КП№ 278/1917/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
18 травня 2017 року Колегія суддів Житомирського районного суду Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачуються:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Києва, зареєстрований в АДРЕСА_1 , до арешту фактично проживав у АДРЕСА_2 , із середньою освітою, непрацюючий, одружений, раніше судимий:
- 07.04.2008 Шевченківським районним судом м. Києва за частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) на 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Якутськ, Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_3 , до арешту тимчасово проживав у АДРЕСА_4 , раніше судимий:
- 27.12.1999 Мінським районним судом м. Києва за частиною 2 статті 141 КК (в редакції закону від 1960 року) на 2 роки позбавлення волі;
- 11.04.2002 Оболонським районним судом м. Києва за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, статтею 70 КК на 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна;
- 11.07.2013 Корольовським районним судом м. Житомира за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, статтею 70 КК на 7 років позбавлення волі із конфіскацією ? частини майна , -
за частиною 3 статті 187 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
17.05.2016 близько 20-ї год. обвинувачений ОСОБА_7 , який раніше вчинив розбій, знаходився у с. Тетерівка, Житомирського району, де вступив з обвинуваченим ОСОБА_6 , який раніше також вчинив розбій у злочинну змову, на заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_10 шляхом нападу на останню, з погрозою застосування
насильства небезпечного для життя та здоров`я відносно неї із проникненням у житло, в якому знаходилася потерпіла.
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, цього ж дня об 20-ій год. 30 хв. обвинувачені за попередньою змовою, групою осіб, прийшли до будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_5 , де ОСОБА_7 постукав у вікно цього будинку. Коли потерпіла відчинила вікно, ОСОБА_7 , застосовуючи силу, та, долаючи опір ОСОБА_10 , незаконно через вікно проник всередину, а ОСОБА_6 залишився біля вхідних дверей будинку, спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки повідомити про це ОСОБА_7 . Перебуваючи у будинку потерпілої, діючи узгоджено із ОСОБА_6 , з метою заволодіння майном ОСОБА_10 та подолання волі останньої до опору, ОСОБА_7 вдарив потерпілу ногою по тулубу і наніс їй 5 ударів рукою в область голови, вимагаючи негайно віддати грошові кошти. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 взяв у будинку кухонного ножа, якого приставив до тулуба потерпілої та продовжував вимагати гроші. Такими діями обвинуваченого воля до опору потерпілої була подавлена вчиненим на нею нападом, погрозою застосування насильства із застосування ножа, яку за вищевказаних обставин ОСОБА_10 сприймала реально, як насильство небезпечне для її власного життя і здоров`я та не стала чинити опору. У такий спосіб обвинувачені заволоділи коштами потерпілої у сумі 700 грн.
У цей час до будинку потерпілої незаконно проник ОСОБА_6 , який, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , під час нападу заволодів телевізором ОСОБА_10 марки «Самсунг LE32C350D1W» вартістю 4800 грн., який виніс з житла на подвір`я та знову повернувся до будинку. Де спільно із ОСОБА_7 продовжував вимагати у ОСОБА_10 кошти, з погрозою застосування ножа. Одночасно ОСОБА_7 застосував до потерпілої насильство небезпечне для її життя і здоров`я, а саме: декілька разів вдарив потерпілу рукою по голові, від чого вона втратила свідомість.
Продовжуючи злочинні дії та перебуваючи в житлі потерпілої, обвинувачені за попередньою змовою заволоділи й іншим майном ОСОБА_10 , а саме: 2000 грн., бувшими у використанні мобільними телефонами марки «Нокіа 105 RM 908» вартістю 320 грн. та «Нокіа 1650» вартістю 320 разом із 2 сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» загальною вартістю 20 грн. Розбійним нападом обвинувачені спричинили ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синців волосяної частини голови, синців на обличчі, крововиливів та саден на кінчику язика та завдали збитку на суму 8160 грн.
Прокурором заявлений позов до обвинувачених у розмірі 2426 грн. 46 коп. на відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілої.
Обвинувачені свою винуватість в інкримінованому їм злочині визнали частково.
