Справа № 452/1191/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/3/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року,

з участю прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженку с. Черхава, Самбірського району, Львівської області, жительку АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, неодружену, непрацюючу, раніше не судиму,

засуджено за ч.4 ст. 190 КК України на п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до п.п.3, 4 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 без дозволу органу слідства та суду не змінювати свого постійного місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи цієї інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 347 тис. 675 грн. матеріальної шкоди.

Відмовлено в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 домовились про купівлю-продаж квартири по АДРЕСА_1 , що мала відбутися у нотаріальному порядку 06 грудня 2007 року, під час якої ОСОБА_8 повинен був заплатити продавцю гроші, але з поважної причини не зміг прибути до нотаріуса і цього ж дня о 08 год. ранку на території продуктового ринку в м. Самборі передав їй ОСОБА_7 , на зберігання гроші в сумі 45 тис. доларів США, що згідно офіційного курсу валюти, встановленої Національним банком України станом на 06 грудня 2007 року, становить 227 250 грн., приготовлені ним для купівлі квартири, які вона, не маючи наміру повернути ОСОБА_8 , зловживаючи його довірою, привласнила та цього ж дня витратила на купівлю вказаної квартири на своє ім`я, чим спричинила ОСОБА_8 майнову шкоду в особливо великому розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 покликається на те, що при винесенні вироку мало місце істотне порушення кримінально-процесуального закону, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосований закон, тобто вирок винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що потерпілий на досудовому слідстві постійно міняв свої покази, зокрема в тій частині, що не знав, що договір буде укладено на її ім`я. В матеріалах справи наявні свідчення свідка ОСОБА_14 , який зазначив, зокрема, що акт оформлення завдатку оформлявся від її імені, і це було відомо потерпілому, так як він сам давав 2000 доларів США завдатку. Крім того, з показань ОСОБА_14 відомо, що в день оформлення купівлі-продажу квартири перед оформленням договору він спілкувався з ОСОБА_8 по телефону і останній підтвердив, що квартира буде оформлятись саме на неї. Цей факт, між іншим, на очній ставці підтвердив і сам потерпілий. Під час проведення очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , останній підтвердив той факт, що при видачі розписки потерпілий сказав, що покупцем квартири буде саме вона, що не заперечив і ОСОБА_8 , заявивши, що не пам`ятає, чи таке говорив. ОСОБА_14 також повідомив, що він був в курсі, що в квартирі, яку вона оформила на себе, будуть проживати її дочка з чоловіком та підтвердив, що це було відомо і потерпілому ОСОБА_8 , однак суд у вироку чомусь ці показання ОСОБА_14 взагалі не зазначає та не аналізує, і не пояснює, чому ці свідчення не взяті до уваги.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що саме ОСОБА_15 позичив 40 тис. доларів США її чоловіку ОСОБА_17 , а той передав їх їй. Це підтвердив і допитаний її чоловік, який також пояснив, що дійсно позичив гроші в ОСОБА_15 та передав їй для покупки квартири, в якій мала проживати їхня дочка. Той факт, що чоловік зняв свої власні гроші в банку в січні 2008 року та віддав ОСОБА_15 для погашення боргу, аж ніяк не суперечить іншим обставинам щодо позичення грошей. Більш того, чоловік пояснив, що не міг раніше свої власні кошти зняти в банку, так як термін зняття закінчувався якраз в січні 2009 року, інакше він би втратив значні відсотки.

