Номер провадження: 11-сс/785/48/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

власника арештованого майна: ОСОБА_7

його захисника: адвоката ОСОБА_8 ,

в присутності слідчого: ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючої в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеса від 23 грудня 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0000327 від 27.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно,-

встановив

Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000327 від 27.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: експрес накладні 3 шт.; мобільний телефон «Iphone»; мобільний телефон «Samsung»; ноутбук «Lenovo».

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку вищезазначеного майна, оскільки це майно містить на собі дані про вчинення злочину та може бути використано у суді, як доказ обставин, які досліджуються в рамках даного кримінального провадження.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, діючим в інтересах ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга, в якій вона посилаючись на необгрунтованість та незаконність ухвали, порушує питання про її скасування.

На обгрунтування своїх доводів, адвокат вказує, що:

-прокурором клопотання про арешт майна до слідчого судді було подано після спливу 48 годин, що свідчить про порушення вимог чинного законодавства;

-слідчим суддею розгляд клопотання прокурора було проведено без участі власника майна;

-жоден документ, наданий прокурором до клопотання про арешт майна не містить інформацію про вчинення ОСОБА_7 дій, які б мали ознаки кримінального правопорушення.

Просить ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеса від 23.12.2016 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; власника зазначеного майна - ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримала доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з тексту клопотання слідчого та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовував зазначене клопотання, власником майна, на яке слідчий просив накласти арешт є ОСОБА_7 . Ці обставини також були підтверджені безпосередньо ОСОБА_7 , його представником, прокурором та слідчим в ході проведення апеляційного розгляду.

Разом з тим, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не прийняв жодних заходів щодо повідомлення ОСОБА_7 про розгляд клопотання слідчого та провів судовий розгляд за відсутності власника майна, чим порушив його право на участь в розгляді зазначеного клопотання про що правильно було зазначено захисником в апеляційній скарзі.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя не зазначив в оскаржуваній ухвалі дані щодо належності зазначеного майна ОСОБА_7 та обмежився лише перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

При цьому, приймаючи зазначене рішення, слідчий суддя послався лише на те, що вилучені предмети та документи, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, однак жодним чином не обґрунтував його, не зазначив яким критеріям, визначеними в ч.2 ст.167 КПК України, відповідає вилучене майно, на яке він наклав арешт та не зазначив жодних підстав задоволення клопотання слідчого.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення та які у в відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для його скасування.

Доводи захисника щодо звернення слідчого з клопотанням в порушення строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами, а саме вилучення майна 20.12.2016 року та звернення до районного суду з клопотанням 21.12.2016 року, тобто на протязі 48 годин з часу вилучення майна.

Щодо розгляду апеляційним судом клопотання слідчого про накладення арешту на майно по суті, колегія суддів приходить до наступного.

В клопотанні про накладення арешту на майно слідчий послався на те, що вилучене майно, на його твердження відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки містить сліди кримінального правопорушення.

При цьому у клопотанні слідчий послався на встановлення факту реалізації ОСОБА_7 лікеро-горілчаної продукції, яка виготовлена кустарним способом та вилучення її в ході проведення обшуку, а саме в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий послався на те, що вилучені в ході проведення обшуку спиртовмісні речовини, містять на собі дані про вчинення злочину та можуть бути використані як доказ.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять даних щодо вилучення спиртовмісних речовин, а тому є незрозумілим, що мав на увазі слідчий зазначаючи ці дані та посилаючись на них в обґрунтовування свого клопотання, що вказує на невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, у судовому рішенні, слідчий суддя також послався на обставини вилучення спиртовмісних речовин в мотивування необхідності накладення арешту, однак належним чином не перевірив викладені у клопотанні твердження слідчого та не надав оцінки відповідності цього клопотання вимогам ст.171 КПК України.

При цьому, маючи у наявності та розглядаючи клопотання слідчого ОСОБА_11 , слідчий суддя в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначив про задоволення клопотання прокурора.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст.171 КПК України, та не виконав вимог ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, і з урахуванням положень ч.1 ст.173 КПК України з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , діючої в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеса від 23 грудня 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0000327 від 27.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: експрес накладні 3 шт.; мобільний телефон «Iphone»; мобільний телефон «Samsung»; ноутбук «Lenovo», які належать ОСОБА_7 - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно - повернути прокурору - процесуальному керівнику у даному кримінальному проваджені для усунення недоліків та в становити строк для їх усунення, протягом 72 години з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду Одеської області.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .