Справа № 488/2687/17
Провадження № 1-м/488/3/17 р.
У Х В А Л А
10.08.2017 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -
26 липня 2017 року до Корабельного районного суду міста Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 року для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_4 на території України відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі (частина 3 статті 30, пункт «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації) до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафу, в виправній колонії суворого режиму.
Постановлено строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 29 вересня 2016 року, в строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 26 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно.
14 листопада 2016 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.
ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральному казенному закладі «Виправна колонія №5» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії у Івановській області; кінець строку відбування покарання 25.04.2025 року.
01.02.2017 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання.
Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну ОСОБА_4 для подальшого відбування призначеного вироком суду покарання.
Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно частини 1 статті 602 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення частини 3 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 7 Кримінального кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
За вимогами частин 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 Кримінального процесуального кодексу України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.
Судом встановлено, що:
до клопотання Міністерства юстиції України надано всі необхідні документи згідно статті 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і частини 2 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: копія вироку Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засуджено ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого ОСОБА_4 від 01.02.2017 року про передачу в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про тривалість відбутої частини строку покарання та не відбуту частину покарання; інформація про стан здоров`я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України від 18.05.2017 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України.
Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, у великому розмірі, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає статті 15, частині 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Покарання ОСОБА_4 призначено з застосуванням частини 1 статті 62, частини 3 статті 66 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає статті 69-1, частині 3 статті 68 Кримінального кодексу України.
Санкція частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. З урахуванням вимог частини 3 статті 68, статті 69-1 Кримінального кодексу України, найбільший строк позбавлення волі, який може бути призначений за цією статтею, складає 2/3 від максимального строку покарання, тобто: 10 (десять) років * 2/3 = 120 (сто двадцять місяців) * 2/3 = 80 (вісімдесят) = 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Таким чином, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606 610 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи положення, що у разі, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, тому суд визначає ОСОБА_4 покарання за статтею 15, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Оскільки санкцією пункту 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації не передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, суд не застосовує його при визначенні покарання.
Частина 1 пункту 1 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
На підставі статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 26 квітня 2016 року. В строк відбування покарання зарахувати термін перебування під вартою з 26 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, останнє місце проживання та реєстрації в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, без штрафу, в виправній колонії суворого режиму.
Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачена статтею 15, частиною 2 статті 307 КК України.
Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 року за статтею 15, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу затримання з 26 квітня 2016 року.
На підставі статті 72 Кримінального кодексу України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати термін його перебування під вартою з 26 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно із розрахунку один день перебування під вартою з два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1