ОСОБА_7 не оспорював час і місце вчинення злочину та пояснив, що з ОСОБА_10 вони знайомі через його неодноразове придбання у неї самогону. Одного дня ОСОБА_7 приніс потерпілій гумовий човен вартістю 3000 грн., проте остання борг йому не повернула. А тому 17.05.2016 ввечері, коли вони із ОСОБА_6 приїхали в с. Тетерівка для з`ясування питання влаштування на роботу, ОСОБА_7 вирішив зайти до ОСОБА_10 за своїми грошима, а ОСОБА_6 залишився чекати на нього на дорозі поблизу будинку. ОСОБА_7 постукав у вікно будинку потерпілої, яка, відкривши його, одразу почала ображати ОСОБА_7 , погрожувати, з покликанням на свого сина тощо. Тоді обвинувачений через вікно заліз у середину будинку і потерпіла одразу заспокоїлась, але на його вимогу віддала йому за човен лише 700 грн., а коли у двері постукав ОСОБА_6 , потерпіла відчинила йому і попросила останнього «забрати» ОСОБА_7 , а він наказав ОСОБА_6 взяти телевізор, оскільки ОСОБА_10 не повернула весь борг. ОСОБА_6 забрав з житла телевізор марки «Самсунг» і вони разом залишили будинок. Жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не наносив, ножем не погрожував.
Разом з тим, захисник ОСОБА_8 просила перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із частини 3 статті 187 КК на частину 3 статті 186 КК. На обґрунтування своєї правової позиції указала на відсутність у справі даних про застосування насильства, характерного для розбійного нападу. Підкреслила, що за висновками судово-медичних експертиз, виявлені у потерпілій легкі тілесні ушкодження, без короткочасного розладу здоров`я, спростовують довід обвинувачення про напад на потерпілу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я. Вважає, що умисел обвинуваченого був направлений на відкрите заволодіння майном (грабіж) та має іншу правову природу, ніж розбій. Для здійснення свого злочинного наміру ОСОБА_7 обирав способи і засоби посягання, які лише зовні схожі на поведінку, характерну для розбою. На її думку, сумнівними є показання потерпілої, про застосування обвинуваченим під час нападу ножа, за відсутністю на ньому відбитків пальців останнього. Просила визнати недопустимими наступні докази сторони обвинувачення: протокол слідчого експерименту, протокол впізнання потерпілою особи за фотознімками, як такі, що зібрані із порушенням вимог процесуального закону. ОСОБА_7 підтримав таку позицію адвоката.
Обвинувачений ОСОБА_6 також не заперечував, що 17.05.2016 близько 21-ої год. вони із ОСОБА_7 перебували у будинку потерпілої, але за іншими обставинами. Напади на потерпілу він не вчиняв, жодного насильства до останньої також не застосовував. У с. Тетерівка вони приїхали із ОСОБА_7 для зустрічі із знайомим останнього з приводу працевлаштування, якого вдома не було. Потім ОСОБА_7 запропонував обвинуваченому піти до потерпілої, яка винна йому гроші. Спочатку ОСОБА_6 чекав на дорозі біля будинку, а коли ОСОБА_7 тривалий час не виходив із будинку, він пішов дізнатися причини цього і постукав у двері. ОСОБА_10 , відчинивши двері, попросила ОСОБА_6 вивести ОСОБА_7 , а останній у цей час наказав йому забрати телевізор потерпілої за борги. Взявши телевізор, обвинувачені вийшли на дорогу, де побачили машину таксі. Вони поклали телевізор у салон автомобіля і попросили їх завезти до м. Житомира, але таксист відмовив їм і поїхав разом із телевізором. Де зараз телевізор він не знає. Стверджував, що він вчинив крадіжку телевізора, а тому має відповідати лише за вчинений ним злочин.
Між тим, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просила дії ОСОБА_6 кваліфікувати за частиною 2 статті 186 КК, вказуючи на наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення саме грабежу, а тому ОСОБА_6 , як співучасник не може відповідати за злочин, що був наслідком його ексцесу. Свої доводи мотивувала відсутністю переконливих доказів обвинувачення, про наявність попередньої змови між обвинуваченими на заволодіння майном потерпілої саме шляхом розбійного нападу із проникненням у житло; відсутністю насильницьких дій з боку ОСОБА_6 стосовно потерпілої та застосування ним ножа, а також той факт, що потерпіла сама впустила ОСОБА_6 у свій будинок, а тому, на її думку, останній відповідає лише в межах змови, що відбулася між обвинуваченими, тобто за грабіж, що ними спільно був задуманий. Вказувала на недопустимість як доказів протоколу впізнання потерпілою ОСОБА_6 та протоколів негласних слідчих дій, які отримані із порушенням права на захист. Просила призначити покарання з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, наявності на утриманні неповнолітніх дітей, дружини. ОСОБА_6 з позицією адвоката повністю погодився.
