Провадження №11-кп/772/337/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Летичів Хмельницької області, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 190 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та згідно з ч. 1 ст. 76 КК України його зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, -

в с т а н о в и в:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи засновником ТОВ «ВТФ «ДЛД» (50% в статутному фонді товариства), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у 2006 році на загальних зборах учасників товариства уповноважив директора товариства ОСОБА_10 як генерального підрядника укласти договір № 20/09-001 від 20.09.2006 р. з ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» в особі директора ОСОБА_11 (замовник) та ТОВ «НБК» в особі директора ОСОБА_12 (субпідрядник). Предметом даного договору було будівництво торгівельно-офісного приміщення по вул. В. Інтернаціоналістів, 14-а в м. Вінниці протягом 2006-2007 років. Загальна площа забудови відповідно до договору складала 1136 м. кв., вартість робіт 3976000 грн.
Протягом 2006-2008 років ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» як замовник будівництва в якості оплати виконаних робіт перераховувало на банківський рахунок ТОВ «ВТФ «ДЛД» кошти в розмірі 3976000 грн. Зокрема, протягом 2006 року ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» сплатила грошові кошти в сумі 590000 грн., 2007 року 2720000 грн., 2008 року 666000 грн.
У 2008 році, після завершення будівництва торгівельно-офісного центру по АДРЕСА_3 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на шахрайське заволодіння чужим майном, шляхом створення умов для набуття ОСОБА_13 права власності на торгівельно-офісний центр з метою його подальшої реалізації.
З метою реалізації своїх злочинних намірів ОСОБА_7 шляхом обману, не поставивши до відому ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», звернувся до ОСОБА_13 з проханням видати довіреність ОСОБА_14 на представництво її інтересів при оформленні права власності на торгівельно-офісний центр. В подальшому ОСОБА_14 за ініціативи ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом зі штучно створеними позовними вимогами, які нібито виникли між ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_15 , що виражалось в утриманні останнім оригіналів документів, без яких ОСОБА_15 не має можливості ввести в експлуатацію приміщення збудованого торгівельно-офісного центру. На підставі даних відомостей 17.10.2008 р. Ленінським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення, відповідно до якого ОСОБА_13 визнано єдиним власником торгівельно-офісного центру по АДРЕСА_3 .
В подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, в період часу з 20.03.2009 р. по 27.05.2010 р. особисто за допомогою ОСОБА_15 , яка не була обізнана про злочинні наміри останнього, реалізував частинами фізичним та юридичним особам приміщення торгівельно-офісного центру по АДРЕСА_3 . Зокрема, 19.03.2009 р. ОСОБА_16 було реалізовано частину торгівельно-офісного приміщення за 808500 грн., ОСОБА_17 292600 грн.; 24.04.2009 р. ОСОБА_18 за 98160 грн., ОСОБА_19 за 218988 грн., ОСОБА_20 за 79520 грн., ОСОБА_21 та ОСОБА_21 за 249480 грн., ОСОБА_22 за 99186 грн.; 06.05.2009 р. ОСОБА_23 за 358780 грн.; 20.05.2009 р. ПТПМПФ «Едельвейс» - за 305767 грн.; 16.06.2009 р. ОСОБА_24 за 356386 грн.; 02.07.2009 р. ОСОБА_25 за 1340380 грн.; 21.04.2010 р. ОСОБА_26 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 за 397600 грн.; 27.05.2010 р. ПТПМПФ «Едельвейс», ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 за 166992 грн.
При цьому, усі кошти на загальну суму 4772339 грн., які готівкою сплачували вищевказані юридичні та фізичні особи за придбані частки торгівельно-офісного приміщення, отримав особисто ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_7 заволодів майновими правами ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» на торгівельно-офісний центр по вул. В. Інтернаціоналістів, 14-а в м. Вінниці, будівництво якого здійснювалось за рахунок коштів ТОВ «Бізнесторгінвест» в сумі 3976000 грн.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його злочинних дій, просить вирок стосовно обвинуваченого скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, мотивуючи своє прохання тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, особу винного, який не визнав свою вину в скоєному. не розкаявся та не вжив заходів до відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги, в якій порушувалось питання про скасування щодо нього вироку та закриття кримінального провадження, відмовився.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти її задоволення, наполягаючи на залишенні вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, учасниками судового розгляду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Призначивши обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст. 190 КК України та звільнивши ОСОБА_7 від його відбування відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, оскільки підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, окрім того, що він за місцем проживання позитивно характеризується та у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра на обліку не перебуває, у суду не було.
Разом з тим, в ході апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 , який відмовився від своєї апеляційної скарги, де він просив скасувати щодо нього вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з його непричетністю до вчиненого кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину в скоєному, щиро розкаявся та запевнив апеляційний суд у тому, що він жодним чином у майбутньому не порушуватиме закон та вживе усіх можливих дієвих заходів до відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням потерпілим шкоди, незважаючи на те, що у кримінальному провадженні відсутні цивільні позови.
З урахуванням наведених обставин та особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання без зміни.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч.3 ст. 75 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не поклав на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, однак суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК України позбавлений можливості усунути зазначені порушення закону, допущені судом першої інстанції, оскільки це буде погіршенням становища ОСОБА_7 , а в апеляційній скарзі прокурора про накладення вказаних обов`язків на обвинуваченого питання не ставиться.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 закрити.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом: