НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
19 червня 2017 року Справа № 322/815/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Новомосковське Красноармійського району Донецької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, є пенсіонером, має середню освіту, не заміжня, раніше не судима:

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України,

встановив:
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2016 за № 0000322, 03 липня 2016 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку № 9 на вул. Суворова в с. Граничне Новомиколаївського району Запорізької області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажаючи загальноприйнятими нормами моралі та правилами поведінки, в ході сварки з сидячими на лавці ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , почала жбурляти по ним камінням, після чого, проявляючи безсоромність, піднявши одягнену на собі спідницю та знявши нижню білизну, оголила свої сідниці та статеві органи, і у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показала їх ОСОБА_8 , супроводжуючи свої хуліганські дії нецензурною лайкою на адресу останньої.

Зазначені дії ОСОБА_4 під час досудового розслідування були кваліфіковані за частиною першою статті 296 КК України, а саме як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом.

У судовому засіданні 13.09.2016, обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення їй судом суті обвинувачення, спочатку визнала себе винуватою у пред`явленому обвинуваченні, проте під час її допиту, що проводився у цьому ж судовому засіданні, пояснила, що у неї дійсно в липні 2016 року відбулася сварка з потерпілою ОСОБА_8 , але ця сварка виникла з приводу тримання обвинуваченою собак та худоби, і під час сварки вона не піднімала одягненої на собі спідниці та не оголяла сідниць і статевих органів. Також, обвинувачена заперечила факт перебування в стані алкогольного сп`яніння під час сварки, а також факт кидання нею каміння по потерпілій.

Допитана у судовому засіданні 13.09.2016 потерпіла ОСОБА_8 , показання якої неодноразово уточнювалися судом та прокурором, зазначила, що вказані в обвинувальному акті обставини, а саме оголення обвинуваченої та кидання каміння, мали місце ще у 2014 році, при цьому свідком цих обставин був живий на той час чоловік ОСОБА_6 , який зробив обвинуваченій зауваження, натомість у 2016 році сварка між обвинуваченою і потерпілою дійсно виникла з приводу собак, яких тримала обвинувачена. Також, ОСОБА_8 пояснила, що неприязні відносини з обвинуваченою у неї тривають з 2014 року по теперішній час, і що обвинувачена постійно висловлюється в її бік нецензурною лайкою та усіляко ображає, і саме ці образи і нецензурна лайка з боку обвинуваченої стали підставою для її звернення до поліції у 2016 році.

Слід зазначити, що протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, стосовно обставин 03.07.2016, було складено лише 19.07.2016. Разом з цим, у цьому протоколі не міститься належного запису про правильність зазначених у ньому даних, а лише вказано про ознайомлення потерпілої ОСОБА_8 із заявою.

Стосовно подій липня 2014 року потерпіла пояснила, що коли вона у вказаний час разом з ОСОБА_6 сиділи на лавці біля будинку АДРЕСА_1 , обвинувачена пробігала повз них, вдягнута в одному халаті, під яким не було спідньої білизни, та на якусь мить оголила перед потерпілою сідниці. Після цього, обвинувачена, набравши дрібних камінців, повернулася до потерпілої, яка продовжувала сидіти на лавці, та кинула їх у неї, внаслідок чого у потерпілої на лобі залишилися подряпини.

Обвинувачена після допиту потерпілої також визнала, що кидала каміння в потерпілу, в ході сварки з нею у 2014 році, а не у 2016 році, і так само посилалася на присутність при цьому чоловіка ОСОБА_6 , який помер на початку 2016 року.

Проте, у судовому засіданні 13.10.2016 потерпіла ОСОБА_8 під час повторного допиту суттєво змінила свої показання, надані нею під час судового засідання 13.09.2016, і зазначила, що вказані в обвинувальному акті події відбувалися, як і зазначено в обвинувальному акті, в липні 2016 року. Єдиною причиною зміни показань потерпіла зазначила те, що під час дачі первісних показань вона переплутала дати.

