У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 01 грудня 2016 року у м. Києві кримінальне провадження №0001047 за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 02 лютого 2016 року.
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку м. Іркутська РФ, мешканку
м. Чернівці, таку, що не має судимості
в порядку ст. 89 КК України (далі КК),
за ч. 3 ст. 297 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4роки,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженку та мешканку м. Чернівці,
раніше не судиму,
за ч. 3 ст. 297 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 4роки.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 лютого 2016 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, виявивши на горищі свого будинку ОСОБА_9 , 1954 року народження, яка вела бродяжницький спосіб життя та тимчасово проживала на цьому горищі з дозволуОСОБА_8 та її дочки, померлою, повідомила про це дочку ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи з нею єдиний з умисел, направлений на наругу над тілом померлої людини, в період часу з 05 грудня по 07 грудня 2014 року розчленувала тіло ОСОБА_9 на десять фрагментів, які помістила в картонні коробки та великі поліетиленові пакети. 08 грудня 2014 року близько 00.30 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , якій було достеменно відомо про зміст пакунків, за попередньою змовою між собою, маючи умисел, направлений на наругу над тілом померлої людини, пішки віднесли картонні коробки та поліетиленові пакети з частиною розчленованих фрагментів тіла ОСОБА_9 подалі від свого місця проживання та викинули у сміттєві контейнери, після чого іншою дорогою повернулися додому та близько 01.30 год., не повторюючи маршруту руху, пішки віднесли інші картонні коробки та поліетиленові пакети із залишками фрагментів тіла ОСОБА_9 та викинули у сміттєві контейнери.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що на прохання матері лише допомагала винести будівельне сміття та не була обізнана про зміст пакетів. Зазначає, що судом не встановлено мотиви злочину. Вважає, що за доведеності її винуватості її дії слід правильно кваліфікувати як приховання злочину, який вчинила її матір. Указує, що один із доказів, на який послався суд у вироку, - протокол допиту співкамерниці ОСОБА_8 в суді не досліджувався. Просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , наводячи аналогічні доводи, вказує, що дії ОСОБА_8 кваліфіковано неправильно, оскільки злочинні дії виконано нею одноособово. Зазначає, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_8 судові витрати на проведення експертиз, які слід було віднести на витрати держави, оскільки обвинувачення в убивстві не підтвердилось, а склад злочину за ст. 297 КК не передбачає їх обсяг та необхідність проведення. Просить змінити судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 297 КК на ч. 1 ст. 297 КК з призначенням відповідного покарання.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України (далі КПК) не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені судом, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, яким дана належна оцінка, і є правильним.
Зокрема, цей висновок підтверджується показаннями засудженої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , даними, які містяться у протоколах огляду місця події, акту застосування службової собаки, огляду трупа, висновках судової молекулярно-генетичної, судово-медичних експертиз, протоколах обшуку, огляду та вилучення документів, даних відеозапису камер візуального спостереження, даних тимчасового доступу до документів (трафіків дзвінків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ), огляду оригіналів та копій документів, які стосуються ідентифікації особи ОСОБА_9 , довіреності про представлення інтересів останньої, виданої на ім`я ОСОБА_13 , правовстановлюючих документів на підтвердження наявності у власності ОСОБА_9 земельної ділянки та іншими доказами, які узгоджуються між собою.
Аналіз вищевказаних доказів дає підстави вважати, що дії ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , які виразились у розчленуванні тіла померлої ОСОБА_9 , вчинені ними за попередньою змовою групою осіб та охоплювались єдиним умислом, направленим на наругу над тілом померлої людини.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_8 у суді підтвердила вчинення нею даного кримінального правопорушення, заперечуючи участь у ньому своєї доньки ОСОБА_6 . При цьому вона пояснила, що усвідомлювала, що робить, та не бажала, щоби ОСОБА_9 було упізнано.
Однак, твердження у касаційних скаргах засудженої і захисника про те, що ОСОБА_6 до злочину не причетна, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, з даних дослідженого судом протоколу результатів проведення негласних слідчих дій, санкціонованих щодо ОСОБА_8 , убачається, що ОСОБА_8 , спілкуючись із співкамерницею, вказувала на те, що «вчинила злочин разом із донькою, але оскільки донька в неї одна, то буде брати все на себе».