Потерпіла ОСОБА_10 , яка безпосередньо сприймала події, у суді показала саме на обвинувачених, які зненацька напали на неї в її будинку АДРЕСА_5 . Та пояснила, що 17.05.2016, ввечері, почувши стукіт у вікно, вона відчинила його і декілька разів спитала: «хто там», але ніхто не озивався. А коли вона збиралася закрити вікно, то побачила ОСОБА_7 , який несподівано, застосовуючи силу, не дав потерпілій його закрити. Злякавшись, потерпіла хотіла втекти, побігла до вхідних дверей, відчинила їх, але на порозі стояв ОСОБА_6 , який раптово, з силою заштовхнув її назад до будинку, в середину якого через вікно вже проник ОСОБА_7 . Останній схопив потерпілу, почав бити її руками по голові, вимагаючи при цьому гроші. А ОСОБА_6 у цей час з кімнати виніс телевізор.
Побоюючись фізичної розправи, потерпіла віддала ОСОБА_7 700 грн. Однак останній, взявши її кухонного ножа із дерев`яною ручкою, приставивши його до її тулубу, погрожуючи застосування ножа, вимагав у ОСОБА_10 дати йому усі гроші та золоті прикраси. Коли до будинку повернувся ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діючи агресивно, вдарив потерпілу у тім`яну область голови, від чого вона прикусила язик, втратила свідомість та впала. Що відбувалося далі потерпіла не знає, адже лежала на підлозі будинку непритомна. Коли ОСОБА_10 близько 23-ї год. прийшла до тями, то помітила відсутність не лише плазмового телевізору, а й двох мобільних телефонів із сім-картками та грошей у сумі 2000. Вона одразу пішла до будинку сина, який викликав швидку та поліцію. ОСОБА_10 пригадала, що за декілька днів до цього нападу до неї приходив ОСОБА_7 , прізвище якого вона на той час не знала, та пропонував придбати у нього камуфльований костюм, а також вказувала, що останній у цю пору проживав у односельчанина ОСОБА_12 . Потерпіла просила суворо покарати обвинувачених, які не лише не розкаялися, не вибачилися перед нею за скоєне, а навіть зухвало обмовляють її.
Наведені показання потерпілої об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених доказів, в їх взаємозв`язку, а саме:
Даними протоколу слідчого експерименту від 22.06.2016, проведеного на місці події, із дотриманням вимог статей 104, 105, 107, 240 КПК. Відповідно до якого потерпіла показала, як через вікно ОСОБА_13 проник у будинок; показала на вхідні двері, через як потерпіла намагалася втекти та місце, де стояв ОСОБА_6 , який, силоміць заштовхнув її назад до будинку. На статисті потерпіла відтворила як ОСОБА_7 напав на неї, бив по голові та як саме обвинувачений приставив ножа до її тулубу; показала на тумбочку у кімнаті, звідки ОСОБА_6 забрав її телевізор марки «Самсунг», у той час коли ОСОБА_7 продовжував здійснювати щодо неї насильство та на поличку в тумбочці, звідки вона через погрози віддала ОСОБА_14 700 грн. Показала на сумочку, з якої обвинувачені забрали ще 2000 грн., 2 мобільні телефони із сім-картками (том 1 а.с. 183-187).
Протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 про заволодіння двома особами її майном за місцем проживання, з погрозою застосування ножа. При пред`явленні особи до впізнання за фотознімками від 19.05.2016 потерпіла чітко вказала на ОСОБА_7 , який вчинив на неї напад (том 1 а.с. 144-145,158-159).
Показаннями свідка ОСОБА_12 , який підтвердив факт тимчасового проживання ОСОБА_7 до травня 2016 року у його будинку АДРЕСА_6 , який нічім не займався. Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2016 брат свідка - ОСОБА_15 за фотознімками впізнав ОСОБА_7 за віком, рисами обличчя, волосяним покровом, як такого, що проживав за вказаною адресою, коли він у березні 2016 року повернувся до дому із заробітків (том 1 а.с. 154-155).