Крім цього вважає, що той факт, що ОСОБА_15 та її чоловік суперечливо показали, де відбувалась позика грошей, не можна ставити під сумнів як неправдивий, так як ця обставина мала місце в 2007 році. Одночасно незрозуміло, чому покази потерпілого ОСОБА_8 взяті судом до уваги без критичної оцінки, в той час покази ОСОБА_15 ігноруються судом повністю. Якщо суд прийшов до висновку, що покази ОСОБА_15 неспроможні, то повинен це обґрунтувати. До справи долучено довідку пенсійного фонду про доходи ОСОБА_15 , однак не перевірялись доходи того ж ОСОБА_18 , чи могли бути в останнього станом на листопад-грудень 2007 року 47 тис. доларів США, які нібито він позичив ОСОБА_8 . Адже для перевірки цих даних як в досудового слідства, так і в суду були всі підстави, тому що покази потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_18 різняться між собою стосовно часу, місця та суми одночасно позичених грошей. І в цьому випадку чомусь суд не оцінює критично покази свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні також не зміг конкретно озвучити ні суми позичених грошей, ні обставин, при яких він їх йому позичив, ні навіть той факт, чи віддав на даний час ОСОБА_8 йому позичені гроші в сумі 47 тис. доларів США.

Звертає увагу, що безпідставно суд в вироку посилається на підтвердження її вини на покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 як на такі, що заслуговують на довіру, так як, на думку суду, вказані свідки є незацікавленими особами та їх свідчення відповідають обставинам справи. При цьому жоден із вказаних свідків не підтвердив та й не міг підтвердити факт передачі їй грошей. Сумнівним є і факт довіри свідченням вказаних осіб як незацікавлених, оскільки ОСОБА_19 є найманим працівником в ОСОБА_8 , який платив їй заробітну плату, тобто був її начальником, а в ОСОБА_20 також були робочі відносини, більш того, останній придбав в ОСОБА_8 авто.

Також зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_21 неодноразово міняв свої показання, в результаті чого кінцевими його свідченням було те, що він не може підтвердити факт передачі грошей в зазначений день. Крім того, про суму йому нічого невідомо, так як він їх не бачив.

Відтак наголошує, що суд у вироку не аргументував та не навів доказів, які б свідчили, що в момент отримання цих грошей в неї був намір шахрайським способом ними заволодіти, так як вона жодним способом не намагалась заволодіти грошима ОСОБА_8 і не могла завчасно знати, що ОСОБА_8 буде їй давати цю суму, як засвідчив останній, на зберігання. Якщо б свідчення в цій частині потерпілого ОСОБА_8 і відповідали дійсності, то в чому ж полягає шахрайство в її діях в момент отримання грошей саме 06 грудня 2007 року.

Наголошує, що судом при винесенні вироку не проаналізовано та під час слухання справи не встановлено, чому ж потерпілий ОСОБА_8 , який, як засвідчив, в той же день по приїзду в м. Самбір, був вкрай здивований, що квартира оформлена на неї, однак не прийняв ніяких мір по скасуванню договору купівлі-продажу, адже з моменту купівлі квартири до моменту реєстрації в БТІ пройшло сім днів. Більш того, ні тоді, ні в подальшому на протязі тривалого періоду часу потерпілий ОСОБА_8 ніяких претензій до ОСОБА_14 чи його дружини стосовно продажу квартири не пред`являв, хоча б стосовно завдатку, який йому заплатив, як він стверджував.

Крім цього вважає, що судом не взято до уваги, що і до 06 грудня 2007 року і після цієї дати аж до 2010 року, ОСОБА_8 і вона перебували в близьких стосунках, більш того, проживали разом в незареєстрованому шлюбі. Тобто, за весь час ОСОБА_8 не було здійснено жодних дій, які б свідчили про те, що вона вчинила відносно нього якісь злочинні діяння.

Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 покликається на те, що суд при винесені вироку в частині розгляду цивільного позову і відшкодування матеріальної шкоди не врахував всіх дійсних обставин справи, і тому вирок Самбірського міськрайонного суду у даній справі в частині відшкодування матеріальної шкоди має бути змінений з наступних міркувань.

Зазначає, що ОСОБА_7 шахрайськими діями заволоділа його коштами в іноземній валюті в розмірі 45 тис. доларів США, а суд стягнув 347 тис. 645 грн., що еквівалентно близько 30 тис. доларів США.

Звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях і згідно ч.2 даної статті, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Цивільний позов ним було подано 18 червня 2012 року. На той час згідно офіційного курсу заподіяна йому матеріальна шкода в розмірі 45 000 доларів США була еквівалентна сумі в 375 647 (триста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок сім) гривень. Вирок у вказаній справі був винесений судом через два роки після подання ним цивільного позову. Очевидно, що за цей час інфляційні процеси в державі значно знецінили національну валюту, і сума в розмірі 375 647 грн. вже не відповідає сумі в розмірі 45 тис. доларів США.

Зазначає, що в ході розгляду даної справи в суді, перед постановленням вироку, він повинен був внести зміни в цивільний позов, однак в силу своєї необізнаності в тонкостях юриспруденції цього не зробив. Відтак, станом на день подачі апеляції, сума заподіяних йому збитків становить 535 050 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятдесят) грн.

Просить вирок змінити в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначити заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 45 тис. доларів США, що на день платежу становить 535 050 ( п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятдесят) грн.

В розрахунку до цивільного позову від 31 травня 2016 року просить стягнути кошти в сумі 45 тис. доларів США, що станом на цей день складає 1 132 470, 09 грн. (45 000*25,166002), з врахуванням курсу гривні до долара США, встановленим Національним банком України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 покликається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також внаслідок неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.4 ст. 190 КК України та визнав її винною у вчиненні вказаного злочину, однак призначаючи покарання, порушив вимоги ст. 65 КК України.

Вважає формальними посилання суду на врахування характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої ОСОБА_7 , так як остання не скористалась можливістю використати такі пом`якшуючі покарання обставини як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Наголошує, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки поклав на засуджену ОСОБА_7 обов`язок без дозволу органу слідства та суду не змінювати свого постійного місця проживання, що не передбачено ст. 76 КК України.

Просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а саме через м`якість призначеного покарання, та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України і призначити їй покарання шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_13 про підтримку апеляційної скарги обвинуваченої та заперечення апеляційних скарг потерпілого і прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_12 про підтримку апеляційних скарг потерпілого і прокурора, та заперечення апеляційної скарги обвинуваченої, думку прокурора про підтримання апеляційних скарг прокурора та потерпілого, і заперечення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора задоволити частково.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції ствердив, що обвинувачену знає з 2007 року і перебував з нею в дружніх відносинах. Після розлучення у 2005 році став шукати житло для свого проживання, у зв`язку з чим у травні 2007 року звернувся до ріелтера ОСОБА_14 . Останній запропонував йому продати свою квартиру, і про це він інформував ОСОБА_7 , так як довіряв їй. В якості завдатку в листопаді 2007 року передав ОСОБА_14 2000 доларів США. Вартість квартири становила 47 000 доларів США. Оскільки таких коштів у нього не було, позичив їх у свого близького знайомого підприємця ОСОБА_22 . ОСОБА_7 в даний період часу розлучалась з своїм чоловіком, і по його ОСОБА_8 проханню оглядала квартиру, яку він мав намір купити в ОСОБА_14 . Він ОСОБА_8 хотів зразу провести оплату ОСОБА_14 за покупку квартири, однак той погодився про отримання коштів лише після укладення договору купівлі-продажу. 06 грудня 2007 року за спільною домовленістю повинен був зустрітися із власником квартири ОСОБА_14 , взявши з собою 45000 доларів США, які мав передати за квартиру. Оскільки вимушений був по виробничих питаннях терміново поїхати у м. Львів, то побоявся таку суму грошей тримати біля себе, і подзвонив ОСОБА_7 , попросивши взяти на тимчасове зберігання дану суму. Біля 08 год. в присутності знайомих ОСОБА_23 близьких родичів ОСОБА_7 , він передав свої гроші в сумі 45000 доларів США останній на тимчасове зберігання. Коли повернувся зі ОСОБА_24 , ОСОБА_7 повідомила, жартуючи, що придбала для себе квартиру. Відразу в органи міліції чи прокуратури не звертався, так як вона постійно, навіть при свідках, обіцяла переписати квартиру, яку придбала за його кошти, на нього або його рідних, в чому він не сумнівався. Довіряючи ОСОБА_7 , він за власні кошти проводив ремонт в квартирі, придбав меблі. Деякий час за його згодою в квартирі проживала дочка обвинуваченої ОСОБА_25 , яка на той час була вагітна, згодом народила дитину. У 2010 році ОСОБА_7 помирилася зі своїм колишнім чоловіком і укладати з ним договір купівлі-продажу даного об`єкту нерухомого майна категорично відмовилася, у зв`язку з чим за захистом свого порушеного права він звернувся в прокуратуру.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що у 2007 році займався приватною підприємницькою діяльністю. Потерпілий ОСОБА_8 звернувся до нього з проханням знайти квартиру для подальшого укладення договору купівлі-продажу. Він запропонував йому власну квартиру, розташовану у АДРЕСА_2 , оформлену на його дружину ОСОБА_26 . ОСОБА_8 оглянув житло, обидва погодили умови укладення правочину. Через декілька днів діти обвинуваченої ОСОБА_7 також обговорювали з ним умови укладення договору. Згодом, на протязі тижня, квартиру знову оглядали ОСОБА_8 з ОСОБА_7 . Потерпілий у якості завдатку передав йому 2000 доларів США. З переддоговірних домовленостей зрозумів, що квартира буде оформлятися на ім`я ОСОБА_7 . В переддень укладення договору зустрівся з ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 . Останній запропонував передати йому 45000 доларів США за квартиру, однак він відмовився, погодившись отримати кошти в день укладення договору. ОСОБА_8 повідомив йому, що на наступний день не зможе бути в нотаріуса у зв`язку з його поїздкою у м. Львів. Всі переговори щодо укладення договору купівлі-продажу велися з потерпілим. В момент укладення правочину ОСОБА_7 ствердила, що від свого імені укладає договір купівлі-продажу, передавши йому всю необхідну суму із урахуванням завдатку, який приблизно за 1-2 тижні передав ОСОБА_8 Судячи по характеру їхніх відносин, вважав, що вони близькі між собою люди.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що у 2007 році їй було відомо про те, що ОСОБА_7 зустрічається з ОСОБА_8 . Особисто від останнього чула, що за власні кошти він має намір купити квартиру. Тимчасово там повинні були проживати діти ОСОБА_27 . Її чоловік зовсім їй нічого не допомагав, будь-яких відносин з нею не підтримував. Жодних грошей на придбання квартири їй не дав. Після оформлення договору купівлі-продажу їй ОСОБА_19 . ОСОБА_7 повідомила про те, що ОСОБА_8 купив квартиру приблизно за 45 000 47 000 доларів США. Коли ж останні розійшлися, в розмові з ОСОБА_7 порадила їй повернути потерпілому гроші за квартиру, однак та спочатку стверджувала, що квартира належить їй, а потім свою відмову у поверненні грошей мотивувала тим, що ОСОБА_28 подарував їй квартиру.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що обвинувачена ОСОБА_7 рідна сестра його дружини і перебувала в близьких стосунках з потерпілим ОСОБА_8 . Після розриву їхніх відносин всім говорила, що поверне квартиру останньому, так як така придбана за його кошти. Також свідок зазначив, що йому було достовірно відомо, що ОСОБА_8 мав намір придбати житло для себе, про що стверджувала і ОСОБА_7 . Від подружжя ОСОБА_30 взнав, що ОСОБА_8 для придбання квартири передав ОСОБА_7 45 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що не знає за чиї кошти була придбана квартира. Під час попереднього слідства жоден тиск на нього не чинився і він добровільно давав правдиві показання з приводу того, що 06 грудня 2007 року ОСОБА_8 на ринку міста Самбора в присутності його дружини, передав гроші ОСОБА_7 в сумі 45 000 доларів США, які знаходились в чорному поліетиленовому пакеті. ОСОБА_7 їм повідомила, що йде купляти квартиру.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що займається приватною підприємницькою діяльністю і являється досить заможною людиною. Ствердив, що позичав ОСОБА_8 47 000 доларів США, а оскільки гроші вчасно повернуті не були, звертався до суду з позовом про їх повернення.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №9645294 від 23 січня 2006 року видно, що ОСОБА_31 стала власником квартири у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2005 року (т.1 а.с.32).

