовій частині обвинувального акту зазначено рік народження ОСОБА_8 1978 рік, у той час як при викладі даних про особу обвинувачено міститься вказівка на 1979 рік народження обвинуваченого.
Таким чином, приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені в обвинувальному акті анкетні відомості ОСОБА_8 містять суперечності та протиріччя.
Доводи в апеляційній скарзі прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора колегія суддів визнає необґрунтованою.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2016 р., якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повернуто прокурору, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3