Провадження № 11-сс/792/132/17
Справа № 686/4780/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач Матущак
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2017 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника

скаржника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 16 липня 2015 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2017 року,
у с т а н о в и л а :
Заступник начальника відділу СУ ГУ Національної поліції у Хмельницькій області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 , про накладення арешту на належне ОСОБА_7 приміщення дитячого кафе, площею 122 кв.м, по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання вказував, що у вересні 2010 року службові особи ПФ «НЬЮПООН» з метою введення в оману та шахрайського заволодіння грошовими коштами, зловживаючи довірою, реалізували ОСОБА_10 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не повідомляючи його про те, що це приміщення знаходиться в банківській заставі. У результаті своїх шахрайських дій службові особи ПФ «НЬЮПООН» заволоділи коштами ОСОБА_10 на суму близько 500 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 13 березня 2017 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на належне ОСОБА_7 приміщення дитячого кафе, площею 122 кв.м., по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді за її безпідставністю.

Вказувала, що приміщення дитячого кафе було побудовано виключно за кошти її матері ОСОБА_11 , що підтверджено як первинними розрахунковими документами, так і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2013 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, постановою Верховного суду України від 13 травня 2015 року.

Стверджувала, що не має намір відчужувати своє приміщення дитячого кафе, а висновок слідчого судді з цього приводу є необґрунтованим.

На думку апелянта, ОСОБА_10 не сплачував коштів приватній фірмі «НЬЮПООН», дана обставина підтверджується як відсутністю документальних доказів сплати, так і рішеннями вищевказаних судових інстанцій.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги, представника скаржника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; думку прокурора ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що 02 лютого 2005 року між ОСОБА_11 та директором ПФ «Ньюпоон» ОСОБА_12 підписано договір дольової участі у будівництві №70, згідно умов якого між нею та ПФ «Ньюпоон» виникли правовідносини по фінансуванню будівництва дитячого кафе, загальною площею 122 кв.м. у цокольному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 . На виконання умов договору декількома платежами (26 червня 2008 року 45 000 грн., 27 червня 2008 року 20 000 грн., 19 серпня 2009 року 49 900 грн., 20 серпня 2009 року 7 100 грн.) ОСОБА_11 сплатила повну вартість будівництва, яка не змінювалася до здачі у кінці 2010 року будинку в експлуатацію. Після сплати повної вартості приміщення ОСОБА_11 отримала довідку про сплату загальної вартості №44 від 31 липня 2009 року, а також акт прийом-передачі приміщення від 30 липня 2009 року.

Однак, враховуючи, що у ОСОБА_11 відпала необхідність у даному приміщенні для подальшого ведення власного бізнесу, вона вирішила відкласти реєстрацію права власності.

У подальшому ОСОБА_11 звернулась до директора ПФ «НЬЮПООН» з проханням знайти покупця на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_12 запропонував їй обміняти це приміщення на квартиру в новозбудованому будинку по АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_11 погодилась.

ОСОБА_12 , домовившись з ОСОБА_11 , реалізував ОСОБА_10 приміщення дитячого кафе. Працівник ПФ «Проспектбуд» ОСОБА_13 підготовила від імені директора ПФ «НЬЮПООН Малого М.В. договір дольової участі №20 на зазначене приміщення, який був укладений 22 січня 2004 року. Сума договору склала 577 980 грн. Умовою цього договору було те, що забудовник після отримання повної оплати фактичної вартості приміщення повинен передати ОСОБА_10 довідку про сплату її загальної вартості. На підставі цієї довідки ОСОБА_10 оформив право власності на приміщення в БТІ міста Хмельницького.

Усвідомивши, що вулиця Зарічанська розбудовується, а розташовані по ній приміщення і квартири зросли в ціні, ОСОБА_11 , не отримавши від ОСОБА_12 квартири по АДРЕСА_2 , почала вимагати повернення приміщення дитячого кафе по АДРЕСА_1 , не знаючи що воно вже реалізоване ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_11 звернулась до суду із позовом щодо скасування права власності ОСОБА_10 на приміщення дитячого кафе по АДРЕСА_1 . Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 травня 2015 року, право власності на приміщення дитячого кафе, по АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_11 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом та предметом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, 09 березня 2013 року приміщення дитячого кафе, яке розташоване в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , площею 122 кв.м., визнано у вищевказаному кримінальному провадженні речовим доказом.

Відповідно до інформації довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №76377559 від 20 грудня 2016 року, приміщення дитячого кафе, яке розташоване в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , площею 122 кв.м, на праві власності належить ОСОБА_7 .

Під час розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя правильно встановив, що були достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, відповідає вимогам ст.170 КПК України, та є речовим доказом у даному провадженні, оскільки саме воно було об`єктом протиправних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 і інших невстановлених слідством осіб. Дане кафе отримане ОСОБА_7 унаслідок вчинення вищевказаними особами кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що прийнявши переконливе рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя необґрунтовано та передчасно обрав найбільш обтяжливий спосіб арешту у виді заборони права володіння користування та розпорядження майном, який не є співрозмірним завданню кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, на цьому етапі розгляду потреби забезпечення кримінального провадження виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як накладення арешту, але саме у вигляді заборони розпорядження майном, оскільки воно буде достатнім та зможе забезпечити збереження речового доказу, залишивши за його власником право володіння та користування майном.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитись на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи викладене, постанова слідчого судді в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.170, 173, 376, 404, 405, 407, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2017 року щодо накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно.

Накласти арешт у вигляді заборони розпорядження приміщенням дитячого кафе площею 122 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2