Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/162/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 2478 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, росіянина, громадянина України, працюючого менеджером "Агрохімлізінг", маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин з відбуванням не більше чотири години за день, а також стягнено на користь потерпілої 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 засуджено за умисне нанесення легких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

16.12.2015 року близько 11.30 години, ОСОБА_8 знаходився біля дошкільного навчального закладу № 52 по вул. Комарова, 3 в м. Кіровоград, де забрав з садочку свого малолітнього сина. В цей час до дитячого навчального дошкільного закладу підійшла дружина останнього ОСОБА_10 де між ними на ґрунті неприязних відносин виникла сварка під час якої ОСОБА_10 намагалася забрати у ОСОБА_8 сина. Не бажаючи цього ОСОБА_10 перешкоджала діям ОСОБА_8 і у останнього виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано вкусив ОСОБА_10 за кисть лівої руки чим завдав останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 84/1887 від 20.01.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді: садна у основи 2 пальця лівої кисті по тильній поверхні з синцем, синця між 1 та 2 пальцями лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не викликали розлад здоров`я.

В апеляційній сказі адвокат обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_9 просить вирок суду від 29.11.2016 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, в порушення вимог ст. 409 КПК України, недостатньо дослідив докази, не взяв до уваги, що докази суперечать один одному.

Так, суд не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що тілесних ушкоджень потерпілій, з якою існує конфлікт з приводу місця проживання дитини, він не наносив.

Зазначає, що в ході свари потерпіла випадково зачепилась тильною поверхню кісті лівої руки об замок куртки обвинуваченого внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, що узгоджується з висновком експертів, показаннями свідків.

Вказує, що свідок ОСОБА_12 не бачила подій, які відбувалися, а що саме його підзахисний вчинив дане правопорушення та наніс тілесні ушкодження потерпілій вона підтвердити не може, а тому показання даного свідка вважає неналежним доказом.

Експерт ОСОБА_13 , який проводив повторну експертизу, під час судового розгляду не зміг однозначно пояснити характер та причини нанесених тілесних ушкоджень та не виключає можливості отримання тілесних ушкоджень внаслідок інших будь-яких обставин. Експерт, який здійснював первинну експертизу від 17.12.2015 року, судом допитаний не був.

Вищезазначені обставини дають підстави стверджувати, що справа розглянута судом неповно, не об`єктивно, що на думку адвоката є підставою для скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові вимоги поданої апеляції підтримали у повному обсязі, висновок прокурора, а також представника потерпілої-адвоката ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляції, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину не визнав та пояснив, що між ним та дружиною ОСОБА_10 існує конфлікт з приводу місця проживання дітей. 16.12.2015 року о 10 год. 50 хв. прийшов до дитячого садка за дитиною яку одягнув та вийшов на вулицю де побачив дружину. ОСОБА_10 , яка була в збудженому агресивному стані, підійшла до нього і почала бити сумкою. Враховуючи емоційний стан дружини і побоюючись, що дитина, яка в той час була у нього на руках, може впасти, він продовжив рух в бік свого будинку. В цей час дружина, вчепившись за його куртку, повисла на ній, внаслідок чого комір куртки почав здавлювати йому горло і він відштовхнув дружину. Заперечує факт нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій, вважаючи її показання надуманими і не достовірними та, що потерпіла сама могла подряпатися об металеві частини його куртки.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, його вина доводиться доказами, зібраними та перевіреними в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що 16.12.2015 року їй подзвонила няня з дитячого садка та повідомила, що ОСОБА_8 забрав дитину. Оскільки вона забороняла віддавати дитину своєму чоловікові, одразу прийшла до садка де побачила обвинуваченого, який вчинив з нею сварку. На вимогу повернути дитину, ОСОБА_8 відповідав відмовою та почав тікати, а вона наздоганяла його намагаючись забрати дитину. В той час, коли обвинувачений впав, вона почала забирати дитину, однак, в цей час ОСОБА_8 вкусив її за палець. Свідком даних подій була стороння особа, яка вийшла з будинку та надала допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_12 яка повідомила суду, що зимою 2015 року перебуваючи за місцем проживання почула за вікном крики. Подивившись у вікно, побачила, як чоловік та жінка тягнуть дитину один до одного. В цей час, чоловік забрав дитину до себе і побіг, а жінка намагалася його наздогнати. Підійшовши на місце події від потерпілої дізналася, що обвинувачений вкусив її за кисть руки на якій вона особисто бачила на місці укусу подряпини.

