АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/342/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0012344щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий 29 грудня 2008 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та

28 лютого 2014 року звільнений по відбуттю строку покарання,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені

ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_7 17 грудня 2015 року, близько 22 годині, знаходячись в приміщенні бізнес-парку «PROTASOV», що вул. М. Грінченка, 2/1 в м. Києві, підійшов до дверей приміщення ТОВ «Глобал Лоджик Україна» блоку «С» та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що в цей час до цього приміщення попереду нього зайшов співробітник з електронною карткою доступу, проник до офісу ТОВ «Глобал Лоджик Україна», звідки таємно викрав з робочого столу № 92 ноутбук «APPLE Mac Book Pro», вартістю 19 206 грн. 25 коп., колонки марки «PHILIPS», вартістю 271 грн. 77 коп. та з викраденим зник, завдавши ТОВ «Глобал Лоджик Україна» майнової шкоди на загальну суму 19 478 грн. 02 коп.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проводився згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі зі змінами заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і правильність юридичної кваліфікації його діяння за ч. 3 ст. 185 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За доводами апеляційної скарги, прокурор не погоджується виключно з висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тобто в умовах застосування положень ст. 75 КК України та вважає, що такий висновок суд у вироку взагалі не обґрунтував.
Поза увагою суду, як зазначає прокурор, залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який раніше засуджувався Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі, відбував зазначене покарання реально і, звільнившись 28.02.2014, знову вчинив умисний злочин проти власності, що явно свідчить про стійке прагнення обвинуваченого вести злочинний спосіб життя і неможливість подальшого виправлення без ізоляції від суспільства.
Крім того, на думку прокурора, при призначення ОСОБА_7 покарання суд безпідставно врахував обставину, яка його пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений визнав свою винуватість лише під тиском беззаперечних доказів, а за відсутності добровільної критичної оцінки своєї протиправної поведінки у особи, яка раніше судима, визнання вини є способом уникнення справедливого покарання за вчинене.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційного прохання, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, що відповідає юридичній кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів не перевіряє, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються.

Що стосується покарання, у тому числі і застосування судом положень ст. 75 КК України, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу винного, який має не зняту і непогашену в установленому законом порядку судимість, не перебуває на обліках у лікарів нарколога і психіатра, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працює та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

В той же час висновок суду першої інстанції по можливість виправлення обвинуваченого без відбування цього покарання, на думку колегії суддів, є таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження і не узгоджується з умовами застосування інституту звільнення від покарання, передбаченими ст. 75 КК України.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи у вироку питання щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких злочинів, конкретним обставинам, характеру та обсягу протиправних дій, а також особі обвинуваченого, який раніше судимий за умисний злочин проти власності, тривалий час перебував у місцях позбавлення волі та після звільнення, в період не знятої та непогашеної судимості, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та спростовує висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 413, 414 КПК України з ухваленням відповідно до ст. 420 КПК України судом апеляційної інстанції свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, на виконання вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні його обставини, а також те, що викрадене майно повернуто власнику, дані про особу винного, який раніше судимий, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра, одружений, періодично займається суспільно-корисною працею, тобто в цілому характеризується посередньо.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині, визнає обставиною, що його пом`якшує, щире каяття, та оцінюючи в сукупності наведене приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке належить відбувати реально, оскільки вважає, що саме таке покарання за своїм видом та розміром буде справедливими, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, тобто для досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4