ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1415/17
Провадження № 1-кп/210/308/17

"18" травня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в м. Кривому Розі по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000695 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, надійшов до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 органами досудового слідства підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого відповідно ст. 391 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , незаперечували щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Вивчивши обвинувальний акт, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненні злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано зазначених вимог закону. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та в подальшому зазначено, що маються підстави для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Також наявна вказівка на те, що ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, за ознаками злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення ОСОБА_5 .

Як встановлено судом, в обвинувальному акті фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_5 і від якого він буде захищатись в суді, тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення в обвинувальному акті. В даному обвинувальному акті міститься лише посилання на повідомлення про підозру, та викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, є безпідставним, оскільки обвинувачення йому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного акту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, прокурором всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_5 не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Із врахуванням викладеного суд вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення містять суттєві протиріччя, які неможливо усунути під час судового розгляду, з огдяду на наступне.

В першому абзаці викладених фактичних обставин, зазначено наступне «Своїми діями засуджений ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, а також розділ 3, ч. 3, п. 3 Правил, в якому визначено: «Набувати, виготовляти, зберігати та використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини та вироби заборонені для використання в колонії - заборонено». За даним фактом адміністрацією ВК № 80 було проведено службову перевірку, за результатами якої 12.07.2016 року постановою начальника ВК №80 засудженого ОСОБА_6 було переведено до приміщення камерного типу (далі - ПКТ) строком на 60 діб».
В шостому абзаці викладених фактичних обставин, зазначено «На пропозицію представників адміністрації засудженому ОСОБА_6 надати письмове пояснення на ім`я начальника колонії, нащо останній відмовився в категоричній формі, що підтверджується актом реагування від 23.12.2016 року. За даним фактом адміністрацією ВК № 80 було проведено службову перевірку, за результатами якої 23.12.2016 засудженому ОСОБА_6 було оголошено догану.»
Проаналізувавши вищевикладене, неможливо встановити, яке відношення до повідомленої підозри ОСОБА_5 , мають обставини щодо переведення 12.07.2016 року засудженого ОСОБА_6 до приміщення камерного типу та проведення службової перевірки, за результатами якої 23.12.2016 засудженому ОСОБА_6 було оголошено догану, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування не встановлено надання засудженому ОСОБА_6 буль-якого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.
Отже, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення містять відомості та факти, що суперечать між собою.

Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження.

Відсутність логічного та обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинувачених на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п.1) ч.3 ст.42 КПК України вони мають право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують. При цьому, це право включає можливість знати причини, у чому особу обвинувачують.

Крім цього, реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України

Проте у реєстрі матеріалів досудового розслідування, взагалі відсутні будь-які відомості щодо надання захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування.

Окрім цього, суд звертає увагу на необхідність засвідчення обвинувального акту печаткою відповідного органу прокуратури, що регламентовано положеннями п.18.8.4 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури» затвердженої наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013 року, відповідно до якого, Додатком № 61 до вказаної інструкції передбачений перелік документів, які посвідчуються гербовою печаткою. Пунктом 3 Додатку регламентовано, що гербовою печаткою прокуратури посвідчуються «процесуальні документи за рішенням прокурора, що здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням».

Проте, з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 вбачається, що він затверджений прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , але в ньому відсутня гербова печатка відповідної прокуратури.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд не дає оцінку ні пред`явленому обвинуваченню, ні правовій кваліфікації.

Із врахуванням викладеного суд вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, поверхневий, формальний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 31 березня 2017 року в ЄРДР за № 0000695, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, повернути прокурору, як такий, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України, - для усунення недоліків.

Ухвала суду про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: ОСОБА_1