АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/848/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України
04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.01.2017р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника начальника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №25 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні вищевказаного подання, суд першої інстанції вказав, що дані про особу засудженого, поведінка якого об`єктивно свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, зловживання та зневагу довірою суду до нього, нехтування наданим йому шансом на зміну кримінального способу життя, характер вчинених ним злочинів, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність переконливих даних про бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя, інші доводи, не дають суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

В поданій апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою подання про його умовно-дострокове звільнення задовольнити оскільки вважає, що висновки суду не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Вислухав доповідь головуючого, пояснення засудженого, який підтримав вимоги апеляції, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав ухвалу суду правомірною, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції та представлених матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 24.03.2014р., за ч.3 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі.

У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_7 , засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, за який згідно ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано, якщо він відбув не менше двох третин строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 29.11.2013р. і закінчується 04.06.2017р. тож на момент розгляду клопотання засуджений відбув більш ніж 2/3 частини призначеного строку покарання.

З приводу доведеності сумлінної поведінки та ставлення до праці як факту виправлення ОСОБА_7 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, згідно п.13 раніше вказаної Постанови Пленуму, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо.

За час відбування покарання ОСОБА_7 мав одне стягнення у 2015р. та має два заохочення у 2016р. за сумлінну поведінку (т.1 а.с.6).

Крім того, районним судом встановлено, що до ОСОБА_7 один раз застосовувалось положення ст.75 КК України та двічі ст.81 КК України проте, оскільки він знов вчинив злочин за який зараз відбуває покарання то суд першої інстанції прийшов до висновку, що він не має бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

З наведеним висновком колегія суддів не може погодитись адже попередні судимості і його поведінка враховані судом у вироку при призначенні покарання за яке він зараз відбуває покарання проте, щодо його дострокового виправлення то вимушена погодитись з висновком районного суду.

Так, з наданої характеристики (т.1 а.с.3-4) вбачається, що ОСОБА_7 характеризується позитивно і згідно протоколу засідання комісії Олексіївської виправної колонії від 22.12.2016р. (т.1 а.с.7) він довів своє виправлення. Хоча ще 10.03.2016р. думку була прямо протилежна.

Таким чином, вище наведені обставини свідчать, що ОСОБА_7 відбуваючи покарання з 2013р. має лише два заохочення у 2016р. після того як йому 10.03.2016р. було відмовлено у застосуванні положення ст.81 КК України.

При цьому застосовані заохочення за сумлінну поведінку засудженого, а не за його ставлення до праці.

Отже, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_7 протягом усього часу відбування покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що висновки районного суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З довідки про заохочення та стягнення не простежується процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування покарання, а його самого вже двічі звільняли умовно-достроково раніше.

Звідси, приймаючи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що ОСОБА_7 залишилось відбувати 3 місяці колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.405, 407, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.01.2017р. стосовно ОСОБА_7 , без змін.

Головуючий

Судді