Справа № 308/2863/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/218/17 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2017.
27.03.2017 старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з погодженим прокурором ОСОБА_9 клопотанням, в якому просив накласти арешт на предмети, вилучені в ході обшуку 24.03.2017 в будинку АДРЕСА_1 , а саме:
1) 1 ящик, в середині якого 20 пляшок горілки «Lviv» ємністю 0,5 л;
2) 1 ящик 20 пляшок горілки «Lvoff» ємністю 0,5 л;
3) 3 ящики два по 20, а один 18 пляшок горілки «Всеградська горілка класична» ємністю 0,5 л;
4) 2 ящики по 30 пляшок горілки «Златогор чиста сльоза» ємністю 0,25 л;
5) 1 ящик, в середині якого 22 пляшки горілки «Златогор чиста сльоза» ємністю 0,25 л;
6) 1 ящик 19 пляшок горілки «Хлібний дар класична» ємністю 0,5 л;
7) 3 ящики по 20 пляшок горілки «Закарпатський абсолют» ємністю 0,5 л;
8) 1 ящик 22 пляшки горілки «Хортиця класична» ємністю 0,5 л;
9) 3 ящики по 20 пляшок горілки «Хортиця класична» ємністю 0,5 л;
10) 1 ящик 20 пляшок горілки «Хортиця платінум» ємністю 0,5 л;
11) 1 ящик 18 пляшок горілки «Хортиця платінум» ємністю 0,5 л;
12) 1 ящик 12 пляшок горілки «Хортиця платінум» ємністю 0,5 л;
13) 1 ящик 11 пляшок горілки «Хортиця ICE» ємністю 0,5 л;
14) 1 ящик 20 пляшок горілки «Незалежна`ємністю 0,5 л;
15) 1 ящик 18 пляшок горілки «Незалежна» ємністю 0,5 л;
16) 1 ящик 3 пляшки горілки «Мороша» ємністю 0,5 л;
17) 1 пляшка горілки «Чекушка» ємністю 0,5 л;
18) 23 пляшки горілки «На бруньках» ємністю 0,25 л,
з наклеєними на пляшках марками акцизного податку України, які містять явні ознаки підробки; 73 товарно-транспортні накладні; грошові кошти в загальній сумі 1 650 грн; мобільний телефон «НОКІА», з номером мобільного « НОМЕР_1 » та IMEI-1 № НОМЕР_2 , IMEI-2 № НОМЕР_3 .
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 , будучи не зареєстровані в установленому законом порядку, як суб`єкти підприємницької діяльності, всупереч ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у травні 2016 року, умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, маючи інформацію про місця збуту фальсифікованих алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку, організували за адресою: АДРЕСА_4 , підпільний цех по масовому виготовленню алкогольних напоїв, у якому за допомогою спеціального обладнання налагодили лінію по виготовленню алкогольних напоїв різних найменувань з наклеюванням на них підроблених марок акцизного податку України.
При цьому, за вищевказаний період часу кожного тижня ОСОБА_15 , ОСОБА_16 разом з іншими невстановленими особами, в порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», умисно, з корисливих спонукань, з метою отримання прибутку від реалізації незаконно виготовлених алкогольних напоїв, виготовляли в підпільному цеху за адресою: АДРЕСА_4 , та транспортували у м. Хуст для подальшого збуту приватним підприємцям Хустського та Тячівського районів по 300-500 ящиків (6000-1000 пляшок) фальсифікованих алкогольних виробів різних найменувань з наклеєними на пляшках підробленими марками акцизного податку України.
24.03.2017 в ході проведення обшуку в приміщенні будинку АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено та вилучено вказані вище ящики з пляшками горілки та коньяку (наведені вище 18 пунктів), з наклеєними марками акцизного податку, які містять ознаки підробки.
З метою забезпечення кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, з огляду на те, що вищевказані горілчані вироби мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення необхідних експертиз, а також зважаючи, що вищевказані предмети можуть бути використані, як доказ у вчиненні даного кримінального правопорушення, слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на вищевказані предмети.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2017 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вищезазначені предмети з наступним її обґрунтуванням.
Згідно протоколу обшуку від 24.03.2017, на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 21.03.2017, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 24.03.2017 проведено обшук, під час якого вилучено зокрема речі та документи, на які слідчий просить накласти арешт.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
З клопотання вбачається, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167, ст.98 КПК України, слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, строк на звернення з клопотанням не порушений, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розуміючи, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.
Зазначені предмети мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, можливо зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити в задоволенні наведеного вище клопотання слідчого.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при постановленні ухвали слідчим суддею не дотримано вимоги «кримінально процесуального» закону, жодних обґрунтувань на необхідність задоволення клопотання слідчого в ухвалі слідчого судді не наведено, аналізу на наявність правових підстав для арешту майна не проведено.
Враховуючи вищевикладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Вказані обставини вплинули і на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого, правової підстави для накладення арешту на це майно.
На даний час органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів про те, що вказаний товар, (крім того, не є ідентифікованим, оскільки відсутнім є зазначення документів про власника в оскаржуваній ухвалі), має відношення до предмету злочину, передбаченого ч.2 ст.199, ч.2 ст.204 КК України, а тому висновки слідчого судді про наявність правової підстави, передбаченої ч.2 ст.170, ч.2 ст.167 КПК для накладення арешту вважає помилковими.
Крім того, зазначаючи про ризики, «судом І інстанції» не доведено можливість втрати вилученого товару, як речового доказу, а також приблизні способи, які ОСОБА_6 чи інші особи могли б застосувати, внаслідок дії яких було б втрачено це майно.
В оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено, на яких правових підставах (правовстановлюючі документи) вилучене майно в ході обшуку 24.03.2017 в буд. АДРЕСА_1 , належить саме ОСОБА_6 .
З поданого клопотання, ухвали слідчого судді та досліджених матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 у кримінальному провадженні лише опитаний і останньому не оголошувалася підозра. В оскаржуваній ухвалі судом не доведено, що особа, у якої вилучене майно, причетна до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.199 та ч.2 ст.204 КК України та чи саме майно набуте незаконним шляхом.
Оскаржувана Ухвала не містять об`єктивних даних, які б вказували на відповідність вказаного майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України та можливість використання їх як доказу у кримінальному провадженні. Крім того, не зазначено правових підстав для накладення арешту на майно. Висновки, висловлені у тексті ухвали, носять абстрактний та загальний характер.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши та обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів визнає, що вказане клопотання підлягає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
В оскарженій адвокатом ОСОБА_7 в інтересах третьої особи ОСОБА_6 ухвалі від 29.03.2017 слідчий суддя обґрунтовано мотивував своє рішення, посилаючись на фактичні, встановлені слідчим обставини кримінального провадження; зроблено посилання на процесуальний закон, який враховано слідчим суддею.
Арештом майна, згідно ст.170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Слідчий суддя обґрунтовано посилається в оскарженій ухвалі на те, що слідчим доведено правові підстави необхідності арешту вказаних вище алкогольних виробів та мобільного телефону з номером мобільного зв`язку, документів та грошових коштів відповідають критеріям ч.2 ст.167 КПК і можуть мати значення для встановлення обставин, що досліджуються у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчий суддя правильно вирішив клопотання слідчого щодо накладення арешту на вказане вище майно, з метою повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Колегія суддів визнає, що наведене в оскарженій ухвалі слідчого судді майно законно арештоване; дана процесуальна дія має значення для кримінального провадження.
З цих підстав ухвала слідчого судді від 29.03.2017 є законною та підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2017 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: