Cправа № 750/1669/17
Провадження № 1-кс/750/407/17

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року м. Чернігів
Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0012071 від 27.12.2016, -

в с т а н о в и в :

Слідчий Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 звернувся до суду з надісланим поштою клопотанням, погодженим з прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому просить накласти арешт на приміщення квартири АДРЕСА_1 , яке згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно жиле приміщення, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Так, з клопотання слідчого слідує, що 26.12.2016 до ЧВП ГУНП в Чернігівській області надійшло звернення представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який просить вжити заходів до ОСОБА_5 , котра ще при житті цивільної дружини ОСОБА_6 ОСОБА_8 , шахрайським шляхом змусила останню переоформити на себе її квартиру.

В ході досудового розслідування встановлено, що 01.11.2016 між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 був складений договір купівлі-продажу квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за яким продавець ОСОБА_8 зобов`язується передати майно у власність покупцю ОСОБА_5 а саме вищевказану квартиру, вказаний договір купівлі-продажу, посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно жиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , а саме приміщення квартири АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Таким чином, отримані під час досудового розслідування покази вказують на ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та оскільки об`єктом шахрайських дій матеріальним об`єктами, котрі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, та які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

В судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Власник майна в судове засіданні не з`явився, з тих причин, що суд був позбавлений можливості того викликати, оскільки автори клопотання не взяли на себе клопіт надати суду адресу проживання останнього, аби забезпечити дотримання прав та свобод того. Слідчий підтвердив, що не зазначив адресу власника, але не пояснив з яких причин.

Заслухавши доводи всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного клопотання належить відмовити.

Як слідує із положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Разом з тим, слідчий звертаючись до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, зазначає у такому, що дане майно визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню, на підтвердження чого ним долучена до клопотання постанова про визнання речових доказів в кримінальному провадженні від 05.01.2017.

При цьому, суд наголошує, що ст. 98 КПК України містить чітке та однозначне визначення такого правового поняття, як речові докази, оскільки ця норма закону зазначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, відповідно до цього припису закону, слідчий, після того як встановить належність предметів, які можуть бути речовим доказами, до кримінального провадження (тобто якщо вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом кримінально протиправних дій, нажиті злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі), або можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності), складає мотивовану постанову про приєднання предметів до справи як речових доказів.

Але, звернення до тексту постанови слідчого від 05.01.2017 про визнання речових доказів в кримінальному провадженні свідчить про те, що жодна із перерахованих вище вимог закону виконана не була, оскільки постанова містить лише опис обставин вчинення кримінального правопорушення, а вся правова аргументація цього юридичного документа зводиться до двох рядків, наступного змісту: «Беручи до уваги, що вищевказана квартира має значення речового доказу по кримінальному провадженню…..». Жодної іншої правової аргументації означена постанова слідчого не містить, як не містить таких і клопотання слідчого та прокурора, скероване до суду, що, наряду з відсутністю доказів, унеможливлює задоволення цього клопотання. Суд наголошує, що дослівне цитування слідчим окремих норм закону, без зазначення про те, що саме нею мотивується звернення до суду не тотожне поняттю мотивування процесуального документу.

Враховуючи, що слідчим під час звернення до суду порушені норми процесуального закону, котрі стосуються вирішення питань, пов`язаних із заходами забезпечення кримінального провадження (ст. ст. 2, 9, 40, 170, 171 КПК України), з викладенням вище конкретних обставин таких порушень, таке клопотання є незаконним, безпідставним та немотивованим, а в діяннях прокурора, котрий погодив дане клопотання, однак повинен ще і здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та виявляти такі порушення, суд вбачає невиконання тим своїх обов`язків відповідно до вимог ст. 36 КПК України, що свідчить про порушення прав учасників кримінального провадження, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 167, 170-173, 175 КПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання слідчого про накладення арешту на приміщення квартири АДРЕСА_1 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1