Справа № 356/1848/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/442/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

представника Березанської ВК № 95: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 14 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 14 вересня 2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2013 року ОСОБА_7 скасовано іспитовий строк та направлено його в місця позбавлення волі на 5 років.

19 жовтня 2016 року до Березанського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 14 лютого 2017 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, а засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим підстави для його умовно-дострокового звільнення відсутні.
Не погоджуючись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України. Апелянт не згоден з висновками суду першої інстанції, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що по прибуттю в установу він був працевлаштований в компресорну дільницю, але у зв`язку із тяжкою хворобою був направлений до лікувального закладу, проте, після одужання був працевлаштований в житловій зоні, про що свідчать відомості його особової справи. Засуджений звертає увагу суду на те, що всі накладені на нього раніше стягнення погашені у встановленому законом порядку та колонія, в якій він відбуває покарання, не є трудовою, у зв`язку із чим працевлаштування не в промислову зону не може перешкодити умовно-достроковому звільненню. Апелянтом зазначено, що він подав заяву стосовно представника спостережної комісії ОСОБА_9 про вчинення ним злочину, передбаченого ст. 365 КК України та вказує, що всі застосовані до нього стягнення є адміністративними, а не дисциплінарними, та на момент розгляду уже погашені та не можуть знову бути застосовані до нього.

Заслухавши доповідача, думку засудженого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника колонії в підтримку поданої засудженим апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до особи, яка фактично відбула не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

ОСОБА_7 засуджений вироком Баришівського районного суду Київської області від 14 вересня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України /а.п. 9-10/.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2013 року ОСОБА_7 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування призначеного вироком Баришівського районного суду Київської області від 14 вересня 2011 року покарання за ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі /а.п. 11/.
Початком відбування строку покарання засудженим є 17 червня 2013 року, кінцем строку 17 червня 2018 року. 2/3 строку покарання засуджений відбув 17 жовтня 2016 /а.п. 14/.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України , віднесено до злочинів середньої тяжкості.
Згідно характеристики від 02 листопада 2016 року, затвердженої начальником Березанської ВК УДПтС України у Київській області № 95 полковником внутрішньої служби ОСОБА_10 , за період відбування покарання в місцях позбавлення волі, засуджений зарекомендував себе наступним чином. Під час тримання в СІЗО м. Києва до праці не залучався, вимог режиму не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 27 серпня 2013 року відбуває покарання в Березанській ВК № 95 Київської області. За час відбування покарання характеризується посередньо. По прибуттю до установи був розподілений на відділення СПС №2 та працевлаштований на виробництві установи в компресорній дільниці. На даний час не працевлаштований. Приймає участь у проведенні ремонтних робіт на відділенні, за що має 8 заохочень. За порушення установленого порядку відбування покарання 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що був покараний у встановленому законом порядку. У взаємодії з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації проявляє нестриманість. Спальне місце та приліжкову тумбочку не завжди утримує в чистоті, має охайний зовнішній вигляд. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумінням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує зв`язок із рідними шляхом листування. На профілактичному обліку в установі не перебуває. За характером хитрий, скритний. Виконавчих листів не має. Свою вину у скоєному злочині за вироком суду визнав повністю. Однак розкраювання у заподіяному не спостерігається. На підставі наведеного адміністрація установи прийшла до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів свого виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього ст.81 КК України умовно дострокового звільнення. /а.п.14/.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , до нього застосовано наступні заохочення: 20 грудня 2013 року зняте раніше накладене стягнення від 04 жовтня 2013 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці н/у; 30 червня 2014 року зняте раніше накладене стягнення від 11 жовтня 2013 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці н/у; 25 вересня 2014 року подяка за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку н/в; 30 грудня 2014 року Подяка за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку н/у; 30 червня 2015 року Подяка за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці н/у; 30 грудня 2015 року знято раніше накладене стягнення від 16 липня 2015 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці н/у; 08 серпня 2016 року зтято раніше накладене стягнення від 20 травня 2016 року н/у; 10 жовтня 2016 року подяка за проведення ремонтних робіт в приміщенні ДІЗО/ПКТ н/у. На засудженого ОСОБА_7 , відповідно до вищенаведеної довідки, за період відбування покарання, накладено наступні стягнення: 04 жовтня 2013 року догана вилучено мобільний телефон н/у; 11 жовтня 2013 року догана не вийшов на роботу н/в; 10 лютого 2014 року догана вилучено електро-тен н/у; 02 березня 2014 року догана порушив локалізацію н/в; 12 березня 2014 року сувора догана вилучено мобільний телефон н/у; 16 липня 2015 року догана вилучено сім-картку до мобільного телефону н/у; 23 вересня 2015 року сувора догана вилучено 10 л. забродилої рідини н/у; 21 жовтня 2015 року сувора догана порушив форму одягу н/у; 20 травня 2016 року попередження порушив форму одягу /а.п.15/.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.
Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, низка його характеристик, взятих за проміжок часу, протягом якого він відбуває покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 118 КВК України, засудженні до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно-корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність.
Таким чином, працевлаштування є правом засудженого, проте, воно характеризує позитивні зміни в його особі та вказує на досягнення мети покарання.
Також судом першої інстанції було взято до уваги, що у ОСОБА_7 поряд із наявністю 9 стягнень є 8 заохочень, проте, колегія суддів приходить до висновку, що поведінка засудженого є нестабільною, а тому не можна говорити про наявний процес позитивних змін, які вказують на його готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Окрім того, більшість заохочень полягає у знятті раніше покладених стягнень.
Вказівка апелянта на те, що він звернувся із заявою про вчинення представником спостережної комісії ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 365 КК України, не вплинула на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі засудженого доводи щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, не знаходять свого підтвердження.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо того, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, і рішення про його умовно-дострокове звільнення, є передчасним.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 14 лютого 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від невідбутої частини покарання залишити без зміни.

С У Д Д І :
___________________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4