Ці факти підтвердив у суді і свідок ОСОБА_16 , а також при пред`явленні йому ОСОБА_7 для впізнання по фотознімкам, разом з іншими особами, він вказав на обвинуваченого, як на тимчасового жильця ОСОБА_12 . Та зазначив, що саме в день нападу на ОСОБА_10 , він бачив ОСОБА_17 із невідомим йому чоловіком. Цього ж дня, пізно ввечері ОСОБА_18 , питав у нього про ОСОБА_19 , який, за словами матері, напав на неї та пограбував (том1, а.с. 188-189). З огляду на проживання ОСОБА_7 на одній вулиці із потерпілою, неподалік від її помешкання, доводи останньої, що вона його бачила раніше в с. Тетерівка та впізнала під час нападу, є цілком логічними.
Показаннями ОСОБА_18 про те, що 17.05.2016 пізно ввечері до нього прийшла його мама ОСОБА_10 , яка була побита та розповіла про напад на неї в її будинку, і про те, що нападників було двоє, які побили її, погрожували ножем, забрали всі гроші, телевізор, 2
мобільних телефони. Свідок одразу викликав швидку допомогу і поліцію. Серед злочинців мама впізнала тимчасового жильця ОСОБА_12 , та яким виявився ОСОБА_7 .
Відповідно до рапорту поліції від 17.05.2016 ОСОБА_18 повідомив про напад на його матір ОСОБА_10 та заволодіння її грошима, телевізором, телефонами саме 17.05.2016 близько 20-ї год. за місцем її проживання в АДРЕСА_5 (том 1, а.с. 143).
Дослідженою копією картки виїзду швидкої допомоги до ОСОБА_10 про її виклик саме 17.05.2016 об 23 год. 27 хв. При огляді у потерпілої була виявлена гематома на потиличній ділянці голови зліва (том 1, а.с. 174).
Висновками експерта №1283 від 18.05.2016, №1820 від 20.07.2016 про те, що ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синців саме на волосистій частині голови та обличчі, крововиливів та саден на кінчику язика, виникнення яких можливе саме 17.05.2016, від нанесення не менш 2-3 ударів кулаком по голові (том 1, а.с. 153, 227-228).
Протоколом огляду місця події (з фототаблицями) від 18.05.2016 в помешканні ОСОБА_10 по АДРЕСА_5 , були виявлені та зафіксовані на стрічках «СТ» за №№1, 2 сліди пальців рук, у тому числі з вікна, через яке проник до будинку ОСОБА_7 , а також під лавкою в кімнаті серед газет був вилучений ніж із дерев`яною ручкою, на який вказувала потерпіла та сліди низу взуття (том 1, а.с. 146-150).
За висновком дактилоскопічної експертизи №1/2542 від 20.10.2016 відбитки руки на вікні будинку потерпілої залишений долонею правої руки ОСОБА_7 (том 2, а.с. 153-163). При огляді вилученого кухонного ножу, виготовленого із металу сріблястого кольору довжиною 273 мм, слідів схожих на кров або тканин біологічного походження не виявлено (том 1, а.с. 193). Ці обставини, на переконання колегії, не суперечать показанням потерпілої саме про погрозу застосування ножа та про напад на неї після незаконного проникнення обвинувачених до її будинку. Крім цього суду не представлені докази про наявність причин, за якими потерпіла могла обмовляти обвинувачених. Разом з тим, з зважаючи на спосіб за яким останні проникли до будинку самотньої потерпілої у вечірній час, їх узгоджена поведінка, яка була підступною, несподіваною, раптовою і самою ОСОБА_10 неспровокованою, а характер дій обвинувачених агресивно-насильницьким, колегія дійшла висновку, що насильсто та погрози ножем при нападі, потерпіла сприймала реально.
Суд відкидає твердження обвинувачених про наявність заборгованості потерпілої перед ОСОБА_7 за гумовий човен, як неправдиві, за відсутністю жодних доказів з цього приводу. До того ж на запитання прокурора ОСОБА_7 не міг пригадати ані особу, яка дала йому човен, ані конкретних обставин його появи у нього. Версія сторони захисту про неправильність кваліфікації дій обвинувачених, відсутності попередньої змови, про випадковість перебування таксі поруч з будинком потерпілої тощо є хибною.
