АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/1039/16-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/46/17 ОСОБА_1
категорія: ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
за участі прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000723, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Космирин Бучацького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.07.2009 за ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за вказаною нормою кримінального закону у виді 4 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 2, 3, 4 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

У квітні 2012 року, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу з території подвір`я, яке розташоване по АДРЕСА_3 , таємно від оточуючих здійснив крадіжку велосипеду марки «Україна», вартість якого відповідно до висновку НДЕКЦ МВС України № 2192 від 01.04.2016 року складає 200 гривень, який належить ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_9 в період часу з 18.02.2013 року по 20.02.2013 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу з території двору, який розташований по АДРЕСА_4 , таємно від оточуючих, здійснив крадіжку електропили марки «Електросила», вартість якої відповідно до висновку експерта НДЕКЦ МВС України № 2194 від 31.03.2016 року складає 400 гривень, яка належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Херсонської області не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що при визначенні покарання ОСОБА_9 поза увагою суду залишився той факт, що він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину проти власності, раніше засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, під час незнятої та непогашеної у встановленому порядку судимості, повторно вчинив злочини проти власності, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості. Окрім того, судом безпідставно враховано як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, як щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки останній свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав під тиском зібраних у провадженні доказів, а спричинені матеріальні збитки потерпілим відшкодовано лише у зв`язку з викриттям його злочинної діяльності працівниками міліції. У зв`язку з чим просить вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_12 у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, в якому останній просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, обґрунтований доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_9 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій, учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду щодо ОСОБА_9 у частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Згідно із ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, звільнюючи обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд лише формально послався на те, що врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненому; активне сприяння у розкритті злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку, і на підставі цього дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам ст. 65, 75 КК України.
Так, звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, з яких вбачається, що ОСОБА_9 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину проти власності, раніше судимий за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.07.2009 за ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 70 КК України на чотири роки позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 01.02.2012 умовно-достроково, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, під час незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, повторно у квітні 2012 року та у лютому 2013 року знову вчинив злочини проти власності, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості. Також, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини ОСОБА_9 ухилявся від органів досудового розслідування та упродовж двох років перебував у розшуку. Окрім того, завдані потерпілому ОСОБА_10 збитки обвинуваченим були відшкодовані лише у зв`язку з викриттям його злочинної діяльності працівниками міліції.
Дані про особу ОСОБА_9 , характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_9 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 185 ч. 2 КК України у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

________________ _____________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_3