Справа № 159/346/17
Провадження № 1-кс/159/128/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ст.слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 26 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 26 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме - мобільного телефону марки «iPhone» (ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) без акумулятора і сім-карти, грошових коштів в сумі 3 грн. (купюра номіналом 2 грн. (ТГ4976139), купюра номіналом 1 грн. (СИ4006588)), - що були вилучені під час обшуку у затриманого ОСОБА_5 .

Клопотання обгрунтоване тим, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України. 27 січня 2017 року о 20 год. 50 хв. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, під час обшуку у якого було вилучено: мобільний телефон марки «iPhone» (ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) без акумулятора та сім-карти; купюру номіналом 2 грн. (ТГ4976139); купюру номіналом 1 грн. (СИ4006588); п`ять візитівок центру юридичної допомоги; пластикова ємкість з іграшкою «Кіндер». Слідчий у клопотанні вказує, що вищевказані речі, які вилучені у ОСОБА_5 , можуть бути предметами, грошима, набутими кримінально протиправним шляхом, окрім цього, вказані речі та гроші відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170КПК України, і з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти на них арешт.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, відмовляє в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено в клопотанні слідчого, метою накладення арешту на майно є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуженнятаких речей, оскільки вони можуть бути предметами, грошима, набутими кримінально протиправним шляхом, окрім цього, вказані речі та гроші відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170КПК України.
Однак, матеріали клопотання не містять у собі даних, що вилучений мобільний телефон марки «iPhone» (ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) без акумулятора та сім-карти та грошові кошти в сумі 3 грн. (купюра номіналом 2 грн. (ТГ4976139), купюра номіналом 1 грн. (СИ4006588), - є предметом чи речовим доказом кримінального правопорушення (злочину), у вчиненні якого в даному випадку обвинувачується ОСОБА_5 , та що його визнано на підставі відповідного процесуального документу чи знаряддям злочину, чи речовим доказом.
Санкцією статті 190 ч.2 КК України, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_5 не передбачено конфіскації майна, також, у матеріалах клопотання відсутні будь-які дані про те, що потерпілим заявлено цивільний позов.
Відтак, мотивація клопотання слідчого такими підставами, як можлива конфіскація чи необхідність забезпечення цивільного позову не доведена.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Із урахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність внесеного клопотання та необхідність відмови у задоволенні даного клопотання слідчого, як такого, що не доведено необхідності арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання ст.слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, а саме - мобільного телефону марки «iPhone» (ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) без акумулятора і сім-карти, грошових коштів в сумі 3 грн. (купюра номіналом 2 грн. (ТГ4976139), купюра номіналом 1 грн. (СИ4006588)), в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 26 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1