справа № 462/3371/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000291 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: 2010 і 2013 рр. народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 28.01.2016 року близько 13.00 год., знаходячись на вул.О.Кульчицької у м.Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, під час словесної перепалки із ОСОБА_4 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один, а в подальшому ще два удари кулаками в підборіддя. В подальшому їх конфлікт продовжився на АЗК «WOG» на вул.Кузневича, 5 у м.Львові, де ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_4 ще один удар кулаком правої руки в область носа. Внаслідок таких дій ОСОБА_7 потерпілому спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`яу виді двобічного перелому вінцевих відростків нижньої щелепи, крім цього струс головного мозку, перелом кісток носа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, і синці на повіках обох очей, на підборідді зліва, що є легким тілесним ушкодженням.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.122 КК України, не визнав та показав суду, що 28.01.2016 року біля 12.00 год. він із чоловіком сестри ОСОБА_8 та їхнім товаришем ОСОБА_9 їхали автомобілем «Рено 19» по Виговського у м.Львові. Цей автомобіль ОСОБА_8 , який був за кермом. Він знаходився на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_9 на задньому. Вони потрапили в затор на перехресті з вул.О.Кульчицької, оскільки один з автомобілів попереду - «Рено Трафік» рухався повільно, всі йому сигналили. Коли вони об`їжджали вказаний автомобіль, побачили, що водій, як йому тепер відомо ОСОБА_4 , говорить по телефону. Він жестами показав тому водію, що сталося, на що той показував йому непристойний жест - середній палець. Повернувши на вул.О.Кульчицької, на певній відстані вони зупинили автомобіль, він вийшов з`ясувати у водія «Рено Трафік» його поведінку. ОСОБА_4 сидів у своєму автомобілі, а він стояв поруч, розмовляли через відкрите вікно. ОСОБА_4 поводив себе зухвало, ображав, між ними виникла словесна перепалка. Коли ОСОБА_4 хотів закрити вікно, він обома руками зверху схопив вікно, так як хотів продовжити розмову, і в той час міг зачепити обличчя потерпілого, умисного удару не завдавав. Потім ОСОБА_4 вийшов з авто, пропонував відійти далі від дороги, за будинки, і розібратися. Їх розборонив ОСОБА_8 і вони роз`їхались. По дорозі вони підібрали ще одного товариша. З часом помітили, що «Рено Трафік» їде позаду. Вони заїхали на заправку «WOG» на вул.Кузневича, 5. На переріз їм на заправку заїхав автомобіль потерпілого Підійшовши, потерпілий став погрожувати, намагався завдати удар ногою, бігав за ним по заправці, він втікав. Потерпілий вдарив його в лоб, він, захищаючись, відмахнувся і попав потерпілому в ніс. Приїхали також машиною друзі потерпілого, які його ображали і погрожували, тому він звернувся за захистом до працівників ДСО, які знаходились на автозаправці. В подальшому учасники конфлікту поїхали в Залізничний ВП, де давали пояснення. Вважає, що причиною конфлікту була неправомірна і агресивна поведінка потерпілого. Зазначив, що не наносив жодних умисних ударів і не вчиняв інших неправомірних дій відносно потерпілого. Один удар на автозаправці завдав потерпілому в ніс, відмахуючись від його удару. Цивільний позов потерпілого не визнав.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав суду показання, що їхав близько 13.00 год. 28.01.2016 року автомобілем «Рено Трафік» по вул. Виговського, повертав на вул.О.Кульчицької, на світлофорі праворуч. Позаду нього було два автомобіля, почув сигнал. На зелене світло він повернув на вул. О.Кульчицької, його обігнав червоний автомобіль «Рено 19» з відкритими вікнами, в ньому голосно грала музика. В салоні знаходились ОСОБА_7 спереду на пасажирському сидінні, водій та ще один чоловік сидів ззаду всього троє. Автомобіль «Рено 19» підрізав його і поїхав далі. За 300 м він побачив, що ОСОБА_7 стоїть на пішохідному переході і в лівій руці тримає великий камінь. Він зупинився, закрив в автомобілі центральний замок. ОСОБА_7 був агресивний, демонстративно показував йому камінь. Він запропонував поговорити, приспустив вікно. ОСОБА_7 вдарив його кулаком правої руки в нижню щелепу зліва, він відчув різкий біль. Тоді він з`їхав з дороги, припаркував свій автомобіль і вийшов. Один з товаришів ОСОБА_7 став між ними, розбороняючи. ОСОБА_7 погрожував, що у нього будуть проблеми. Натомість він пообіцяв, що удару не подарує. Тоді ОСОБА_7 кулаками завдав йому два удари в нижню щелепу. Він замахнувся на нього ногою, але не дістав. Після цього вони сіли в машини і роз`їхались. Він не міг додзвонитися в поліцію, тому поїхав слідом за автомобілем «Рено 19», щоб повідомити поліцію, де шукати його кривдника, а коли той заїхав на автозаправку «WOG», він також там зупинився. До нього відразу ж підійшов ОСОБА_7 , в одній руці у нього була запальничка, а в іншій - якийсь інший предмет. Він вийшов з машини і відчув 1 2 удари кулаком в ніс. ОСОБА_7 бив рукою, підстрибнувши. Він впав на сидіння машини, з носа текла кров. В цей момент приїхали його знайомі, яким він сказав, що ОСОБА_7 побив його. Підійшли працівники ДСО, сказали заспокоїтись і вони всі поїхали в поліцію. Швидку допомогу викликали у відділі поліції, лікарі наполягали на госпіталізації у зв`язку з переломом носа, проте він не захотів їхати. Проте, в той же день ніс розпух і він ліг на стаціонарне лікування в Міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги, а з 03.02.2016 року лікувався в отолярингологічному відділенні Львівської обласної клінічної лікарні. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень також перебував на стаціонарному лікування в червні-липні 2016 року. Щодо його цивільного позову, то просив такий задовольнити в повному обсязі, стягнути з обвинуваченого завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 3649,45 грн., які він витратив на лікування, а також 45000 грн. моральної шкоди, оскільки він зазнав фізичного болю, моральних страждань, отримавши тілесні ушкодження, було порушено нормальний спосіб його життя, він відчув стрес, незручності, втратив можливість працювати, він змушений був витрачати час і додаткові зусилля для захисту своїх прав і лікування.

Свідок ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні, показав суду, що він служив разом із потерпілим в ЗСУ, зараз підтримують дружні відносини. Одного дня в обідній час він їхав із ОСОБА_11 на його автомобілі в сторону вокзалу, з ними також був ОСОБА_12 . По дорозі вони побачили автомобіль ОСОБА_4 «Рено Трафік» синього кольору, який повернув на автозаправку. Вони вирішили зупинитися, щоб поспілкуватися із ОСОБА_4 . Він побачив, що ОСОБА_4 вийшов з машини, а обвинувачений відразу наніс йому в стрибку два удари кулаками в обличчя, в область носа. Він перший вийшов з машини і запитав у ОСОБА_7 для чого він це зробив, той був агресивно настроєний, збуджений, щось кричав. Він чув, як один із товаришів обвинуваченого розповідав, що просив ОСОБА_7 не рухати потерпілого. В ОСОБА_4 з носа текла кров. На місці були працівники ДСО, які сказали їхати у відділ поліції писати заяву.

Свідок ОСОБА_12 дав суду показання, щов обідній час їхав з ОСОБА_10 на залізничний вокзал, сидів на задньому сидінні. ОСОБА_11 був за кермом. Коли їхня машина зупинилася на автозаправці, ОСОБА_10 першим вийшов з машини, він побачив ОСОБА_4 , в якого з носа текла кров. Він надавав допомогу потерпілому, той був при свідомості, але в шоковому стані. Потерпілий повідомив, що його побив ОСОБА_7 . Товариші ОСОБА_7 казали що він агресивний, але причини вони не знають.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, щопрацює поліцейським поліції охорони. Коли їх екіпаж був на АЗС «WOG», до них підійшов ОСОБА_7 і сказав, що в нього конфлікт і його хочуть побити. В автомобілі «Рено» сидів потерпілий з розбитим, очевидно зламаним носом, розповів, що ніс йому розбив ОСОБА_7 . Самого інциденту він не бачив.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 дав показання, що він керував автомобілем «Рено 19» і коли обганяв автомобіль потерпілого, то останній показав непристойний жест, тому вони вирішили зупинитись і розібратись в цій ситуації. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і зупинив потерпілого, в дзеркало заднього виду він бачив, як обвинувачений і потерпілий розмовляли, вони не бились. Він вийшов з автомобіля, став між ними, що не було бійки, бо потерпілий хотів тягнути ОСОБА_7 за будинки розбиратись. Він забрав ОСОБА_7 в свою машину. Коли вони від`їхали, зауважив, що потерпілий їде за ними. Він заїхав на автозаправку «WOG», щоб заправити автомобіль. Коли він розрахувався і виходив з приміщення, то побачив обвинуваченого і потерпілого в момент, як ОСОБА_7 похитнувся і потупився назад. Він став між ними, щоб розборонити. В ОСОБА_7 було розбите чоло, у потерпілого крові він не бачив.

Із протоколу про прийняття заяви від 28.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 звернувся у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області, де повідомив, що невідома йому особа 28.01.2016 року близько 13.00 год. нанесла йому декілька ударів в обличчя (матеріали кримінального провадження, арк.7-9).

Згідно висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 003291/214 від 28.01.2016 року матеріали кримінального провадження, арк. 13) потерпілий ОСОБА_4 тверезий.

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 86/2016 від 12.02.2016 року (матеріали кримінального провадження, акр. 15-16) у ОСОБА_4 згідно даних огляду судово-медичного експерта і медичних документів є наступні ушкодження: струс головного мозку, перелом кісток носа, двобічний перелом вінцевих відростків нижньої щелепи, синці на повіках обох очей, на підборідді зліва, крововилив в білкову оболонку лівого ока. Ушкодження у ОСОБА_4 утворились від дії тупих предметів на ділянках носа та підборіддя, могли бути спричинені 28.01.2016 року від ударів руками, відносяться: переломи вінцевих відростків нижньої щелепи до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я; перелом кісток носа, струс головного мозку до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синці до легкого тілесного ушкодження.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 29.03.2016 року і фото-таблиці до нього (матеріали кримінального провадження, арк. 62-68) вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 добровільно розповів про обставини події, які стались 28.01.2016 року на вул.О.Кульчицької і на АЗК «WOG» на вул.Кузневича, 5 у м.Львові, та показав, як все відбувалось. Показання потерпілого під час проведення даної слідчої дії відповідають тим показанням, які він дав в ході судового розгляду, зокрема, що ОСОБА_7 завдав йому кілька ударів кулаками в нижню щелепу на вул.О.Кульчицької, і в подальшому, на автозаправці, один-два удари кулаками в ніс.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 31.05.2016 року і фото-таблиці до нього (матеріали кримінального провадження, арк. 96-102) вбачається, що ОСОБА_7 добровільно розповів про обставини конфлікту, який мав місце 28.01.2016 року між ним і потерпілим, та показав, як все відбувалось. Зокрема, під час вказаної слідчої дії ОСОБА_7 повідомив, що сварився з потерпілим, коли той сидів у своєму автомобілі на вул.О.Кульчицької, і коли ОСОБА_4 почав зачиняти вікно, він схопився обома руками за вікно та міг його зачепити рукою по обличчю. Підтвердив, що на автозаправці вдарив потерпілого кулаком в обличчя, але це був удар у відповідь на те, що ОСОБА_4 вдарив його в лоб.

Як видно зі змісту протоколу одночасного допиту осіб з участю потерпілого і обвинуваченого від 31.05.2016 року (матеріали кримінального провадження, арк.114-121), під час цієї слідчої дії обоє допитуваних осіб дали показання, які узгоджуються із показаннями, даними ними під час судового розгляду.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить висновку, що ОСОБА_7 умисно цілеспрямовано завдав кількох ударів кулаками по обличчю, в область нижньої щелепи та носа потерпілому ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він жодних ударів потерпілому на вул.О.Кульчицької не наносив, оскільки це спростовується вказаними дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності, зокрема, показаннями потерпілого, які є послідовними і узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.03.2016 року, а вказаний ОСОБА_4 механізм нанесення йому ударів обвинуваченим на вул.О.Кульчицької і ділянки тіла, куди було завдано удари, відповідає даним судово-медичної експертизи.