Так, ОСОБА_20 (таксист) суду показав, що він надає послуги «таксі» на власному автомобілі синього кольору марки «Пежо Боксер»(бус). 17.05.2016 близько 20-ої год. знайома ОСОБА_21 неодноразово телефонувала йому з проханням забрати пасажирів з вул. Щорса, 24 в с. Тетерівка (тобто за місцем прживання саме потерпілої) і завезти до м. Житомира. При цьому зазначила, що на нього будуть чекати на головній дорозі. По приїзду в с. Тетерівка, на центральній дорозі в районі першого світлофору він побачив ОСОБА_6 , який перейшов дорогу, зупинив його і вони разом поїхали. Неподалік від будинку АДРЕСА_5 , обвинувачений наказав зупинитися, де останній швидко завантажив у салон авто плазмовий телевізор та сказав: «Ми будем еще грузити» і відійшов. Ситуація для свідка здалася підозрілою, він зрозумів, що телевізор викрадено, а тому свідок
відмовився везти ОСОБА_6 до ОСОБА_22 та, чуть від`їхавши від будинку, виклав цей телевізор на узбіччі та уїхав. При цьому свідок бачив позаду свого автомобіля ОСОБА_6 та ще одного чоловіка. Одразу після цього ОСОБА_20 зателефонував ОСОБА_23 та спитав чому вона його «підставляє». Свідок знає ОСОБА_24 як «Вадіка», якого неодноразово підвозив по м. Житомиру разом із ОСОБА_25 . У ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_20 на місці, в с. Тетерівка, у деталях, послідовно відтворив усі ці події. Згідно із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_20 вказав саме на ОСОБА_6 , як на особу, яку він на прохання ОСОБА_26 17.05.2016 ввечері в період часу з 20-30 до 21-00 зустрів у с. Тетерівка та яка завантажувала до його автомобілю телевізор (том 1 а.с. 234-242).
Свідок ОСОБА_21 , доставлена до суду для допиту, на підставі частини 3 статті 66 КПК відмовилася давати показання. Але за даних дослідження судом слідчого експерименту (зі схемою та фото таблицею) від 15.07.2016 за участю ОСОБА_26 , вбачається, що остання показала на квартиру АДРЕСА_7 , де проживала вона із дітьми та дозволила тимчасово пожити в одній кімнаті ОСОБА_6 з дружиною та їх знайомому ОСОБА_19 на прізвисько « ОСОБА_27 ». Отже ОСОБА_28 добре знала обвинувачених. За даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, ОСОБА_28 вказала саме на ОСОБА_6 , який 17.05.2016 близько 21-ої год., перебуваючи у с. Тетерівка, телефонував до неї з проханням викликати до нього її знайомого таксиста ОСОБА_20 на «бусі». А також за рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 , який проживав у неї разом із ОСОБА_6 (том 1 а.с.194-196-199, а.с. 200-207).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.05.2016 було вилучено відео реєстратор, що здійснює відео фіксацію камер із зовнішніх камер спостереження в с. Тетерівка, по вул. Шевченко за 17.05.2016, з перенесенням данних на відео файли за відповідними назвами. У подальшому вони булі оглянуті за участю свідка ОСОБА_20 , який вказав, що на цьому відео за часом та датою зафіксовано саме ОСОБА_6 , який, перейшовши дорогу поблизу світлофору, зупинив саме його автомобіль та з яким він поїхав далі, а також твердив, що зафіксовано, коли ОСОБА_6 з іншим чоловіком, залишилися позаду його авто. Ці ж самі вилучені відео файли були оглянуті за участю ОСОБА_26 , яка також впізнала на них своїх знайомих ОСОБА_6 і ОСОБА_19 за зростом, ходою, одягом, а також вказувала, що зафіксований автомобіль на відео схожий на «бус» ОСОБА_20 (том 1, а.с. 151-152, 208- 215, 243-248).
При дослідженні судом цього диску з відео реєстратора судом встановлено, що на ньому 17.05.2016 протягом часу з 20:43:42 до 20:54:40 були зафіксовані події, які при зіставленні у деталях збігаються із свідченнями ОСОБА_20 та відповідають іншим дослідженим доказам, в їх сукупності та взаємозв`язку, і спростовують твердження ОСОБА_6 про випадкову появу таксиста в цей час в с. Тетерівка. З урахуванням обставин справи, вимог частини 2 статті 94 КПК, колегія не погоджується із доводами адвоката ОСОБА_29 про недопустимість, як доказу даних відео реєстратора, які не були предметом дослідження експерта.
За висновками судово-психіатричних експертиз №№ 219-2016, 218-2016 від 14.06.2016 обвинувачені є осудними. В особистій сфері як ОСОБА_7 так і ОСОБА_6 виявляють егоцентризм, егоїзм, схільні до обману, вивертки, мають викривлені морально етичні принципи. Експерти дійшли висновку, що інкриміновані обвинуваченим вчинки потребували від них послідовних, продуманих наперед спланованих та пролонгованих у часі дій, чіткого взаємозв`язку з діями співучасника, адекватної мовної продукції та чіткої орієнтації в просторі, часі і ситуації. Під час експертного дослідження обвинувачені свою причетність до справи заперечували вказували на тривале вживання ними наркотичних речовин (том 1 а.с. 179-182).
Потерпіла вказувала, що обвинувачені заволодили її грошима та мобільними телефонами, але вона не бачила хто з них, оскльки після отримання ударів, ОСОБА_10 втратила свідомість. На підтвердженя своїх доводів надала коробки від її мобільних телефонів «Нокіа 1650», ІМЕІ якого НОМЕР_1 , «Нокіа 105 RM 908», ІМЕІ якого НОМЕР_2 (том 1 а.с. 156-157).
За даними протоколу огляду місця події від 19.07.2016 ОСОБА_30 у кабінеті №19 в приміщенні Житомирського РВП в м. Житомирі по вул. Покровська, 88, надав для огляду свій мобільний телефон марки «Престіжіо» чорного кольору. А також із сім картки мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 та ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_4 , якими він користувався за допомогою мобільного телефону «Нокіа», якого в травні 2016 року йому дав знайомий ОСОБА_19 на прізвисько « ОСОБА_31 ». Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_30 впізнав за фотознімками в ОСОБА_7 свого знайомого ОСОБА_19 на прізвисько « ОСОБА_31 », який у травні 2016 року дав йому цей телефон марки «Нокіа», а в ОСОБА_6 - Вадіка, який на той час був разом із ОСОБА_7 . У ході слідчого експерименту ОСОБА_30 показав місце на перехресті вул. Київська-Східна» в м. Житомирі, де він зустрівся із обвинуваченими, коли ОСОБА_7 дав йому мобільний телефон марки «Нокіа» кофейного кольору, кнопочний, з великою подряпиною на корпусі, що був ОСОБА_32 у подальшому проданим невідомому чоловікові (том 1, а.с. 216- 218, 221-223, 224-226,229-232 ).
За протоколом огляду місця події від 24.05.2015 у гостьовому номері 4 по вул. Хлібній в м. Житомирі, де мешкав ОСОБА_7 . Під час огляду верхньої полиці шафи останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «НОКІА С2-01», ІМЕІ якого НОМЕР_5 . Також у вказаному номері поблизу ліжка ОСОБА_7 знаходився телевізор марки «LG» в корпусі сірого та чорного кольорів (том 1, а.с. 160).
Колегія вважає правдивими свідчення ОСОБА_10 про втрату свідомості у той час коли обвинувачені заволоділи її телефонами та рештою грошей, оскільки у неї немає жодних підстав приховувати від суду ці обставини та (або) обмовляти обвинувачених. Суд бере до уваги тривалість часу, через який потерпіла змогла дійти до сина. Той факт, що лікар невропатолог оглядав ОСОБА_10 лише один раз, на думку колегії, не спростовує доводів останньої.
Верховний Суд України у пункті 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10 роз`яснив, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості тощо. Зіставлення змісту статтей 187 із статтею 186 КК, усталеної судової практики та відповідних роз`яснень, викладених у наведеній Постанові Пленуму дають підстави для висновку, що розбійний напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування, та метою цього насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. Насильство, як правило є
раптовим, інтенсивним, при цьому при його застосуванні або такої погрози, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій. Надаючи правові висновки щодо розмежування застосування насильства при розбої і грабіжу у постанові ВСУ від 14.11.2013 справа №5-35 кс 13, судова палата вказала «…Насильство, яке застосовується під час грабіжу, має іншу правову природу. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним. Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Стосовно цієї мети насильство має факультативне, другорядне, хоча обтяжуюче й кваліфікуюче, але побічне значення; в умислі винного воно не є переважаючим чинником. Властивістю ж нападу є включення, "вплетення" в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу».
