Ухвала іменем україни 17 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000572

від 31 січня 2015 року, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу

за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1

ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням

частин 1, 4 ст. 70 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі

на строк 5 років 6 місяців.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він

за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 15 січня 2015 року приблизно о 05.00 год., проникнувши до підвального приміщення, розташованого під магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

( АДРЕСА_2 ), таємно викрали 23 вироби зі шкіри та хутра, завдавши матеріальної шкоди у розмірі 127 000 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_6 через порушення права на захист останнього, що полягає в розгляді провадження за відсутності захисника, у той час як його участь відповідно до вимог ст. 52 КПК України була обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Разом із тим, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що суди першої та апеляційної інстанції істотно порушили вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , то вони виявилися безпідставними.

Так, як встановлено п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, якою передбачено випадки та підстави обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.

З матеріалів провадження видно, що відповідно до копії відповіді від 24 лютого 2015 року на запит Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. Ак. О. І. Ющенка» повідомив, що

ОСОБА_6 за даними архіву та картотеки диспансерного обліку відділення станом на 19 лютого 2015 року на обліку не значиться (т. 2, а . п. 49), а згідно з копії відповіді від 18 лютого 2015 року на запит до Комунального закладу Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» ОСОБА_6 у зазначеній установі на диспансерному обліку перебував

з 19 лютого 2010 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки унаслідок вживання канабіоїдів, зі шкідливими наслідками».

Жодних інших даних про наявність психічних чи фізичних вад у ОСОБА_6 матеріли справи не містять, тобто на час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій у матеріалах провадження не було жодних доказів про наявність під час провадження чи вчинення кримінального правопорушення у зазначеної особи психічних чи фізичних вад, через які він не був здатний повною мірою реалізувати свої права.

Тобто, з урахуванням наведеної інформації, періоду часу у який винний перебував на обліку, а також значного проміжку часу, що пройшов з того моменту до здійснення ним кримінального правопорушення та проведення судового розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, колегія суддів дійшла висновку, що у суду не було достатніх підстав для призначення судової психолого-психіатричної експертизи з метою з`ясування стану психічного здоров`я ОСОБА_6 та ступеня небезпечності останнього для себе або оточуючих.

Таким чином, з урахуванням наведеного, відсутності інших підстав, на яких участь захисника у провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 була б обов`язковою, позиції самого ОСОБА_6 , висловленої ним під час судового засідання від 25 серпня 2015 року, про те, що він буде самостійно захищати свої інтереси під час кримінального провадження, а також з урахуванням відсутності з боку самого засудженого ОСОБА_6 тверджень про порушення його права на захист, доводи, що під час розгляду провадження було допущено порушення вимог ст. 52 КПК України, є необгрунтованими.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у межах касаційного розгляду не було встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,

а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3