Вирок
Іменем України
14.02.2017 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000247 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Сушиця, Старосамбірського району, Львівської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат» гранатометник десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 18.07.2016 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від військової служби до 20.12.2016 року, тобто до моменту самостійного прибуття у військову прокуратуру Львівського гарнізону із з`явленням з зізнанням. Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні в розпорядження суду поступила угода про визнання винуватості від 21.12.2016 року, укладена між прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладену в приміщенні військової прокуратури Львівського гарнізону за адресою АДРЕСА_3 , за умовами якої сторони погодились на повне визнання своєї винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст.75 КК України,звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинити нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, а тому просить затвердити угоду.

Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 21 грудня 2016 року.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюються.

Враховуючи наведене, слід затвердити угоду про визнання винуватості з тих підстав, що така відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачений в судовому засіданні визнав себе винуватим за ч.4 ст. 407 КК України та просив затвердити вказану угоду. Крім того, ОСОБА_4 роз`яснено вимоги ст. 473, ч.4 ст.474, ч.5 ст. 474, ст. 476 КПК України. Суд прийшов до переконання, що укладення угоди є добровільним, визначений в угоді вид покарання передбачений санкцією статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 .

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнаня винуватості суд не вбачає.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 183, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21.12.2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1