Провадження № 1-кп/734/51/17 Справа № 734/335/17
іменем України
24 квітня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
із участю прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, військове звання солдат, військовослужбовця військової служби за контрактом, курсанта 6 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
солдат ОСОБА_6 28 листопада 2016 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 листопада 2016 року ОСОБА_6 самостійно і добровільно уклав контракт із Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 листопада 2016 року № 133-рс ОСОБА_6 присвоєне первинне військове звання солдат та призначено на посаду курсанта навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти цієї ж військової частини. Згідно з витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 листопада 2016 року № 308 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків військової частини, поставлений на котлове та на всі види забезпечення. Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_6 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. У свою чергу, ст.ст. 254, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомляти про захворювання безпосередньому начальнику, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини під командою санітарного інструктора роти або старшого команди. Статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України чітко визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). При цьому, військовослужбовець повинен мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, атестати на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_6 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків. 17 березня 2014 року Указом Президента України № 303/2014 оголошено часткову мобілізацію в України та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» саме із 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, який діє по теперішнього часу. Водночас встановлено, що солдат ОСОБА_6 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності - самовільно, без поважних причин залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 та має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Так, у порушення вище вказаних вимог законодавства, військовослужбовець військової служби за контрактом курсант 1 навчального механізованого взводу 6 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 15 грудня 2016 року, не отримавши дозволу командування військової частини, без законних підстав, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та у період із 16 по 26 грудня 2016 року перебував на лікуванні у Білопільській центральній районній лікарні. Після виписки 26 грудня 2016 року з лікувального закладу ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу без поважних причин і до 15 січня 2017 року перебував поза межами військової частини за місцем проживання в АДРЕСА_1 , обов`язків військової служби не виконував, до органів державної влади та медичних закладів не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв до часу самостійного повернення до розташування військової частини. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 грудня 2016 року № 323 солдата ОСОБА_6 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини виключено з усіх видів забезпечення та припинено виплату грошового утримання. Він же, 20 січня 2017 року, не отримавши дозволу командування військової частини, не маючи поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 і до 23 січня 2017 року перебував поза межами військової частини, обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів і органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв до часу самостійного повернення до розташування військової частини.
Отже, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , проходячи військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , 15 грудня 2016 року, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника та без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка має чіткі межі, та у період із 16 до 26 грудня 2016 року перебував на лікуванні у Білопільській центральній районній лікарні. Після виписки 26 грудня 2016 року з цивільного лікувального закладу ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу без поважних причин і до 15 січня 2017 року перебував поза межами військової частини, проводив час на власний розсуд за місцем проживання в АДРЕСА_1 до часу повернення у військову частину 15 січня 2017 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_6 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. Він же, 20 січня 2017 року не отримавши дозволу командування військової частини, не маючи поважних причин, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 49, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 і до 23 січня 2017 року перебував поза межами військової частини, проводив час на власний розсуд за місцем проживання в АДРЕСА_1 , обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів і органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв.
17 лютого 2017 року солдат ОСОБА_6 , не отримавши дозволу командування військової частини, без законних підстав, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , обов`язки військової служби не виконував, до органів державної влади та медичних закладів не звертався про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв до часу самостійного повернення до розташування військової частини. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_6 постійно перебував за місцем проживання в АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством. В подальшому 14 березня 2017 року солдат ОСОБА_6 затриманий прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Деснянського гарнізону.
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , 15 грудня 2016 року самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду. Він же, 27 грудня 2016 року після проходження лікування у цивільному медичному закладі, без поважних причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу і 20 січня 2017 року самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду. Також ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, із метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , 17 лютого 2017 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду та 14 березня 2017 року був затриманий прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Деснянського гарнізону.
Таким чином, солдат ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільні залишення військової частини в умовах особливого періоду.
24 квітня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців із відбуванням покарання на гауптвахті. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 24 квітня 2017 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_6 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думки прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 24 квітня 2017 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує визнання вини у вчинених кримінальних правопорушеннях (злочинах), щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень (злочинів), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутні. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів) та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби та задовільно за місцем проживання, і вважає необхідним за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), із урахуванням особи винного, є можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту, із застосуванням ст. 69 КК України.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
у х в а л и в :
затвердити угоду від 24 квітня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 14.40 години 14 березня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 зарахувати час його попереднього ув`язнення з 14 березня 2017 року до 24 квітня 2017 року включно, з розрахунку одному дню перебування під вартою відповідають два дні тримання в дисциплінарному батальйоні (гауптвахті).
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у такий же строк, із моменту вручення йому копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя