Ухвала іменем україни 23 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Берізків Бершадського району Вінницької області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 визнано невинуватим і виправдано

у зв`язку з відсутністю в його діях кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався

у зловживанні владою та службовим становищем в умисному використанні службовою особою влади та службового становища

з корисливих мотивів та в інтересах інших осіб усупереч інтересам служби, що спричинило настання тяжких наслідків, а також у службовому підробленні, тобто у складанні завідомо неправдивих офіційних документів та у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило настання тяжких наслідків, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, за таких обставин.

У квітні 2010 року ОСОБА_6 , обіймаючи посаду першого заступника міського голови Гайворонської міської ради, діючи у власних інтересах та в інтересах третіх осіб, а саме в інтересах ОСОБА_7 , його родички (рідної сестри його дружини), усупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що ця особа не є наймачем кімнати багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 , що належить Гайворонській міській раді, і не отримувала ордеру на вселення у вказане житло, ніколи там не проживала і не мала права на приватизацію державного житлового фонду, всупереч статтям 15, 51, 58, 61 Житлового кодексу УРСР, статтям 1, 4 пунктам 1, 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», пунктам 4, 13, 14 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у власність громадян», зловживаючи своїм службовим становищем, виготовив завідомо неправдиві документи, а саме дві заяви від імені ОСОБА_7 про передачу у приватну власність житлової квартири АДРЕСА_3 , після чого підписав їх замість ОСОБА_7 . У подальшому їх було подано до Гайворонської міської ради та Ульянівського КМБТІ.

На підставі зазначених завідомо неправдивих документів

ОСОБА_6 22 квітня 2010 року виготовив проект рішення виконавчого комітету Гайворонської міської ради «Про затвердження розрахунків площ, квартир, що безоплатно приватизуються», до якого умисно незаконно вніс прізвище ОСОБА_7 як особи, яка має право на приватизацію державного житлового фонду, і подав цей проект на розгляд виконкому Гайворонської міської ради. 22 квітня 2010 року на засіданні зазначеного комітету вказаний проект було затверджено.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне відчуження комунального майна, ОСОБА_6 склав завідомо неправдивий документ, а саме розпорядження органу приватизації, до якого вніс завідомо неправдиві відомості, зазначивши громадянку ОСОБА_7 в якості наймача житлової квартири за вищевказаною адресою, після чого підписав це розпорядження і завірив його печаткою виконавчого комітету Гайворонської міської ради. Вказаним розпорядженням ОСОБА_6 зобов`язав Ульянівське КМБТІ оформити свідоцтво про право власності на цю квартиру на ім`я

ОСОБА_7 , у результаті чого зазначена установа оформила свідоцтво на право власності на житло (квартиру

АДРЕСА_3 ) за ОСОБА_7 , яке ОСОБА_6 затвердив своїм підписом і скріпив печаткою виконкому Гайвронської міської ради. Таким чином, він відчужив із комунальної власності житло загальною вартістю 138 668 грн, що спричинило настання тяжких наслідків для охоронюваних законом інтересів Гайворонської міської ради.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону, стверджуючи про незаконність виправдання ОСОБА_6 та наявність у його діях інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
На касаційну скаргу прокурора виправданий надіслав заперечення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду

й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний розгляд провадження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проводився за апеляційною скаргою прокурора.

Відповідно до апеляційної скарги сторони обвинувачення, прокурор вважав оскаржуваний вирок незаконним та належним чином немотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи та неправильною оцінкою доказів кримінального провадження. Зокрема, прокурор посилався на неправильну оцінку вартості предмету кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, а також наголошував на тому, що суд через помилкову оцінку доказів неправильно встановив законність приватизації ОСОБА_7 квартири.

Однак апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи цю скаргу без задоволення, не надав вичерпної відповіді стосовно того, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав кожен із доводів неспроможним, хоча детально розписав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, майже дослівно продублював у своєму рішенні всі доводи, наведені у оскаржуваному вироку, якими суд першої інстанції обгрунтував його, разом з тлумаченнями норм закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачено відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_6 .

Разом із тим, як видно зі змісту апеляційної скарги прокурора, основним доводом щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, було твердження щодо неправильності встановлення факту законності процедури приватизації квартири, яка є предметом злочину.

Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор акцентував увагу суду на змісті постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області

від 12 березня 2013 року, якою було задоволено адміністративний позов прокурора про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Гайворонської міської ради від 22 квітня 2010 року № 155 в частині надання ОСОБА_7 права на безкоштовну приватизацію квартири.

Також прокурор стверджував про неправильну оцінку постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, якою було скасовано вказану постанову від 12 березня 2013 року, та про неправильну оцінку мотивів її постановлення.

Однак такі твердження не отримали жодної оцінки суду апеляційної інстанції, оскільки як видно з його ухвали, суд не досліджував мотивів з яких було постановлено рішення адміністративного суду, які в свою чергу впливають на правові наслідки в частині оцінки законності процедури приватизації ОСОБА_7 квартири.

При цьому, саме встановлення факту законності чи відсутності такої проведення приватизації ОСОБА_7 цієї квартири, корінним чином впливає на наявність у діях ОСОБА_6 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що в цій частині в ухвалі апеляційного суду фактично продубльовано мотивування суду першої інстанції, наведене у вироку, без проведення їх належного аналізу, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені доводи прокурора належним чином не було перевірено та оцінено судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 430, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області

від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3