Дата документу Справа № 333/6637/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/6637/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1040/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Багате Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2017 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого з 11 листопада 2016 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 11 листопада 2016 року по день постановлення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 613 грн 80 коп., за залучення експерта на проведення судової дактилоскопічної експертизи, та 491 грн 04 коп. за залучення експерта на проведення судової трасологічної експертизи.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши його. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги такі обставини, як наявність у нього на утримані матері похилого віку, яка у зв`язку із хворобою потребує догляду та матеріальної підтримки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 07 листопада 2015 року, приблизно о 21-00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку №69 по вул.Піонерській в м.Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи про наявність у вказаному будинку майнових цінностей, побачив, що у приміщенні будинку та на його території нікого не має. Після цього, з метою наживи, шляхом відчинення вхідних дверей, проник до приміщення вказаного будинку, та переконавшись, що нікого не має і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих мотивів, зі спальної кімнати будинку таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , тим самим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 27 595 грн.

Крім того, з приміщення кухні будинку ОСОБА_6 також таємно викрав ключі з брелоком сигналізації від автомобіля «Toyota Corolla», білого кольору, д/з НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , та в подальшому викрадені ним речі помістив до салону вищевказаного автомобіля.

Також, 07 листопада 2015 року, приблизно о 21-00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку №69 по вул.Піонерській в м.Запоріжжя, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, побачив автомобіль «Toyota Corolla», 2013 року випуску, білого кольору, д/з НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_10 .

Далі, ОСОБА_6 , переконавшись, що біля будинку крім нього нікого не має і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно, за допомогою ключів, які були ним раніше таємно викрадені з приміщення кухні вищевказаного будинку, проник до салону вказаного автомобіля, запустив двигун, тим самим намагаючись незаконно заволодіти вказаним автомобілем. Однак, свій злочинний умисел ОСОБА_6 не зміг довести до кінця, оскільки його дії були викриті та припинені потерпілим ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, та за ч.2 ст.15 - ст.289 КК України, як замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, неодноразово перебував на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психостимуляторів та каннабіноїдів, вживання зі шкідливими наслідками. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, але на мінімальний строк, та вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, суд при призначенні покарання вірно застосував положення ст.ст.70, 71 КК України, оскільки злочини ОСОБА_6 вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і вважає, що доводи, в цій апеляційній скарзі викладені, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, враховуючи, що за вироком суду у строк відбування ОСОБА_6 покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року, зараховано період попереднього його ув`язнення з 11 листопада 2016 року по день оголошення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення, та на час апеляційного розгляду обвинувачений тримається у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України в зазначеній редакції обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно зарахувати у строк відбування покарання ще й період попереднього його ув`язнення з 23 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 23 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4