Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/505/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 259 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2017 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0012908 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2017 року, цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , судимого:

- 18.08.2010 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.185 КК України на 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

- 16.03.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 296 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

визнано винуватим засуджено та призначено покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 2641 грн. 20 коп. за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України, за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 15.10.2016 року о 17 год. 10 хв., прямуючи по АДРЕСА_3 , вирішив розповсюдити неправдиве повідомлення про замінування автовокзалу АС № 2, який розташоване за адресою: м. Кропивницький, вул. Є. Тельнова, 1, що призвело б до порушень нормальної життєдіяльності людей, викликання паніки, перебою в роботі транспорту, тим самим порушив би безпеки суспільства.

Того ж дня, тобто 15.10.2016 року, ОСОБА_8 о 17 год. 13 хв., реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність замінування автовокзалу АС № 2 викликаючи страх, за допомогою мобільного телефону «Lenovo A 630 Т», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в якому знаходилась картка мобільного оператору ПрАТ «МТС» з абонентським номером НОМЕР_2 , в усній формі по лінії «102» повідомив оперативного чергового Кіровоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції, про замінування автовокзалу АС № 2.

Виїздом слідчо-оперативної групи, із залученням сил та засобів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та інших спеціальних служб, при відпрацюванні території автовокзалу АС № 2, що за адресою: м. Кропивницький, вул. Є. Тельнова, 1, небезпечних вибухових пристроїв та речовин не виявлено.

В доповненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив призначити йому покарання у виді штрафу, оскільки він вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся та надати можливість його сестрі, ОСОБА_9 забрати мобільний телефон «Lenovo A 630 Т», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в якому знаходилась картка мобільного оператору ПрАТ «МТС» з абонентським номером НОМЕР_2 . Тобто передати вказаний телефон який є речовим доказом своїй сестрі, так як користуватися ним найближчі 8-10 років не буде мати можливості.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 які просили задовольнити апеляцію обвинуваченого, прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 259 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 259 КК України як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, осудний, є інвалідом ІІІ групи, перебуває на обліку в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», на обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, раніше судимий. Врахував пом`якшуючі покарання обставини повне визнання вини та відсутність обтяжуючих обставин та на переконання колегії суддів правильно призначив останньому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75,76 КК України з випробуванням з іспитовим строком, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно неврахування судом всіх пом`якшуючих обставин покарання та його особи та необхідності призначення йому покарання у виді штрафу є безпідставними, оскільки санкцією статті, за якою ОСОБА_8 визнано винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до шести років та не передбачено покарання у виді штрафу. Разом із тим судом першої інстанції при призначенні покарання у повній мірі враховано обставини вчинення кримінального провадження, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин. Порушень кримінального процесуального та кримінального закону при розгляді кримінального провадження районним судом не допущено.

Натомість, із урахуванням особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання ніж передбачене законом та застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доповненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно повернення мобільного телефону «Lenovo A 630 Т», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в якому знаходилась картка мобільного оператору ПрАТ «МТС» з абонентським номером НОМЕР_2 його сестрі ОСОБА_9 , оскільки даний мобільний телефон власником якого є обвинувачений ОСОБА_9 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Тому, судом першої інстанції правильно вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог закону, тобто ст. 100 КПК України та мобільний телефон «Lenovo A 630 Т», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в якому знаходилась картка мобільного оператору ПрАТ «МТС» з абонентським номером НОМЕР_2 правильно вирішено повернути його власнику, тобто ОСОБА_8 про що зазначено у резолютивній частині вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга із доповненням обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу із доповненням обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 259 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4