АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , і прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року в кримінальному провадженні під №0001696, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2016 р., відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в сел. Нововоронізький, Каширського району, Воронізької області, Російська Федерація, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; не судимий,

якому оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

До підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21:00 години до 08:00 години наступної доби в межах строку досудового розслідування, тобто до 2 січня 2017 року, із зобов`язанням прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, слідчого судді, суду.

Також на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України слідчим суддею покладено наступні процесуальні обов`язки:
- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до СУ ГУ НП у м. Києві свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_6 процесуальних обов`язків визначений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, тобто до 2 січня 2017 року.

Згідно ухвали суду слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри, у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 286 КК України та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також врахувавши характеризуючі дані про особу підозрюваного, зокрема його молодий вік, те що ОСОБА_6 не одружений та не працює, має визначене місце проживання у м. Києві, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, прийшов до висновку про те, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною, а висновки слідчого судді про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими та таким, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду від 07.11.2016 р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор зазначає про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, сховати та спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що є всі підстави вважати, що обраний відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 також не погоджується з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2016 р., вважає незаконною, невмотивованої та необґрунтованою, а також такою, що винесена з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону України, в якій не враховано норми Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник підозрюваного зазначає про те, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею без належного дослідження доказів та обставин кримінального провадження, з огляду на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, в якому не зазначено, якими саме доказами підтверджується підозра.

Також вказує про те, що ні в клопотанні слідчого, ні прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи та клопотанні слідчого відсутні дані, які б свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із вищезазначених ризиків.

Крім того, захисник вказує й на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які мали місце зокрема під час проведення слідчим огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, а проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника, а проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУ Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001696 від 31.10.2016 р., за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а саме в тому, що ОСОБА_6 , 31 жовтня 2016 року, приблизно о 04 год. 36 хв., керуючи автомобілем «Porsche Panamera 4S» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Т.Драйзера, зі сторони вулиці Бальзака в напрямку вулиці Маяковського м. Києва, зі швидкістю руху приблизно 130 км/год., яка значно перевищує максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах, в 60 км/год. В салоні автомобіля на правому передньому сидінні, знаходився пасажир ОСОБА_9 .

В цей час, як встановлено органом досудового розслідування, в правій смузі руху, біля правого бордюрного каменя, напроти будинку № 24 стояв автомобіль «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , видимість якого для водія ОСОБА_10 не обмежувалась ніякими перешкодами. Під час руху ОСОБА_11 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху.

Як вважає сторона обвинувачення, порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_10 виявились в тім, що він, керуючи автомобілем «Porsche Panamera 4S», д.н.з. НОМЕР_3 , рухався в межах населеного пункту зі значним перевищенням максимально допустимої швидкості руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перестроївся в праву смугу руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Porsche Panamera 4S», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

На переконання органу досудового розслідування, порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху збоку водія ОСОБА_10 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

04.11.2016 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в умисних діях, які виразились у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

04.11.2016 р. старший слідчий в ОВС СУ ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також з урахуванням характеризуючих даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, конкретних обставин кримінального провадження, та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

07.11.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступної доби, строком до 02.01.2017 р.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Вище викладене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема пунктом 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорчук і Йонкало проти України», в якому визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються вищевикладеним.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що врахувавши дані про особу підозрюваного та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме те, що хоча ОСОБА_11 і підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, однак особисті обставини його життя, а саме його молодий вік та те, що підозрюваний не одружений та не працює, має визначене місце проживання у м. Києві, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, врахувавши матеріальний стан підозрюваного, а також конкретні обставини, наведені у клопотанні щодо вчинення ним кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, які можуть свідчити на користь зменшення ризику переховування підозрюваного від досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджання встановленню істини по справі, а також про те, що в даному випадку за можливе обмежитися застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в певний період доби.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_6 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без змін, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_12 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника підозрюваного про недоведеність ризиків, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт в певний період доби щодо підозрюваного ОСОБА_6 , при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності застосування саме такого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких прокурор та захисник просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступної доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181,193, 194, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року в кримінальному провадженні під №0001696, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому оголошена підозрау вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21:00 години до 08:00 години наступної доби в межах строку досудового розслідування, тобто до 2 січня 2017 року, і зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, слідчого судді, суду, а також покладенням на нього зазначених процесуальних обов`язків,залишити без змін.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , і прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 р я с у н