Справа № 477/2488/16-к
Провадження № 1-кп/477/161/16
УХВАЛА

28 грудня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001046, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

23 грудня 2016 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 КК України,

Ухвалою від 26 грудня 2016 у справі призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловився за можливе призначити справу до судового розгляду. Потерпіла, представник потерпілої, обвинувачений та його захисник погодились з думкою прокурора.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи тим, що заявлений ризик, який став підставою для обрання та продовження строку тримання під вартою а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, продовжує мати місце.

Захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив змінити обвинуваченому вид запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Потерпіла та представник потерпілої підтримали клопотання прокурора, проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу заперечували, зазначивши про те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вчинено ним під час перебування у розшуку за вироком суду. Також потерпіла зазначила про надходження до неї погроз з боку родичів обвинуваченого, у зв`язку з чим вона боїться за себе та своїх малолітніх дітей.

Обвинувачений проти клопотання прокурора заперечував, підтримав клопотання захисника, зазначивши, що перебуває у незареєстрованому шлюбі та будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить його цивільній дружині, вони там проживали разом останні два місяці до затримання, до цього майже півтора роки проживали на квартирі в м. Миколаєві, яку винаймали. Офіційно не працевлаштований, працював неофіційно, на різних СТО та за наймом на полях. Родичів у нього в с. Прибузьке немає. Зазначив про відсутність зареєстрованого місця проживання та відсутність паспорта, який перебуває на стадії виготовлення. Також зазначив про відсутність погроз відносно потерпілої, оскільки його дружина після всього, що сталося, виїхала з села та на даний час проживає в м. Миколаєві в квартирі, яку винаймає. Зазначив, що йому відомо про вирок Центрального районного суду м. Миколаєва.

Заслухавши думки сторін, вивчивши обвинувальний акт, суд доходить наступного.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст. 152, ч.1 ст. 153 КК України, а саме: статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Всупереч вказаним нормам закону, в обвинувальному акті, в частині обвинувачення за ч.1 ст. 152 КК України, не зазначено, в чому саме полягає фізичне насильство та погроза застосування такого насильства, які були застосовані відносно до потерпілої.

Що стосується обвинувачення за ч.1 ст. 153 КК України, то воно сформульоване наступним чином: «Після чого ОСОБА_3 , будучи не задоволений статевим зв`язком, силою розвернув потерпілу та проти волі останньої задовольнив статеву пристрасть неприродним способом. Після цього, продовжуючи погрози в адресу потерпілої, вимагаючи, щоб остання не розголошувала даний факт, відпустив її». Таким чином, при викладенні обставин вчиненого взагалі не зазначено про застосування фізичного насильства або погрози його застосування, хоча це є складовим елементом об`єктивної сторони зазначеного злочину, а отже - підлягає доказуванню.

Зазначене вказує на неконкретність обвинувачення та невідповідність нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Оскільки застосування фізичного насильства або погрози його застосування міститься у диспозиції ст.ст. 152 та 153 КПК України і є складовою об`єктивної сторони злочину та підлягає доказуванню, така неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. ст. 109, 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

Що стосується клопотань прокурора та захисника, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до частини 2 статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановлених законом. Зазначена норма Основного Закону кореспондується зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 жовтня 1950 року, згідно якої обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачуваних законом випадках за встановленою законом процедурою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою цього ж суду продовжено до 03.01.2017 року. Підставою для обрання та продовження такого запобіжного заходу стало те, що обвинувачений підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий, перебування у розшуку у зв`язку з переховуванням від органів виконання покарань за вчинення іншого кримінального правопорушення, не має офіційного місця роботи та міцних соціальних зв`язків.

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, також не має постійного та зареєстрованого місця проживання; злочини, у вчиненні яких він обвинувачується, вчинено після скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його до місць позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2015 року та під час перебування у розшуку згідно постанови ст. оперуповноваженого Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 17.02.2016 року. Доводи захисника суд оцінює критично, оскільки відповідно наданого акту, обвинувачений в період з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2016 року проживав з цивільною дружиною без реєстрації по АДРЕСА_2 , за поясненнями самого обвинуваченого, наданими в судовому засіданні, в с. Прибузьке Вітовського району вони проживали два місяці та після його затримання дружина виїхала з села та проживає на квартирі по АДРЕСА_3 . Щодо посилання обвинуваченого на наявність утриманців, суду не надано відповідних доказів.

Таким чином, судом враховується відсутність офіційного працевлаштування, постійного місця проживання та сталих соціальних зв`язків обвинуваченого та обставини, які стали підставами для обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Станом на 28 грудня 2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

Суд вважає доведеними обставини, які свідчать про те, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилитись від суду, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який обрано раніше, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, у звязку з чим клопотання захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 КК України, повернути прокурору, для виконання вимог ст.291 КПК України.

Клопотання прокурора задовольнити. Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 03 січня 2017 року строком на шістдесят днів по 03 березня 2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районним суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1