ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/241/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001081 від 03.02.2016 р. року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 2 лютого 2016 р. приблизно об 11 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись від прибудинкової території, будинку № 44-А по вулиці Ревуцького в м. Києві, на проїзну частину вулиці Ревуцького в порушення вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 (далі ПДР), а саме: п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.2 - виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_3 виразилось в тому, що керуючи вищевказаним транспортним засобом, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, на проїзну частину вулиці Ревуцького в м. Києві, під час виконання маневру - лівого повороту з метою подальшого руху в напрямку проспекту Бажана, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, перед проїзною частиною вулиці Ревуцького, не дав дорогу автомобілю марки «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по ній в напрямку вулиці Вишняківської, внаслідок цього відбулося зіткнення між вище вказаними транспортними засобами, в результаті якого водію автомобіля марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_8 , спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 при роз`ясненні суті обвинувачення своєї винуватості та позовних вимог потерпілого не визнав. Однак, після дослідження доказів у кримінальному провадженні визнав свою винуватість, попросив вибачення у потерпілого та показав суду, що 2 лютого 2016 року приблизно о 12 годині, працюючи таксистом він забрав пасажирку та, рухаючись від прибудинкової території на проїзну частину робив лівий поворот і, доїхавши до центру проїзної частини в його автомобіль в`їхала машина потерпілого і автомобіль обвинуваченого розвернуло. Пасажирка вдарилась головою, обвинувачений викликав поліцію. Відповідаючи на питання прокурора обвинувачений вказав, що автомобіля потерпілого він не бачив. Шкоду потерпілому відшкодував частково. Цивільний позов щодо матеріальної шкоди визнав повністю, а в частині моральної шкоди частково на суму 5 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 2 лютого 2016 року він разом з дружиною та дитиною на автомобілі «Хюндай Туксон» їхав по вул. Вишняківська в напрямку гіпермаркету «Епіцентр» в лівій смузі, не змінюючи напрямку руху та з двору неочікувано виїхав автомобіль «Hyundai Accent» в якого потерпілий в`їхав. Екстрене гальмування ним застосовувалось, після зіткнення його автомобіль відкинуло до озера Вирлиця. Потерпілий підтримав заявлений ним цивільний позов, у призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 2 лютого 2016 року вона в якості пасажира їхала в автомобілі «Хюндай Туксон» з дитиною та чоловіком по вулиці Ревуцького до «Епіцентру» у крайній лівій смузі, не змінюючи напрямку руху, вона бачила як автомобіль з яким відбулось зіткнення рухався перпендикулярно з права на ліво та відчула, що ОСОБА_8 застосував екстрене гальмування. В результаті ДТП у дитини була пошкоджена щічка. Водій, з автомобілем якого відбулось зіткнення, до них не підходив після пригоди, станом їх здоров`я не цікавився.

Свідок ОСОБА_10 у суді показав, що рухався на власному автомобілі по вул. Ревуцького у другій смузі. Зіткнення автомобілів «Хюндай Акцент» та «Хюндай Туксон» сталося у крайній лівій смузі, перед ним по вул. Ревуцького. Також свідок вказав, що зіткнення вказаних автомобілів сталося близько 12-00 год., на вулиці ішов дощ, однак видимість була хорошою. Автомобіль «Хюндай Тюксон» рухався десь приблизно зі швидкістю 60 км/год. Свідок не бачив, щоб водій автомобіля «Хюндай Тюксон» застосовував екстрене гальмування, від удару автомобіль «Хюндай Акцент» від`їхав на 5-10 метрів. Також свідок ОСОБА_10 вказав, що автомобіль «Хюндай Акцент» виїхав перпендикулярно з правої сторони по відношенню до руху їх автомобілів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що зіткнення автомобілів сталося на Харківському масиві, в день пригоди на вулиці ішов дощ. Вони рухалися у крайній лівій смузі за автомобілем потерпілого зі швидкістю десь 40 км/год. Він почув хлопок у момент удару та виїзд автомобіля на зустрічну смугу. Зіткнення автомобілів сталося у крайній лівій смузі, у автомобіля яким керував потерпілий поворот не був увімкнений. На питання суду свідок вказав, що після зіткнення автомобіль потерпілого був розміщений перпендикулярно дорозі.

В судовому засіданні в порядку встановленому ст. 358 КПК України досліджені документи.

Даними протоколу огляду місця пригоди від 02.02.2016 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася на проїзній частині дороги по вул. Ревуцького, 44-а в м. Києві при виїзді з дворової території ( Т. 1, а.с. 112-116).

Даними схеми дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицями, відповідно до яких, після зіткнення автомобіль «Хюндай Акцент» залишився на проїзній частині, а автомобіль «Хюндай Тюксон» з`їхав у кювет, на автомобілях наявні механічні пошкодження (Т.1, а.с. 117-120).

Даними, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги на місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на вул. Ревуцького, 44 в м. Києві, відповідно до яких ОСОБА_8 було встановлено попередній діагноз закритий перелом променевої кістки лівого передпліччя. Забій правого колінного суглобу (Т. 1, а.с. 129).

