н/п 1-кп/490/538/2017
В И Р О К
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України, З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
представник органу пробації : ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
06.08.2016 року о 03 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді стрільця - номера обслуги десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не вдаючись до обману, перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), відкрито відмовився виконати наказ начальника - командира вказаної військової частини від 05.08.2016 року №377 про призначення зведеного підрозділу щодо вибуття в зону проведення антитерористичної операції з метою підвищення рівня фахової підготовки, забезпечення готовності до дій у складі зведених підрозділів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, за викладених вище обставин. При цьому пояснив, що відмовився виконати наказ начальника - командира військової частини про вибуття в зону АТО через сімейні обставини, а саме: у нього в цей час тяжко хворіла мати, вона не могла самостійно пересуватись та потребувала постійного стороннього догляду, при цьому інших осіб, які б могли здійснювати такий догляд, крім нього на той час не було. Про відповідальність за відмову виконати наказ начальника йому було відомо. Не знав на той час, що міг піти у відпустку за сімейними обставинами, тому таким правом не скористався. У вчиненому щиро кається.
Показання обвинуваченого щодо часу, місця та інших обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам, що викладені в наведеному вище формулюванні обвинувачення.
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його вина підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:
-контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу від 31 березня 2016 року, укладеним із ОСОБА_3 ;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 23.06.2016р. №60, яким солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця номера обслуги десантно штурмового взводу десантно штурмової роти десантно штурмового батальйону вказаної військової частини;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №377 від 05 серпня 2016 року про призначення зведеного підрозділу, щодо вибуття в зону проведення антитерористичної операції з метою підвищення рівня фахової підготовки, забезпечення готовності до дій у складі зведених підрозділів, згідно якого, до зведеної ротної тактичної групи включено і солдата ОСОБА_3 ;
-рапортом ОСОБА_3 від 06 серпня 2016 року, згідно якого він вказав, що відмовляється від убиття в район виконання завдань за призначенням внаслідок власної психологічної неготовності до ведення бойових дій;
-актом службового розслідування за фактом відмови від убиття в район виконання завдань підрозділом солдата ОСОБА_3 , згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 надав пояснення, в якому причиною відмови зазначив психологічну неготовність до ведення бойових дій. Інших свідчень або документів, які б виправдовували відмову солдата від виконання бойового розпорядження, не встановлено;
-поясненням ОСОБА_3 від 09 серпня 2016 року, згідно якого він зазначив, що відмовився виконувати бойове розпорядження про убиття в район виконання завдань за призначенням, оскільки психологічно не готовий до ведення бойових дій, та не відчуває себе достатньо підготовленим у психологічному плані.
Доводи обвинуваченого на підтвердження тяжких сімейних обставин, що спонукали його до вчинення даного кримінального правопорушення жодними доказами не підтверджені, та спростовуються вищенаведеними особистими поясненнями ОСОБА_3 в обґрунтування причин відмови від виконання наказу начальника. При цьому в судовому засіданні обвинувачений вказав, що не має наміру надавати докази на підтвердження своїх доводів в цій частині.
Крім того, суд враховує, що навіть при підтвердженні обвинуваченим тяжких сімейних обставин станом на серпень 2016 року, вони не усувають кримінальну відповідальність за злочин. При цьому обвинувачений за наявності таких сімейних обставин мав право у встановленому законом порядку звернутись із заявою про надання відпустки у зв`язку із сімейними обставинами, однак цим своїм правом не скористався.
За таких обставин вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину є доведеною.
Наведені вище дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч.3 ст. 402 КК України, як непокора, тобто вікрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої ст. інспектором Центрального районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_5 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється, як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький, заходів впливу щодо корекції особистих якостей ОСОБА_3 не потребує, у разі ухвалення обвинувального вироку доцільним є призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.402 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1