Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
заявника ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні 30 листопада 2016 року в м. Києві матеріали справи за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 19 липня 2012 року в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України.
Постановою попереднього розгляду Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року відмовлено у прийнятті до розгляду апеляції ОСОБА_5 та повернуто останньому.
У касаційній скарзі з уточненнями до неї ОСОБА_5 , не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд. Свої вимоги ОСОБА_5 мотивує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про те, що постановою слідчого від 19 липня 2012 року в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, не зачіпаються (порушуються) його права та інтереси. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 357 КПК України (1960 року) попередній розгляд справи провів без участі прокурора та не усунув порушення, допущені місцевим судом.
Заслухавши доповідача, пояснення заявника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі з уточненнями до неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 236-7 КПК України (1960 року) скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину може бути подана до суду особою, інтересів якої стосується порушена кримінальна справа, її захисником чи законним представником з достатнім обґрунтуванням порушення прав та законних інтересів відповідної особи. Якщо обґрунтування порушення прав та інтересів особи визнано суддею недостатнім, суддя приймає рішення про відмову у відкритті провадження з розгляду скарги. Відмова у відкритті провадження не позбавляє права повторно звертатися до суду.
Відповідно до вимог ст. 357 КПК України (1960 року), при попередньому розгляді справи в суді апеляційної інстанції вирішуються питання, які пов`язані з підготовкою справи до апеляційного розгляду.
Положення ст. 347 КПК України (1960 року) визначають перелік судових рішень, на які може бути подана апеляція.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів установила, що суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 19 липня 2012 року в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, з підстав недостатнього обґрунтування порушення його прав та законних інтересів указаним рішенням слідчого.
Переконливих аргументів, які б свідчили про зворотне чи ставили під сумнівобґрунтованість судового рішення місцевого суду, заявник не надав і суду касаційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у прийнятті до свого розгляду апеляції ОСОБА_5 , виходив з того, що ст. 236-7 КПК України (1960 року), відповідно до якої прийнято рішення суддею місцевого суду, не передбачено право апеляційного оскарження постанови судді про відмову у відкритті провадження за скаргою, виходячи з триваючого права заявника, передбаченого ч. 4 ст. 236-7 КПК України (1960 року), з чим погоджується й колегія суддів.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та відповідають вимогам КПК України 1960 року.
Тих істотних порушень кримінально-процесуального закону, які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень, колегією суддів не встановлено, тому підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 з викладеними в ній доводами не вбачається.
Керуючись статтею 400-2 КПК України(1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року - без зміни.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3