Ухвала
іменем україни

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000032 касаційні скарги прокурора та захисника на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чапаївки Пологівського району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 294 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями в органах місцевого самоврядування на строк, три роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1088,90 грн та на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_8 по 3000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

24 січня 2014 року ОСОБА_13 від імені місцевої громадської організації «Український комітет по боротьбі з корупцією» та ОСОБА_14 від імені громадської організації «Запорізьке обласне громадське політичне об`єднання «Українська справа» повідомили міському голові м. Запоріжжя ОСОБА_15 про намір провести 26 січня 2014 року на пл. Жовтневій у м. Запоріжжі біля будівлі Запорізької обласної державної адміністрації та Запорізької обласної ради (просп. Леніна, 164) мітинг з метою привернення уваги громадськості до необхідності євроінтеграції України, посилення боротьби з корупцією в органах державної влади, судах та прокуратурі, висловлення підтримки учасникам мирних акцій протесту, які проводилися на майдані Незалежності в м. Києві, відставки міського голови м. Запоріжжя ОСОБА_15 та голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_16 .

У цей день управління внутрішньої політики, преси та інформації Запорізької міської ради електронною поштою направило повідомлення Запорізькій обласній державній адміністрації про проведення 26 січня 2014 року зазначених заходів.

Втручання у реалізацію права на проведення мирної демонстрації є втручанням у реалізацію права на свободу мирних зібрань, порушенням ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року.

Згідно зі ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї та проводити збори, мітинги, походи й демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Приблизно 25 січня 2014 року ОСОБА_7 , який був головою Запорізької обласної ради, за попередньою змовою з ОСОБА_17 головою Запорізької обласної державної адміністрації, кримінальне провадження стосовно якого закрито у зв`язку зі смертю, та особою, щодо якої є окреме кримінальне провадження, з метою порушення конституційного права учасників на мітинг, мирне зібрання й вільне волевиявлення, яке було заплановано на 26 січня 2014 pоку, та зриву останніх, діючи умисно й узгодженоз указаними особами, як організатор злочину вжив ряд дій з організації масових заворушень, поєднаних із порушенням громадського порядку та насильством над громадянами, які повинні були брати участь у мітингу або які висловлювали всіляку підтримку учасникам мітингу, допускаючи при цьому заподіяння їм тілесних ушкоджень, побоїв, вчинення погромів. Зокрема, ОСОБА_7 відшукав і залучив до участі в масових заворушеннях невстановлених слідством осіб чоловічої статі, розподілив ролі серед учасників масових заворушень і умисно за попередньою змовою з вищевказаними особами організував масові заворушення за нижченаведених обставин.
Так, ОСОБА_7 та інші дві особи заздалегідь пообіцяли й організували для невстановлених слідством осіб чоловічої статі, які мали брати безпосередню участь у масових заворушеннях, безперешкодний доступ 26 січня 2014 року (поза встановленим пропускним охоронним режимом) до приміщень Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, визначивши основними місцями перебування учасників масових заворушень сесійну залу № 100 і коридори 1-го та 2-го поверхів Запорізької обласної ради.

26 січня 2014 року близько 08.00 год. невстановлені слідством особи чоловічої статі учасники масових заворушень у кількості приблизно 300 осіб прибули до будівлі № 164 на просп. Леніна у м. Запоріжжі, й розмістились основною частиною в сесійній залі № 100 Запорізької обласної ради, а також в інших приміщеннях та коридорах указаної будівлі.

Після чого ОСОБА_7 зі співучасниками, будучи достовірно обізнаним про наявність у вищевказаних осіб (вдягнених у цивільний, зокрема у спортивний одяг), палиць, бит та інших предметів, пристосованих для завдання побоїв та тілесних ушкоджень, засобів маскування обличчя, що унеможливлювало їх ідентифікацію, розпізнавальних знаків у вигляді білої стрічки на рукавах одягу, організував для них регулярне безкоштовне харчування.

У той же день близько 21.00 год. у кімнаті № 300 Запорізької обласної ради інша особа, щодо якої є окреме кримінальне провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , узгоджено для досягнення єдиної злочинної мети, перевищуючи владу, умисно та явно виходячи за межі наданих їй прав і повноважень, завдаючи істотної шкоди охоронюваним законом правам окремих громадян, громадським інтересам на мирні зібрання, грубо порушуючи вимоги статей 22, 39 Конституції України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за відсутності жодного судового рішення, яке би обмежувало право на свободу мирних зібрань, віддала наказ працівникам Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, які знаходились поблизу будівлі Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, а також невстановленим слідством особам чоловічої статі у сесійній залі № 100 Запорізької обласної ради і в інших приміщеннях та коридорах Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, припинити мирне зібрання громадян, які перебували в цей час на пл. Жовтневій перед будівлею.

На виконання наказу працівники міліції, екіпіровані спеціальними засобами (гумовим кийками, щитами та сльозогінним газом), вийшли з приміщення Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, вишукувались ланцюгом і попрямували в бік мітингувальників, відтісняючи їх із площі і застосовуючи при цьому без відповідного попередження спеціальні засоби, завдаючи їм ударів руками, ногами та гумовими кийками по різних частинах тіла, тобто вчиняли насильницькі дії, а невстановлені слідством особи чоловічої статі у кількості більше 100, вийшовши з того ж приміщення і порушуючи громадський порядок, стали наздоганяти учасників мітингу та інших громадян, які в цей час знаходилися на площі й поблизу неї, завдаючи їм ударів руками, ногами, палицями, битами та іншими предметами, спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень, чим заподіяли їм фізичного болю, побоїв та тілесних ушкоджень. Також ці особи увірвалися на перший поверх будівлі АДРЕСА_2 з боку кінотеатру «Байда», де умисно пошкодили вхідні двері в кінотеатр, проникли в його приміщення, де завдали ударів предметами, пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, людям, які там знаходились, виганяли їх на вулицю, в результаті чого побої отримали ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Також невстановлені слідством особи чоловічої статі у цей день заподіяли ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я, ОСОБА_20 легких тілесних ушкоджень, побоїв ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Цього ж дня близько 22.00 год. учасники масових заворушень за домовленістю з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та іншою особою, щодо якої є окреме кримінальне провадження, повернулися до приміщення Запорізької обласної ради, де переховувалися приблизно до 12.00 год. 27 січня 2014 року.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного засудженому покарання та необґрунтованим звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що наводить відповідні доводи.

Захисник у скарзі просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Скаржник стверджує, що під час судового розгляду було допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку скаржника, судове рішення ухвалено незаконним складом суду, а судове провадження здійснено за відсутності потерпілого ОСОБА_20 , належним чином не поінформованого про дату, час і місце розгляду цього провадження, засудженому про підозру повідомлено з порушенням установленого законом порядку (повідомив слідчий за дорученням прокурора області), що делегетимізує подальші процесуальні дії з ним, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення як такого (зміст обвинувачення є неконкретним), деякі докази отримано незаконним шляхом, а отже, були недопустимими (аудіозаписи). Крім того, захисник посилається на те, що місцевий суд у вироку вийшов за межі обвинувачення, чим порушив право засудженого на захист, не навів у вироку мотивів неврахування окремих доказів і обгрунтував своє рішення припущеннями. Оскільки, на думку скаржника, не було здобуто доказів, які би свідчили про причетність ОСОБА_7 до обставин, викладених у формулюванні обвинувачення у вироку, кримінальне провадження щодо засудженого підлягає закриттю за відсутності складу злочину. Поміж іншого, скаржник вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки не було надано відповідей на всі його доводи, викладені в апеляційній скарзі на вирок місцевого суду.

Також захисник подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в якому наводить свої спростування на ведених в ній доводів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 294 КК, місцевий суд зробив на підставі доказів, належно досліджених у встановленому законом порядку, і згідно зі статтями 370, 374 КПК у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Так, цей суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку: показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які були очевидцями події та дали послідовні й узгоджені між собою показання про те, що мирне зібрання розганялося силою, людей били; показання ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_8 про вчинення щодо них протиправних дій 26 січня 2014 року в м. Запоріжжі (зазначених у вироку); повідомлення голови ГО «Запорізьке обласне громадсько-політичне об`єднання «Українська справа» ОСОБА_14 та керівника південного регіону України ГО «Український комітет по боротьбі з корупцією» ОСОБА_13 щодо проведення 26 січня 2014 року мітингу біля будинку Запорізької обласної державної адміністрації та Запорізької обласної ради; інформацію КП «Запорізький інститут регіонального розвитку» від 17 квітня 2014 року про пошкодження вхідних дверей та розбиття двох вікон будівлі № 162 на просп. Леніна в м. Запоріжжі; фотографії та відеозаписи з місця події, аудіозаписи телефонних переговорів ОСОБА_7 від 26 січня 2014 року.

Сукупність вищевказаних доказів, які узгоджуються між собою і доповнюють один одного, дозволили місцевому суду дійти обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 294 КК.

Про це, крім іншого, свідчить і те, що ОСОБА_7 незважаючи на тимчасове звільнення від роботи на підставі листка непрацездатності з ранку 26-го до 04.00 год. 27 січня 2014 року перебував у приміщенні Запорізької обласної ради й Запорізької обласної державної адміністрації, спілкуючись із ОСОБА_16 та іншою особою, даючи вказівки по телефону невстановленим особам, стосовно зазначених подій, чого він не заперечував у своїх показаннях в судовому засіданні, хоч і не вважав свої дії злочинними.

Крім того, за показаннями свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , перебування інших людей у приміщенні Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, за словами ОСОБА_16 , було узгоджено з ОСОБА_7 .

Ці ж свідки зазначили, що начальник обласного управління міліції ОСОБА_44 також повідомив їм, що в цьому приміщенні знаходяться люди на вимогу ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , а свідок ОСОБА_45 особисто бачив, як ОСОБА_7 дружньо спілкувався і підбадьорював цих людей, які згодом розігнали мітинг. При чому, за показаннями свідка, це були невідомі чоловіки в масках, спортивному одязі, з кийками, металевими прутами та битами.

З аудіозаписів телефонних розмов ОСОБА_7 випливає, що саме він організовував за домовленістю зі співучасниками злочину перебування у приміщенні Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації вищевказаних осіб, їх харчування та забезпечення спеціальними пов`язками для ідентифікування як своїх прибічників, давав вказівки, як діяти (не виглядати з вікон з боку площі, розібратися з «Байдою», де мітингувальники намагалися обладнати пункт обігріву, відмовляв у направленні в «Байду» «тітушок»).

Сукупність таких установлених обставин безумовно свідчить про те, що ОСОБА_7 за попередньою змовою вчинив організацію масових заворушень, що супроводжувалося насильством над особою, а також погромами, що відповідає кваліфікації його діяння за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 294 КК.

Посилання у скарзі на порушення кримінального процесуального закону, які начебто допущено у провадженні, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Зокрема, викладене у вироку обвинувачення є достатньо конкретним і відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, докази досліджено й оцінено з дотриманням вимог, передбачених статтями 8494 КПК, а підстави вважати ці докази неналежними та недопустимими відсутні.
Посилання на те, що аудіозаписи телефонних розмов ОСОБА_7 від 26 січня 2014 року не можуть бути допустимим доказам, оскільки їх було отримано з порушенням норм КПК, також не знайшло свого підтвердження. Здобуття цих доказів шляхом проведення негласних слідчих дій відповідає положенням глави 21 КПК.

Твердження у скарзі про порушення порядку повідомлення ОСОБА_7 як депутату Запорізької обласної ради про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри є безпідставним, оскільки це було зроблено в порядку, передбаченому ст. 481 КПК, уповноваженою особою прокурором Запорізької області, а вручено за його дорученням слідчим, який проводив досудове розслідування.
Доводи про те, що кримінальне провадження безпідставно було розглянуто місцевим судом за відсутності потерпілого ОСОБА_20 , чим було порушено процесуальні права останнього, є необгрунтованими, адже він не визнавався потерпілим у цьому кримінальному провадженні, а заяв, клопотань чи скарг про це від ОСОБА_20 не надходило.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи й про те, що кримінальне провадження повинно було розглядатися в апеляційному порядку колегіально у складі п`яти професійних суддів, адже воно розглядалося лише щодо обвинувачення ОСОБА_7 , який на час вчинення злочину не був особою, котра займає особливо відповідальне становище (не обіймав посади з переліку, вказаному у ч. 9 ст. 31 КПК).
Усі ці доводи сторони захисту, а також доводи про неповноту й необ`єктивність судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, неналежну оцінку доказів обвинувачення, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за апеляційною скаргою захисника ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК у своїй ухвалі навів переконливі аргументи.

Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання та необґрунтованість звільнення засудженого від його відбування, є неспроможними.

Покарання ОСОБА_7 , призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК, відповідає вчиненому та особі засудженого.

При цьому у вироку враховано тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючу покарання обставину похилий вік та стан здоров`я засудженого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначено покарання у межах санкції ч. 1 ст. 294 КК. Це покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів, а рішення про звільнення від його відбування відповідає вимогам ст. 75 КК.

Питання призначення покарання також було предметом перевірки апеляційного суду за апеляційною скаргою прокурора. Суд не погодився зі скаргою, про що навів переконливі аргументи і дійшов висновку про відповідність покарання, призначеного ОСОБА_7 , вимогам статей 65, 75 КК.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою скасування або зміну судових рішень у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає. А тому касаційні скарги не може бути задоволено.

Керуючись п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2