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , видно, що продавець ОСОБА_31 продала вищезгаданий об`єкт нерухомого майна покупцю ОСОБА_7 за 163 419 грн.(т.1 а.с.33). На підставі даного правочину ОСОБА_7 стала власником згаданої квартири, що засвідчує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.34).

З заяви, написаної власноручно потерпілим ОСОБА_8 , вбачається, що з приводу незаконного заволодіння ОСОБА_7 його грішми в сумі 47000 доларів США він звернувся в органи прокуратури.(т.1 а.с.10).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами по справі, прийшов до правильного висновку, що обвинувачена ОСОБА_7 намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, даючи суперечливі показання щодо обставин купівлі-продажу спірної квартири і прийшов до обґрунтованого та переконливого висновку, що вона шляхом зловживання довірою 06 грудня 2007 року незаконно заволоділа грішми потерпілого ОСОБА_8 в сумі 45 000 доларів США, що згідно офіційного курсу валют, встановлених Національним банком України станом на 06 грудня 2007 року, становить 227 250 грн, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду, що являється особливо великим розміром.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав вірну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 як таким, що відповідають обставинам справи, спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 відповідно чоловіка, доньки та зятя обвинуваченої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про приналежність коштів за які придбана квартира і віднісся до них критично, оскільки вони є непослідовними, суперечать як одні одним, так і показанням самої обвинуваченої ОСОБА_7 , про що зазначено у вироку суду.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що судом встановлено, що ні потерпілий, ні обвинувачена, ні жоден допитаний свідок в судовому засіданні не зміг заперечити тієї обставини, що відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будувалися на довірі один до одного. Це засвідчує і та обставина, що ОСОБА_8 передав гроші на тимчасове зберігання саме ОСОБА_7 , в присутності її родичів, з нею оглядав квартиру, яку мав намір купити, дозволив дочці обвинуваченої тимчасово проживати в даній квартирі, довіряючи і надалі ОСОБА_7 щодо її подальшого переоформлення квартири на його ім`я, зразу не звертався за захистом свого порушеного права.
Отже, на думку колегії суддів, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що заволодіння чужим майном відбулося шляхом добровільної передачі майна потерпілого коштів в сумі 45 000 доларів США, за які була придбана квартира АДРЕСА_2 , внаслідок зловживання довірою потерпілого ОСОБА_8 зі сторони обвинуваченої ОСОБА_7 , яка використала довіру потерпілого і, знаючи про домовленості щодо оформлення договірних відносин, а також про те, що ОСОБА_14 не був до кінця обізнаний в намірах ОСОБА_8 продовжити їх оформлення та оформити квартиру на себе, заволоділа його коштами. А оформлення квартири на себе, також надавало їй можливість на протязі тривалого часу обіцяти її переоформлення, з подальшим зволіканням з різних причин, як і в кінцевому результаті залишитись власником квартири, придбаної за кошти потерпілого.

Відтак, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо її непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , то місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, який просив не позбавляти її волі, і визначив таке відповідно до вимог ст. 65 КК України, та підставно звільнив останню від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання, як це просить в апеляційній скарзі прокурор.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильності покладення місцевим судом на ОСОБА_7 відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Що стосується відшкодування потерпілому ОСОБА_8 завданої шкоди, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ППВСУ №3 від 31.03.1989 року.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції вищезгадані вимоги КПК України та постанов Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині вирішення цивільного позову не виконані, оскільки у даному вироку не вказані мотиви задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , не наведені розрахунки з приводу того чому саме в такому розмірі його задоволено та з яких міркувань при цьому виходив суд.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати, а провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд.

Виключити з резолютивної частини вироку покладений на ОСОБА_7 обов`язок, а саме: без дозволу органу слідства та суду не змінювати свого постійного місця проживання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4