- показаннями експерта ОСОБА_13 , який підтвердив висновок попереднього експерта, а також пояснив, що згідно опису пошкоджень, є найбільш вірогідним отримання тілесних ушкоджень саме від укусу. Отримання пошкоджень від металевих деталей куртки, з урахуванням зафіксованого характеру пошкоджень, є фактично неможливим.

Окрім того, вина обвинуваченого доводиться письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- результатами слідчого експерименту від 05.01.2016 року з участю ОСОБА_10 , в ході якого потерпіла пояснила та показала, як їй було нанесено тілесні ушкодження (а.п. 17-18 т.1);

- висновками експерта №1887 від 17.12.2015 року та №84/1887 від 20.01.2016 року відповідно до яких у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження, яке відноситься до категорії легких, утворилися в строк зазначений в постанові, могли утворитися за будь-яких обставин, в тому числі за обставин, на які вказує потерпіла та свідок ОСОБА_14 в ході слідчого експерименту (а.п.14-15, 26-27 т1).

Таким чином, аналізуючи досліджені докази, суд вірно дійшов до переконання, що факт завдання ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , знайшов повне підтвердження. Показання потерпілої, свідка та висновок експерта повністю узгоджуються між собою. Той факт, що потерпіла, одразу ж після конфлікту, продемонструвала свідку тілесні ушкодження та пояснила про те, що її вкусив чоловік, свідчать про реальність події. Натомість, показання обвинуваченого в частині механізму виникнення тілесних ушкоджень, жодним чином не підтверджені в судовому засіданні та протирічать висновку експерта.

За вказаних обставин суд вірно оцінив надані показання обвинуваченого, щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення як спосіб уникнення відповідальності.

Колегія суддів погоджується з тим, що дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії на ч.1 ст. 125 КК України, оскільки обвинувачений вчинив умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував обставини справи та особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадський робіт.

Також суд, враховуючи доведеність фізичних страждань потерпілої, глибину душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дійшов правильного висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілої.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а відповідно положень ч.2 цієї статті суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

За вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому у виді громадських робіт, вимог закону, передбачених ст. 65 КК України, дотримався не повністю, а тому вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, відповідно вимог ст. 65 КПК України враховує, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості. Як убачається із матеріалів справи за місцем проживання скарг на обвинуваченого не надходило, на обліках у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_8 не перебуває. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів враховуючи сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченого, причини за якими ним було спричинено потерпілій тілесне ушкодження, вид тілесного ушкодження, вважає, що ОСОБА_8 не становлять великої суспільної небезпеки, у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом. Зазначене вказує на можливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів при обранні покарання в межах встановлених санкцією ст. 125 КК України у виді штрафу, що, як вважає колегія суддів, буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Вимоги захисника обвинуваченого щодо скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд з причин, викладених в апеляції, є безпідставними та не підлягають задоволенню, за наступних обставин.

Так, апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілій, а остання отримала тілесне ушкодження зачепившись тильною поверхню кісті лівої руки об замок куртки обвинуваченого, що узгоджується з висновком експертів, показаннями свідків.

Зазначене є безпідставним та спростовуються в сукупності показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що саме обвинувачений спричинив її тілесне ушкодження, свідка ОСОБА_14 про те, що вона прибувши на місце події від потерпілої дізналася, що обвинувачений вкусив її за кисть руки на якій вона особисто бачила на місці укусу подряпини. Також зазначене апелянтом спростовується висновками експерта №1887 від 17.12.2015 року та №84/1887 від 20.01.2016 року відповідно до яких у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, які утворилися в строк зазначений в постанові, тобто 16.12.2015 року, могли утворитися і за обставин, на які вказує потерпіла та свідок ОСОБА_14 в ході проведених з ними слідчих експериментів.

Також спростовуються показаннями експерта ОСОБА_13 який пояснив, що згідно опису пошкоджень, є найбільш вірогідним отримання тілесних ушкоджень саме від укусу. Отримання пошкоджень від металевих деталей куртки, з урахуванням зафіксованого характеру пошкоджень, є фактично неможливим, що також спростовує твердження апелянта про можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок інших будь-яких обставин.

За вказаних обставин також спростовуються посилання адвоката на те, що свідок ОСОБА_12 не бачила подій, які відбувалися, а тому її показання вважає неналежним доказом.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції вірно оцінив надані показання обвинуваченого, щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення як спосіб уникнення відповідальності.

Твердження апелянта про те, що судом не був допитаний експерт, який здійснював первинну експертизу від 17.12.2015 року, також є безпідставними, так як під час судового розгляду як сторона захисту та обвинувачений, а також інші учасники кримінального провадження не заявляли клопотання про допит вказаного експерта.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2