Ухвала
іменем україни
22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6

на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2016 року.

За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 9 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 травня 2016 року,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Енергодара Запорізької області, який мешкає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 24 липня 2015 року приблизно о 20.00 год., знаходячись на автомобільній мийці на АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно заволодів належним ОСОБА_8 транспортним засобом автомобілем марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 . Наступного дня приблизно о 02.00 год. ОСОБА_7 , керуючи цим транспортним засобом, рухаючись повз будинку № 54/1 на вул. Пролетарській у с. Мирівці Кагарлицького району Київської області, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого пошкодив згаданий автомобіль, завдавши його власнику ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 426 773,90 грн, яка перевищує 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто шкоди у великому розмірі.

У касаційних скаргах:

- прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України. Зокрема, стверджує, що цей суд, залишаючи апеляційні скарги прокурора та захисника без задоволення, в ухвалі не зазначив підстав, на яких ці апеляційні скарги визнані необґрунтованими. При цьому прокурор наполягає на тому, що призначене ОСОБА_7 районним судом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років є м`яким за своїм розміром і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину даним про особу засудженого, про що прокурор зазначив у апеляційній скарзі, що фактично залишилося поза увагою апеляційного суду;
- захисник зазначає, що, на його думку, вказані судові рішення підлягають скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що дії ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ст. 289 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази щодо наявності у засудженого умислу на заволодіння транспортним засобом. Вважає, що потерпілий фактично передав свій автомобіль ОСОБА_7 , щоб той його помив, тобто у тимчасове відання та користування останнього, а тому стверджує про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, якої не було усунуто апеляційним судом і призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 за злочин, який він фактично не вчиняв. Просить судові рішення стосовно ОСОБА_7 скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора і заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, пояснення захисника, котрий підтримав свою касаційну скаргу з підстав, викладених у ній, і заперечував проти касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені у касаційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів дійшла висновку, що ці скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 цього Кодексу щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження. У зв`язку з наведеним доводи захисника в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Разом із тим, згідно зі ст. 94 КПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і цих вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.
Незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України)

слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з

будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їхньої

волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна,

буксирування, завантажування на інший транспортний засіб,

примусового відсторонення зазначених осіб від керування,

примушування їх до початку чи продовження руху тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 та про кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 289 КК України суд зробив на підставі зібраних у провадженні та детально досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Спростовуючи доводи засудженого про те, що належний потерпілому автомобіль перебував у нього на законних підставах, а тому він має нести відповідальність лише за спричинення потерпілому матеріальної шкоди пошкодженням цього автомобіля, суд вмотивовано послався на: його ж показання щодо обставин користування автомобілем потерпілого, який без відома власника їздив до с. Петрівського та м. Кагарлика; пояснення потерпілого ОСОБА_8 про те, що технічного паспорту обвинуваченому він не давав та не дозволяв ОСОБА_7 виїжджати на його автомобілі куди-небудь, окрім як у двір автомийки; поясненням свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 приїжджав на автомобілі потерпілого у с. Мирівку і розповідав хлопцям, що це його автомобіль; протоколи огляду автомийки, місця події та огляду транспортного засобу від 25 липня 2015 року; висновки експерта № 5-04/82 від 18 вересня 2015 року щодо визначення суми матеріального збитку; висновок медичного огляду засудженого від 25 липня 2015 року, згідно з яким той перебував у стані алкогольного сп`яніння та на інші зібрані і наведені у вироку докази.
Вказані у вироку докази були перевірені у судовому засіданні, узгоджуються між собою та підтверджують винуватість ОСОБА_7

у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.
За таких обставин вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, немає підстав.
Правильно встановивши всі обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, суд правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало потерпілому матеріальної шкоди у великому розмірі.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 289 КК України, суд повною мірою врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання, тяжкість скоєного злочину (відповідно до ст. 12 КК України особливо тяжкий), наявність обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), а також дані про особу винного (раніше не був судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває).

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника та прокурора і відповідно до

ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 законним та обґрунтованим. Викладені в ухвалі мотиви про визнання неспроможними доводів скаржників як у частині безпідставного засудження, так і м`якості призначеного засудженому покарання, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам провадження.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно й усебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3