Даними висновку експерта № 347/Е від 19.02.2016 р., відповідно до яких, досліджені медичні документи свідчать про те, що при зверненні 02.02.2016 р. о 14-54 год. у ОСОБА_8 мала місце закрита травма лівого передпліччя у вигляді перелому шиловидного відростка лівої променевої кістки. Локалізація та морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що воно спричинене дією тупого предмету та могло утворитися 02.02.2016 р. Вказана закрита травма лівого передпліччя за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості (Т. 1, а.с. 136-139).

Відповідно до даних висновку експерта № 216ат від 08.06.2016 р. місцем зіткнення автомобілів «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля ««Хюндай Тюксон» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться перед початком зафіксованого місця осипу пластика та скла на дорожньому покритті, в районі дорожньої розмітки 1.3 ПДР України (Т. 1, а.с. 144-146).

Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 12.03.2016 року, який проведений за участю ОСОБА_8 , в присутності понятих, під час якого ОСОБА_8 запропоновано показати всі відомі йому обставини ДТП та було з`ясовано, що в момент виявлення автомобіля «Хюндай Акцент», він знаходився перпендикулярно руху автомобіля «Хюндай Тюксон» (Т. 1, а.с. 147-151).

Згідно даних висновку експерта № 483ат від 01.07.2016 р. в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами п.10.1, 10.2 ПДР, а водій автомобіля «Хюндай Тюксон» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.2 ПДР України, а в діях водія ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України. З технічної точки зору, причиною ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимогам п. 10.1, 10.2 ПДР України (Т. 1, а.с. 159-168).

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Крім цього, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає їх належними та допустимими і, аналізуючи їх зміст, приходить до наступних висновків.

Показання потерпілого ОСОБА_8 суд вважає логічними, послідовними й такими, що в цілому та окремих деталях відтворюють обставини дорожньо-транспортної події, її наслідків та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і не заперечувалися обвинуваченим.

Таким чином, окрім визнання обвинуваченим своєї винуватості, в обґрунтування вироку, суд покладає показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Також, досліджені в судовому засіданні висновки експертів суд вважає достовірними і покладає їх в обґрунтування вироку, беручи до уваги дачу їх кваліфікованими, компетентними і не зацікавленими у справі експертами та узгодженість з сукупністю інших доказів по справі.

Згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Отже, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази - чіткі і переконливі показання потерпілого та свідків, узгоджені з даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та висновків експертів, дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання зі змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України є часткове відшкодування шкоди потерпілому. Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою винуватість після дослідження доказів, критично оцінивши свою поведінку попросив вибачення у потерпілого та частково відшкодував завдану шкоду, суд визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує кримінальне покарання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який кримінальний закон відносить до злочину невеликої тяжкості, необережну форму вини вчиненого діяння, часткове відшкодування завданої шкоди, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого та позицію потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою яка не вперше притягається до кримінальної відповідальності (а.170-181), на спеціальних обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.182-183), за місцем проживання характеризується формально позитивно (а.185), офіційно не працює.

Враховуючи наведене, наслідки вчиненого суд обирає ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд бере до уваги те, що будь-яких офіційних даних, про те, що обвинувачений працює таксистом та даний автомобіль йому необхідний для забезпечення своїх фінансових потреб у суду не має. Однак, встановленні під час судового розгляду порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, а також наслідки вчиненого, дозволяють суду дійти висновку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з цим, суд з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину та форми вини, а також позитивної пост кримінальної поведінки вважає можливим його перевиховання і виправлення без ізоляції від суспільства, та звільняє ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням йому іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання суд вважає необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідатиме принципу індивідуалізації кримінального покарання.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 та ПрАТ «СК Україна», в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_3 69 550 гривень 66 копійок матеріальної шкоди та 145 000 гривень 00 копійок моральної шкоди та з ПрАТ СК «Україна» 50 400 гривень 00 копійок матеріальної шкоди та 5 000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

Питання заявленого та підтриманого потерпілим цивільного позову, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль, вартість відновлювального ремонту з урахуванням евакуації транспортного засобу становить 119 950, 66 гривень.

Водночас, власником автомобіля «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_1 в ПрАТ «СК Україна» була застрахована цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів.
У відповідності до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, завданої життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 23 встановлює, що під шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода) пов`язана: з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з цим, враховуючи те, що Постановою Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 04.06.2015 р. № 1263 ПрАТ СК «Україна» позбавлена всіх ліцензій на здійснення страхової діяльності матеріальну шкоду в сумі 50 000 гривень необхідно стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, як це визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи часткове відшкодування ОСОБА_3 матеріальної шкоди, з нього підлягає стягнення 65 950, 66 гривень.

Щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.

Так, згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. ,Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних і моральних страждань, спричинених потерпілому ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, йому спричинено фізичний біль, що призвело до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя, і завдало душевних та моральних страждань, крім цього в даній ДТП отримала ушкодження здоров`я і його малолітня донька ОСОБА_12 , яка перебувала в автомобілі та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди на суму 25 000 гривень.

Також, суд вважає за необхідне, керуючись ст.ст. 100,124 КПК України, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, які складаються з розміру витрат на залучення експерта та вирішити питання щодо належності речових доказів.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з Моторно транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_8 50 000 гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 65 950, 66 гривень матеріальної шкоди та 25 000 гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2 201 гривня 00 копійки на користь держави.

Речові докази автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_13 , а автомобіль «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_3 у власності ОСОБА_8 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: