печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить

Скарга підтримана адвокатом ОСОБА_3 під час її розгляду та обґрунтована наступним.

В провадженні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України знаходиться кримінальне провадження №0000258, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2014 року за фактом розкрадання службовими особами ДП НЕК «Укренерго» державних коштів шляхом організації закупівель товарів, робіт та послуг у підконтрольних підприємствах за значно завищеними цінами, чим державі було спричинено збитків, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

05 жовтня 2015 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 28.09.2015 року, в службових кабінетах ДП НЕК «Укренерго», за адресою м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, був проведений обшук, за наслідками якого виявлені і вилучені речі, які прямо не вказані в ухвалі слідчого судді та не стосуються фінансово-господарської діяльності ДП НЕК «Укренерго» з низкою його контрагентів.

Зокрема було вилучено особисті речі та грошові кошти заступника директора ДП НЕК «Укренерго» ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_1 з карткою мобільного оператора «Life»; мобільний телефон Аррlе Ірhоnе 6 ІМЕІ НОМЕР_2 ; флеш накопичувач Kingston чорного кольору В-111610- АВА001RА62.А00LF110514; товарний чек від 16.07.15 на суму 21 000 грн.; банківська картка: VISA Gold Norvikbank НОМЕР_3 on name Vsevolod Kovalchuk Palladium invest ltd; банківська картка Банк контракт Platinum 136371 on name Vsevolod Kovalchuk ; банківська картка Ощадбанк № НОМЕР_4 ; банківська картка Банк контракт № 700599 on name Danylo Kovalchuk; банківська картка Приват Банк № НОМЕР_5 Мasercard Comme ; грошові кошти в сумі 18549 грн. та 6800 доларів США, вилучені з гаманця, а в протоколі чомусь зазначено, що у паперових конвертах; ноутбук Мас bоок Рго сірого кольору serial N С02LK7SUFD57.

На даний час всі вище перелічені речі повернуті ОСОБА_4 за виключенням грошових коштів.

Крім цього, 05 жовтня 2015 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 28.09.2015 року, за адресою АДРЕСА_1 був проведений обшук, за наслідками якого виявлені і вилучені речі, які не вказані в ухвалі слідчого судді та не стосуються фінансово-господарської діяльності ДП НЕК «Укренерго» з низкою його контрагентів.

Під час обшуку вилучено документи на право власності на земельні ділянки та будівлі на ім`я ОСОБА_6 , золоті прикраси дружини ОСОБА_4 та грошові кошти: 344 500 грн.; 167 291 доларів США; 46 560 Євро; 420 хорватських кун та 740 ізраїльських шекелів.

На даний час золоті прикраси повернуті, за виключенням документів та грошових коштів ОСОБА_4 . Довготривале утримання майна слідчим призводить до порушення гарантованого державою права власності ОСОБА_4 , унеможливлює реалізацію особою своїх цивільно-правових прав та завдає особі значних матеріальних збитків.

У вказаному кримінальному провадженні станом на сьогодні ОСОБА_4 не мас статусу підозрюваного, особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно- небезпечне діяння. Належні йому грошові кошти та документи на протязі другого року незаконно, безпідставно знаходяться в Генеральній прокуратурі України.

Так, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року (суддя ОСОБА_7 ) клопотання представників власників майна в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на бездіяльність ГСУ Генеральної прокуратури України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задоволено частково та зобов"язано ГСУ Генеральної прокуратури України повернути технічну документацію, яка на праві власності належить ОСОБА_6 ,(додаток №8), однак майно власнику до цього часу не повернуто, ухвалу суду не виконано.

Разом з цим, слідчий суддя вважав за необхідне копію клопотання представника власника майна в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 направити прокурору, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, для розгляду в порядку ст.220 КПК України. Однак станом на 14.02.2017 відповідь за результатами розгляду вище вказаного клопотання не надана.

30.01.2017 адвокатське об`єднання звернулося до слідчого ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження, з клопотанням в порядку ст. 220 КПУ України щодо проведення слідчих дій, а саме проведення огляду грошей, вилучених у ОСОБА_4 , надання інформації щодо визнання вказаних грошей речовими доказами, накладення на них арешту, надання копій відповідних документів та повернення тимчасово вилученого майна.

13 лютого 2017 адвокатське об`єднання отримало відповідь Генеральної прокуратури України, у формі листа, хоча вимоги ст. ст. 220, 110 КПК України, передбачають рішення про повну або часткову відмову у задоволені клопотання у вигляді постанови, в якій зазначено, що грошові кошти, які належать ОСОБА_4 , вилучалися на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2015 та постановою слідчого від 19.10.2015 визнані речовими доказами. При цьому, незважаючи на прохання в клопотанні надати копію постанови про визнання речовими доказами та копії документів, на підставі яких гроші передані до відповідної установи, цю вимогу проігноровано, підстав відмови не повідомлено. (Додаток №10)

Арешт на майно, а саме грошові кошти вилучені у ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 170,171 та 174 КПК України судом не накладався. Слідчий посилається на ухвалу суду щодо проведення обшуку, оскільки в ній вказано, що слідчому надано дозвіл на вилучення "грошових коштів, здобутих злочинним шляхом", але за весь період слідства вказані обставини не знайшли свого підтвердження.

Слід зазначити, що наразі вже є стала судова практика, яка визначає, що у разі надання дозволу на вилучення коштів, здобутих злочинним шляхом, ці грошові кошти повинні бути ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру купюри саме в ухвалі слідчого судді, оскільки тільки так можливо встановити належність коштів до певного злочину.

Принцип індивідуалізації судового рішення закріплений п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України, а саме: «ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи має містити перелік речей, документів, або осіб, для виявлення яких проводиться обшук». Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і ч. 7 ст. 236 КПК України. Навіть якщо в ухвалі не надано дозволу на вилучення грошових коштів слідчий все одно має право їх вилучити. У такому випадку слідчий повинен подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України.

Для накладання арешту на тимчасово вилучене майно обов`язково повинна бути наявна обгрунтована підозра, що передбачено ч. З ст. 132 КПК України. Обгрунтована підозра визнається такою, якщо є факти або інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення у межах кримінального провадження, і це може бути підтверджено пред`явленою підозрою згідно зі ст. 276-278 КПК України, (рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, п. 175 (також «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від серпня 1990, п.32, Serias A, №182).

Згідно відповіді Генеральної прокуратури України від 01.04.2016 № 17/1/1-32827-14 на адвокатський запит відомо, що ОСОБА_4 та членам його родини підозра у вчиненні злочинів у кримінальному провадженні не оголошувалась (додаток №9).

Приймаючи до уваги той факт, що в резолютивній частині ухвал від 28.09.2015 року не було зазначено про можливість вилучення речей, які належать ОСОБА_4 , ухвала не містить прямого дозволу на відшукання вилучених речей і коштів ОСОБА_4 у відповідності до ч. 7 ст.236 КПК України, адвокат вважає, що вилучені речі та грошові кошти мають статус тимчасово вилученого майна.

Рішення слідчого про визнання грошових коштів, вилучених у ОСОБА_4 речовими доказами, згідно постанови від 19.10.2015, є необґрунтованим та безпідставним.

Згідно узагальнення ВССУ "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування" (станом на 12.01.2017) п.5 Висновків: "Результати аналізу ухвал слідчих судців, постановлених за результатами розгляду скарг на бездіяльність щодо неповернення тимчасово вилученого майна, свідчать про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обгрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна.

Крім того, в п.6 вказаних Висновків зазначено: « у ч. 1 ст. 304 КПК встановлено строки звернення особи зі скаргою, у тому числі на бездіяльність, які становлять 10 днів з моменту такої бездіяльності. Однак, на відміну від бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, та бездіяльності, що полягає у нездійсненні окремих процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язані вчинити, бездіяльність з неповернення майна слід віднести до категорії триваючих. Так, результати аналізу змісту ч. 5 ст. 171 КПК свідчать про те, що вона встановлює обов`язок слідчого, прокурора подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. У свою чергу, за умови невиконання такого обов`язку у зазначених суб`єктів виникає інший обов`язок - негайно повернути особі вилучене майно, строк виконання якого не обмежується в часі, а отже, моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його виконання. Саме тому немає підстав повертати скарги на бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, з підстав пропущеного строку звернення з такою скаргою, оскільки така бездіяльність має лише початковий момент, однак не має кінцевого.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після його вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Враховуючи те, що ГСУ Генеральної прокуратури України не звернулось до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у ОСОБА_6 не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна в порядку ч. 5 ст.171 КПК України, прокурор не прийняв відповідного рішення щодо повернення тимчасово вилученого майна, органи досудового розслідування не мають законних підстав для правомірного володіння грошовими коштами ОСОБА_4 , а тому вважаю, що грошові кошти як тимчасове вилучене майно підлягає негайному поверненню його законному володільцю. Вказані дії слідчого та прокурора, відповідно до п.1, ч.І ст. 303 КПК України, які полягають у неповернені тимчасово вилученого майна, незаконні та підлягають оскарженню.

Згідно ст.1, ч.І ст. 8 Конституції України Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 ст.3 КУ).

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 Конституції України).

За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, тобто законодавцем було чітко визначено як завдання кримінального провадження швидке розслідування задля попередження затягування кримінального переслідування осіб.

Згідно ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку , передбаченому КПК України.

Стаття 24 КПК України гарантує право кожного на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Стаття 98 КПК України містить вичерпний перелік поняття речові докази: речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені грошові кошти ОСОБА_4 не підпадають під критерій "грошей забутих кримінально протиправним шляхом", оскільки мають обгрунтоване, законне походження.

Згідно довідок приватного нотаріуса ОСОБА_9 та приватного нотаріуса ОСОБА_10 у 2006 та 2007 році ОСОБА_4 було вчинено правочин щодо відчуження належного йому нерухомого майна на загальну суму 5 млн. 550 тис. гривень, що за курсом НБУ на той час складало більш ніж 1 млн. доларів США.

На підтвердження цього, приватними нотаріусами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надано довідки щодо підтвердження операцій відчуження майна на загальну суму 5 млн. 550 тис. гривень.

У 2008 році ОСОБА_4 вказані грошові кошти було розміщено на банківському депозиті в банку «Класичний Контракт». У зв`язку з проблемами у банківській сфері, на початку 2015 року ОСОБА_4 забрав власні гроші з банку та став їх зберігати у сейфі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки в будинку постійно хтось знаходився та забезпечував збереження грошових коштів.

Вищевказані доводи захисту, підтверджуються копіями депозитних договорів №13/2008 від 14.01.2008р., 14/2008 від 14.01.2008р., 15/2008 від 14.01.2008р., 16/2008 від 14.01.2008р., 17/2008 від 14.01.2008р., 18/2008 від 14.01.2008р., 19/2008 від 14.01.2008р., 20/2008 від 14.01.2008р., 21/2008 від 14.01.2008р., 22/2008 від 14.01.2008р., та копіями квитанцій про внесення грошових коштів у банківську установу від 14.01.2008р. №262-6, 262- 5, №262-9, №262-8, №262-15, №262-7, №262-14, №262-13, №262-11, №262-12.

Згідно декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за

2014 рік ОСОБА_4 , поданих відповідно до Закону «Про засади запобігання і протидії корупції», у розділі II. в загальному доході декларанта та членів його сім`ї зазначений доход на загальну суму 2 млн. 490 тис. 317 грн., зокрема, частина якого отримана від провадження підприємницької діяльності.

Згідно декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за

2015 рік ОСОБА_4 , поданих відповідно до Закону «Про засади запобігання і протидії корупції», у розділі II. в загальному доході декларанта та членів його сім`ї зазначений доход на загальну суму 1 млн. 839 тис. 429 грн., зокрема, частина якого отримана від провадження підприємницької діяльності.

При цьому в декларації наявні дані про придбане майно та зазначено, що великих витрат родина ОСОБА_4 у період 2014-2015 років не здійснювала, тобто грошові кошти зберігалися в родині.

Вказані твердження захисту підтверджуються копіями довідок з ДФС від 04.10.2016 № /к/26-59-13-02-31 щодо доходу в сумі 1 725 000,00 грн. та від 28.09.2016 № 8833/26-50-13-02- 21 щодо доходу в сумі 2 млн. 683 тис. 263 грн., випискою за договором №ФО(ІІАН)Ю81 за період з 01.01.2010 по 30.09.2016 від 03.10.2016 ПАТ Банк «Контракт» про оборот коштів на рахунку. Довідками про доходи (заробітною плату) ОСОБА_4 в 2014 та 2015 роках, що підтверджує його доходи в сумі 104 тис.833 грн. від 06.10.2016 № 11-4/368.

Довідкою про доходи за період з 13.12.2004 по 30.09.2015 ОСОБА_11 в Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» в сумі 1 млн. 024 тис. 972 грн.(Додаток№11)

Таким чином захист вважає доведеним законність походження грошових коштів вилучених у ОСОБА_4 05.10.2015 в АДРЕСА_1 .

Орган досудового розслідування, визнавши грошові кошти ОСОБА_4 речовим доказом, не наклавши при цьому на них арешт в передбаченому КПК України порядку, порушив норми ст.2 КПК України, оскільки до особи яка є власником або володільцем майна, не застосована належна правова процедура і по суті застосовано необґрунтований процесуальний примус. Крім того, постанова про визнання речовим доказом без накладення арешту є позбавленням права або обмеженням права власності.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності пі час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового гоєння, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 28.09.2015 лише надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення майна. Відповідно, рішення щодо вилучених матеріальних об`єктів, також має прийматись на підставі ухвали суду (ухвала про накладення арешту).

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-11).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

За таких обставин, які викладені вище у скарзі, вважаю, що доводи щодо бездіяльності старшого слідчого в ОВС ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , яка полягає у неповерненні ОСОБА_4 тимчасово вилученого майна - грошових коштів є обґрунтованими, у зв`язку з чим на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин, оцінюючи кожний доказ, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, є підстави для визнання факту бездіяльності слідчого та прокурора та поверненню тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить «особистий і надмірний тягар для особи» враховуючи відсутність клопотання про арешт такого майна, як тимчасово вилученого з боку слідчого або прокурора та його перебування у невизначеному стані.

Прокурор ОСОБА_12 заперечував проти задоволення скарги, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість, оскільки грошові кошти були вилучені відповідно до ухвали слідчого судді під час здійснення обшуку.

Вислухавши адвоката та прокурора, вивчивши надані матеріали, слід зазначити наступне. Дійсно ухвалою слідчого судді від 28 вересня 2015 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання та роботи ОСОБА_4 , при цьому було надано дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів здобутих злочинним шляхом, які будуть доказом під час судового розгляду кримінального правопорушення та на які в подальшому можливо звернути стягнення в рахунок забезпечення позовів.

Отже слідчим суддею було надано дозвіл на відшукання не будь-яких грошових кошів, а лише тих, які здобуті злочинним шляхом та які можливо звернути до стягнення в порядку встановленому КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 05 жовтня 2015 майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю.

В цьому випадку посилання на те, що вилучені грошові кошти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні не заслуговують на увагу, оскільки вказані речі можуть утримуватись органом досудового розслідування лише на підставі ухвали слідчого судді в порядку накладення на нього арешту.

Слід в цьому випадку врахувати і те, що ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішуючи подану скаргу слід врахувати те, що з часу вилучення грошових коштів, а саме з 05 жовтня 2015 року, орган досудового розслідування не вирішив питання щодо арешту вилученого майна, що свідчить про безпідставність його утримання.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати слідчого Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000258 повернути вилучене майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме:

18 549,00грн. та 6 800доларів США, вилучених у ОСОБА_4 05.10.2015р. за адресою: м. Київ вул. С.Петлюри, 25;

344 500,00грн., 167 291 доларів США, 46 560 євро, 420 хорватських кун, 740 ізраїльських шекелів, вилучених у ОСОБА_4 05.10.2015 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1