Справа № 454/687/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/160/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11

та його представника адвоката ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а :

вироком Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Провадження по цивільному позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, закрито у зв`язку із укладенням мирової угоди сторонами, яка визнана судом. Визнано мирову угоду між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 від 26.10.2016 року, згідно якої ОСОБА_7 сплачує на користь ОСОБА_11 135 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином частинами згідно погодженого сторонами графіку.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 7 грудня 2014 року, о 02 год., на автодорозі сполученням Сокаль-Червоноград у напрямку до м. Червонограда Львівської області, при проїзді її ділянки в лісовому масиві поблизу с. Бендюга, Сокальського району, Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «ВАЗ-21099», р.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги Р1 п.п.1.5,1.10; Р2 п.п.2.3б) та д), 2.9 а); Р12 п.п. 12.2, 12.3 ; Р 13 п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін в умовах недостатньої видимості, рухаючись із швидкістю 90 км/год., яка була перевищенням допустимої по видимості елементів дороги у напрямку руху 50 км/год., з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді автомобіля марки «КАМАЗ 5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв на правому по ходу руху узбіччі дороги і частково лівим бортом на проїзній частині дороги із увімкненими габаритними вогнями, і який він мав можливість завчасно виявити, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду цієї перешкоди із дотриманням безпечного бокового інтервалу до неї, такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до наїзду автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у задню ліву частину автомобіля марки «КАМАЗ 5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, тупої травми грудей, тупої травми живота, які несумісні з життям та були небезпечними для життя в момент заподіяння і призвели до настання смерті.

В апеляційній скарзі на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_8 просить зазначений вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. В решті вирок залишити без змін.
Вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд першої інстанції, незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті однієї особи, призначив покарання ОСОБА_7 із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Вважає безпідставним покликання суду на такі обставини, як щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, часткове відшкодування шкоди потерпілому, позитивна характеристика та визнання судом їх, як обставин, що дають підстави для застосування при призначенні покарання ст. 75 КК України, оскільки вказані обставини необхідно враховувати, як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання ОСОБА_7 у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідача, виступ прокурорів на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_11 та його представника ОСОБА_12 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, пояснили, що потерпілий досягнув домовленості з ОСОБА_7 з питань відшкодування шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо покарання, з яким сторона обвинувачення не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином); обране з врахуванням обставин злочину, його тяжких наслідків заподіяння смерті особі; особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, що суд вважав обставинами, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.
Покликання прокурора на неврахування судом обтяжуючу покарання обставину, якою є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що в результаті вчинення злочину настали тяжкі наслідки у вигляді смерті особи, як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере.
З огляду на викладене, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, яке, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається прокурор, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою й приходить до висновку, що призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: характер і ступінь небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та обставину, яка обтяжує покарання, інші обставини справи.

Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Судове рішення є мотивованим.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 , яким йому було призначено покарання, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки з застосуванням ст. 75 КК України, було скасовано із процесуальних підстав та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції за апеляційними скаргами потерпілого та прокурора.

У мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року було вказано, що покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Судом першої інстанції відповідно до оскаржуваного вироку призначено обвинуваченому ОСОБА_7 аналогічне покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, з застосуванням ст. 75 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який несудимий, характеризується позитивно по місцю проживання та навчання, працює помічником машиніста електровоза, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває та враховано прохання потерпілого не позбавляти його волі. Також враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, а також враховано те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_11 погодився з даним вироком.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою і вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та звільненням його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4