Також, з врахуванням досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що зупинив автомобіль потерпілого на вул.О.Кульчицької саме ОСОБА_7 , який поводився агресивно, між ними двома була словесна перепалка, під час якої, як стверджує сам обвинувачений, він в той час як потерпілий закривав вікно автомобіля міг зачепити його обличчя, вчіпившись обома руками за вікно. Згідно показань потерпілого і свідка ОСОБА_10 на автозаправці обвинувачений завдав удари в ніс потерпілому, а інші явні джерела отримання потерпілим тілесних ушкоджень у виді двобічного перелому вінцевих відростків нижньої щелепи, окрім ударів ОСОБА_7 , не встановлені. Показання обвинуваченого, що він міг лише зачепити обличчя потерпілого, коли не давав останньому закрити вікно в автомобілі є сумнівними з огляду на характер отриманих ОСОБА_4 ушкоджень в області підборіддя. Таких висновків не спростовують показання свідка захисту ОСОБА_8 , який, як він сам ствердив, спочатку спостерігав за конфліктом обвинуваченого і потерпілого в дзеркало заднього огляду свого автомобіля і лише пізніше вийшов до них.

Також суд не приймає до уваги показання обвинуваченого в тій частині, що він на автозаправці наніс удар ОСОБА_4 лише захищаючись, відмахуючись, оскільки це спростовується показаннями потерпілого і свідка ОСОБА_10 щодо цієї частини конфлікту, які узгоджуються між собою, зокрема, що обвинувачений, підскочивши, завдав потерпілому двох ударів кулаками в ніс, після чого в останнього почала йти носом кров. Суперечливими в цій частині є показання самого обвинуваченого, який в суді ствердив, що відмахувався від удару ОСОБА_4 і попав йому в ніс, тоді як при проведенні слідчого експерименту від 31.05.2016 року пояснював, що завдав удар у відповідь і на фото № 3 фото-таблиці до цього протоколу показує, як наносив потерпілому прямий концентрований удар в ніс.

Отже, суд вважає дані доводи обвинуваченого надуманими і такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Враховуючи наведене, суд вважає, що середньої тяжкості тілесне ушкодження і інші виявлені у тілесні ушкодження спричинені потерпілому саме ударами ОСОБА_7 та перебуває в прямому причинному зв`язку з діями обвинуваченого.

Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, а саме свідоме нанесення концентрованих ударів безпосередньо в обличчя потерпілого.

Таким чином, сукупність наведених доказів дає підстави дійти висновку, що вина ОСОБА_7 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, арк.69), не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2010 і 2013 рр. народження, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 73, 75), згідно наданої характеристики за місцем проживання заяв і скарг відносно нього не поступало (матеріали кримінального провадження, арк.74).

Суд також бере до уваги думку потерпілого ОСОБА_4 і його представника адвоката ОСОБА_5 , які повідомили, що обвинувачений не вибачився за вчинене, жодної компенсації за заподіяну шкоди потерпілому не сплатив, веде себе зверхньо.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, встановлені дані щодо особи обвинуваченого, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3649,45 грн. та 45000 грн. моральної шкоди, то такий підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, вимога про відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди в розмірі 3649,45 грн., з огляду на положення ст.1166 ЦК України, підлягає до задоволення повністю, оскільки ОСОБА_14 надано квитанції на підтвердження вказаних витрат на лікування (а.с. 32, 33).

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який спричинив тілесні ушкодження, що призвело до моральних страждань потерпілого ОСОБА_4 , у судовому засіданні доведена.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпілий обґрунтовує тим, що така шкода завдана йому внаслідок отримання тілесних ушкоджень та полягає у переживаннях, душевному болю та моральних стражданнях у зв`язку із цим, відмічає, що було порушено нормальний спосіб його життя, він змушений був витрачати час і додаткові зусилля для захисту своїх прав і лікування.

За встановлених обставин вчинення обвинуваченим злочину, з врахуванням його поведінки і позиції щодо потерпілого після подій 28.01.2016 року, суд вважає наведені доводи ОСОБА_4 такими, що знайшли підтвердження під час судового розгляду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий, зазнавши тілесних ушкоджень, їх тривалість та приходить до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 в розмірі 10000 грн., задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4 частково.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_7 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3649,45 грн. матеріальної шкоди і 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 13649,45 грн.

В решті цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1