Допитана у судовому засіданні 13.10.2016 свідок ОСОБА_6 зазначила, що вона разом з потерпілою ОСОБА_8 у липні 2016 року сиділа на лавці поблизу будинку АДРЕСА_1 , а обвинувачена ОСОБА_4 в цей час підійшла до них та в ході сварки з потерпілою на якусь мить підняла одягнений на ній халат чи сукню, та оголила сідниці перед потерпілою. У цей час інший свідок ОСОБА_9 поралася по господарству на подвір`ї і, на думку ОСОБА_6 , могла бачити ці події. При цьому, свідок уточнила, що на обвинуваченій не було спідньої білизни. Після цього, за словами ОСОБА_6 , обвинувачена відійшла від них, набрала з дороги до рук декілька дрібних камінців, підійшла до потерпілої та кинула їх у неї. Також ОСОБА_6 пояснила, що сварка відбулась лише між обвинуваченою та потерпілою і всі дії обвинуваченої були спрямовані саме на потерпілу. Водночас, ОСОБА_6 нічого не змогла пояснити суду з приводу наявності подряпин від каміння на обличчі потерпілої, про що ОСОБА_8 зазначала під час її допиту, пояснивши це тим, що вона не дивилася на потерпілу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила суду, що чоловік її сестри ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вона орієнтовно за місяць до шестимісячного строку з цієї дати, приблизно 15 липня 2016 року, приїхала у с. Граничне Новомиколаївського району Запорізької області на поминки. Також свідок зазначила, що приблизно через декілька днів після її приїзду до села вона була свідком подій, зазначених в обвинувальному акті, а саме бачила як ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які сиділи на лавці поблизу будинку АДРЕСА_1 підняла одягнену на собі спідницю та оголила сідниці, а після цього кинула каміння в потерпілу. При цьому, свідок зазначила, що обвинувачена була вдягнута у кольорову спідницю з квітковим узором та рожеву блузку.

Як вищезазначені свідки, так і потерпіла під час допиту зазначили, що їм особисто не відомо про інші випадки публічного оголення ОСОБА_4 ..

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 296 КК України, інкримінована ОСОБА_4 , передбачає настання кримінальної відповідальності за вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За загальним правилом частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За правилом частини першої статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Як випливає з вищенаведених доказів, що були досліджені судом під час судового розгляду, викладені в обвинувальному акті обставини щодо поведінки обвинуваченої не були підтверджені в повному обсязі.

Так, показаннями потерпілої та свідків не підтверджується вказана в обвинувальному акті дата вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй злочину, з огляду на істотні розбіжності в показаннях як свідків, так і потерпілої. Суд критично оцінює пояснення потерпілої щодо підстав зміни нею власних показань у судовому засіданні 13.10.2016 та самі змінені її показання, оскільки під час дачі первісних показань 13.09.2016 потерпілій ставилися неодноразові уточнюючі запитання, даючи відповіді на які вона обґрунтовано стверджувала, що викладені в обвинувальному акті події відбувалися у 2014 році.

Крім цього, недоведеним суд визнає саму наявність мотиву явної неповаги до суспільства в діях ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що показаннями потерпілої та свідків було достовірно підтверджено, що причиною конфлікту між обвинуваченою та потерпілою у 2016 році стали особисті неприязні відносини. Водночас цими ж доказами спростовано викладені в обвинувальному акті обставини щодо жбурляння ОСОБА_4 камінням по ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зрештою, показаннями свідків та потерпілої не підтверджується наведена в обвинувальному акті обставина щодо безсоромної поведінки обвинуваченої саме в тій формі, що викладена у фактичних обставинах кримінального правопорушення. А саме не доведеним є те, у що саме була вдягнута обвинувачена 03.07.2016, що має істотне значення з огляду на характер інкримінованих їй дій, і залишає сумніви стосовно наявності в діях обвинуваченої виняткового цинізму. Зокрема, показаннями свідків і потерпілої спростовується наявність на обвинуваченій нижньої білизни, а відтак і наведена в обвинувальному акті обставина щодо її зняття обвинуваченою. Потерпіла та свідок ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_4 була вдягнута у халат, а дії щодо оголення сідниць тривали якусь мить, що не відповідає наведеним в обвинувальному акті фактичним обставинам.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Виходячи з вищезазначеного суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у грубому порушенні нею 03.07.2016 громадського порядку саме з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом. Отже, у діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

За правилами ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1), обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченій під час судового розгляду не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 371, 373 376, 393, 395, 532, КПК України, суд

ухвалив:
1. ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України визнати невинуватою та виправдати за відсутністю в її діях складу злочину.

2. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1