Номер провадження: 11-сс/785/609/17
Номер справи місцевого суду: 495/2799/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою в межах строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002485,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.296 КК України продовжений строк тримання під вартою до 15 травня 2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002485.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 22 години до 07 години ранку наступної доби.

Захисник зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема стан здоров`я підозрюваного, який останнім часом суттєво погіршився, а перебуваючи під вартою ОСОБА_8 не має можливості отримувати фахове лікування. Крім того, на утриманні у підозрюваного знаходиться його малолітня дитина 2014 року народження, а також бабуся 1946 року народження, яка є інвалідом 3 групи. На теперішній час ОСОБА_8 є єдиним годувальником сім`ї. Захисник наголошує, що заявлені слідчим ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час відпали, а за час перебування підозрюваного під дією запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання він жодного разу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки. Орган досудового розслідування не проводить з підозрюваним слідчих дій, що свідчить про відсутність процесуальної необхідності в триманні особи під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з цим, відповідно до п.175 рішення у справі Нечипорук та Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд повторює, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя в цілому виконав вимоги ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 у встановлені законом строки.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.296 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, які приєднані до матеріалів клопотання та були дослідженими в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; актами судово-медичних обстежень потерпілих; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, іншими доказами.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою викривлення їх показів, а також продовжувати вчиняти інші злочини.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у тому числі і тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду є цілком обґрунтованим і реально існує.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Однак, вказаний ризик підтверджується і тим, що підозрюваний ОСОБА_8 вже ухилявся від явки до суду під час розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук.

Окрім вказаних обставин, апеляційний суд бере до уваги і інші, передбачені ст.178 КПК України.

Так, апеляційний суд враховую характер та обставини вчинених злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 та були вчиненні групою осіб з особливою зухвалістю з мотивів явної неповаги до суспільства. Вказані обставини свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що на утриманні у ОСОБА_8 перебувають неповнолітня донька та престаріла бабуся, а тому до нього має бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має законних джерел доходу. Крім того, ОСОБА_8 , не маючи постійного місця мешкання, проживає в найманій квартирі окремо від вказаних осіб, що спростовує твердження захисника про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що 19 квітня 2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ще одного злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Викладені обставини характеризують підозрюваного виключно з негативної сторони, як особу схильну до вчинення протиправних дій, яка свідомо не бажає вести законослухняний спосіб життя. Зазначені обставини свідчать про існування ризику того, що підозрюваний ОСОБА_8 може продовжити вчиняти інші злочини.

Також апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника про те, що ОСОБА_8 не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору, оскільки має вкрай незадовільний стан здоров`я.

Так, пунктом 2.8 Наказу Міністерства Юстиції України від 18.03.2013 № 460/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Згідно з пунктом 2.7 вказаного порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

За таких обставин у разі неможливості надання медичної допомоги ОСОБА_13 в умовах слідчого ізолятору, він має бути доправлений до відповідного закладу охорони здоров`я під конвоєм, а керівництво СІЗО зобов`язано забезпечити його цілодобову охорону під час проходження лікування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.296 КК України продовжений строк тримання під вартою до 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4