ОСОБА_6 у суді показала, що потерпіла ОСОБА_9 , яка вела бродяжницький спосіб життя та просила милостиню біля церкви, певний час проживала на горищі їх будинку, вони з матір`ю періодично надавали їй їжу та одяг, а також допомагали поновити втрачені паспорт, пенсійне посвідчення та документи на земельну ділянку, для чого втрьох їздили до нотаріуса й оформили генеральну довіреність на право ОСОБА_8 розпоряджатися майном ОСОБА_9 .
Судом проведено детальний аналіз протоколу обшуку помешкання ОСОБА_14 і зроблено висновок про те, що ОСОБА_8 здійснювала розчленування тіла потерпілої фактично у своєму помешканні, де немає окремої кімнати та прохідного приміщення, тому ОСОБА_6 , яка у цей період проживала вдома, не могла не бачити тіла померлої ОСОБА_9 .
Вищевказане свідчить про домовленість між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на розчленування останньою тіла ОСОБА_9 для подальшого викидання фрагментів тіла у смітник.
З даних висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №508 від 30 січня 2015 року убачається, що тіло ОСОБА_9 кровоточило посмертно. Відповідно до протоколу огляду місця події виявлені у сміттєвих контейнерах коробки та поліетиленові пакети мали нашарування речовини бурого кольору, що не могло не привернути уваги ОСОБА_6 , яка їх тримала.
Дані відеозапису камер візуального спостереження з приміщень « ІНФОРМАЦІЯ_3 », рекламної агенції «Дизайн СВ» та ТОВ «Лангейт», протоколи огляду/перегляду відеозаписів та стоп-кадри із вказаних записів (скріншоти), а також дані протоколу огляду місцевості та схеми до нього підтверджують, що ОСОБА_6 прямувала першою, а за неї на відстані 10 метрів - ОСОБА_8 , обминаючи інші сміттєві контейнери, що знаходилися по ходу руху та територіально наближені до їх місця проживання, з чого слідує, що маршрут був оговорений раніше, ОСОБА_6 самостійно вибирала сміттєвий контейнер, куди потрібно було викинути розчленовані частини тіла. Зазначене у своєї сукупності свідчить про наявність певної узгодженості, чіткості та продуманості дій засуджених під час викидання фрагментів трупа.
Також судом встановлено, що згідно довіреності від 14 листопада 2014 року ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_8 бути представником її повноважень з питань оформлення спадщини та приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а також отримувати пенсію. Відповідно до вимог цивільного законодавства довіреність діє лише на період життя особи, яка її надала, а зі смертю останньої втрачає своє значення.Про наявність такої довіреності були обізнані як ОСОБА_8 так і ОСОБА_6 , яких за показаннями свідка 3 ОСОБА_15 останній возив до нотаріуса разом з ОСОБА_9 . Вищевказане спростовує доводи у скаргах щодо відсутності у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 мотиву на вчинення злочину - укриття від медичних працівників та правоохоронних органів природної смерті потерпілої задля подальшого оформлення документів щодо приватизації земельної ділянки, що призвело до наруги над її тілом.
Суд першої інстанції проаналізував усі докази та проведені негласні слідчі (розшукові) дії на предмет їх законності та дав їм належну оцінку.
Зі змісту статті 297 КК України убачається, що наруга над тілом (останками, прахом) померлого це вчинення непристойних умисних дій над тілом (останками, прахом) померлого, у тому числі самовільне знімання одягу з тіла (останків, праху) померлого, переміщення в інше місце або розчленування чи знищення тіла (останків, праху) померлого тощо. Момент закінчення цього злочину визначається з врахуванням змісту вчинюваного діяння. Якщо воно полягає у нарузі, то закінченим цей злочин є відтоді, коли виконане діяння достатньо вказує на наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак злочину.
У даному випадку об`єктивна сторона цього злочину полягала у розчленуванні тіла померлої ОСОБА_9 , що грубо порушило загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті і праху покійних.
Отже, твердження у скаргах про те, що ОСОБА_6 не вчиняла наруги над тілом (останками, прахом) померлого, є безпідставними.
Дії ОСОБА_8 і ОСОБА_6 правильно кваліфіковано судом як наруга над тілом померлого, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень, не встановлено.
Покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є обґрунтованим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Питання щодо стягнення процесуальних витрат вирішено судом відповідно до вимог закону.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженими та їх захисниками в апеляційних скаргах доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційних скарг, належним чином перевірено й спростовано.
Підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 02 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 та щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_16 ський ОСОБА_3