Законодавець встановив засади кримінального провадження, серед іншого верховенства права, рівність перед закономі судом, змагальність та свобода наданні доказів, безпосередність дослідження іх в суді тощо (статті 7, 8, 10, 18 КПК). А тому факт не відкриття стороні захисту у порядку статті 290 КПК матеріалів негласних слідчих розшукових дій (далі НСРД), у тому числі і відповідних судових рішень суду про надання дозволу на їх проведення, колегія вважає незаконним, а докази одержані за наслідком НСРД - недопустимими. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16.03.2017 у справі № 5-364кс16. З причин відмови Апеляційним судом Житомирської області надати такі рішення, суд був позбавлений можливості на їх безпосереднє дослідження у суді (том 2, а.с. 4-5, 151). Колегія погоджується про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення потерпілій обвинувачених для впізнання, як такі, що проведені із порушенням права осіб на захист, а також частини 6 статті 228 КПК, оскільки визнання обвинуваченого ОСОБА_7 відбулося після впізнання його за фотознімками.
Дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 3 статті 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій та поєднаний із проникненням у житло.
При призначенні покарання, суд на підставі статті 65 КК ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного обвинуваченого, їх роль у вчиненні злочину, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили особливо тяжкий корисливий злочин щодо особи похилого віку; характеризуються негативно, вживають наркотичні засоби, не працевлаштовані, суспільно-корисною працею зайняті не були, раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності.
Обставин, що в силу статті 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченим, судом не встановлено. Обставиною, що за статтею 67 КК обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Верховний Суд України у пункті 1 Постанови Пленуму «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснив судам, що загальні засади призначення покарання, закріпленні у статті 65 КК, реалізуються через принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
А тому суд ураховує активну роль ОСОБА_7 у здійсненні розбійного нападу на потерпілу. Суд також бере до уваги негативну характеристику обох обвинувачених, їх зухвалу поведінку під час розгляду справи; корисливий характер скоєного діяння, яке було вчинене ОСОБА_6 під час його розшуку, а ОСОБА_7 майже одразу після
відбування покарання за попереднім вироком суду; відсутність в обвинувачених критичної оцінки до вчиненого злочину; наявність обтяжуючої та відсутність пом`якшуючих обставин; позицію потерпілої, яка, побоюючись розправи, наполягала на ув`язнення обвинувачених; а також міркування прокурора про необхідність призначення реального покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі у максимальному розмірі санкції частини 3 статті 187 КК, а ОСОБА_35 трохи нижче цього розміру.
З огляду на усі обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про неможливість досягнення мети виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції їх від суспільства і призначення покарання у межах санкції частини 3 статті 187 КК.
Цивільний позов прокурора, заявлений в інтересах держави в особі лікувальної установи про стягнення з обвинувачених витрат на лікування потерпілої, підлягає задоволенню на підставі статей 127-129 КПК.
Згідно із частиною 1 статі 126 КПК, суд у вироку вирішує питання щодо процесуальних витрат, до яких відповідно до статті 122 цього Кодексу належать також витрати на залучення перекладача.
Керуючись статтями 124, 126, 368, 373-376, 532 КПК, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК та призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК зарахувати ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня їх затримання 24.05.2016 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початком строку відбування покарання вважати день набрання вироком законної сили.
Цивільний позов прокурора задовольнити. Стягнути із ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на користь Управління фінансів Житомирської районної державної адміністрації кошти на відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілої у сумі 2426 грн. 46 коп., тобто по 1213 грн. 23 коп. з кожного.
Стягнути із ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні у сумі 703 грн. 68 коп., тобто по 351 грн. 84 коп. з кожного.
Речові докази: сліди низу взуття; сліди пальців рук знищити; диск з відеозаписом з камер спостереження, копію ідентифікуючих даних викрадених мобільних телефонів алишити в матеріалах кримінального провадження; ніж з дерев`яною рукояткою повернути ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Нокіа», ІМЕІ: НОМЕР_5 повернути власнику.
Копію вироку надіслати до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області для здійснення виплати винагороди і витрат, пов`язаних з явкою до суду перекладачу ОСОБА_11 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - протягом тридцяти днів з дня отримання ними копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: