№ 243/274/17
№ 1-кп/243/216/2017
ВИРОК
іменем України
20 січня 2017 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000093 від 11.02.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чуднів Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , розлученого, маючого середню освіту, військовослужбовця призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 26.03.2014 року за мобілізацією на особливий період, який проходив військову службу на посаді командира відділення кулеметного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_2 до 17.01.2017 року, у військовому званні старшина, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, має на утриманні малолітню дитину, 2004 року народження,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», №505/2014 громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України 26 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 по стройовій частині від 27.03.2014 року № 4 старшина ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем, старшина ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

06 серпня 2014 року старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування вчинив самовільне залишення території військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 .

В період часу з 06 серпня 2014 року по 03 січня 2017 року старшина ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебував за адресою проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03 січня 2017 року, тривалістю понад один місяць.

03 січня 2017 року старшина ОСОБА_4 з`явився зі зізнаннями до військової прокуратури Донецького гарнізону, тим самим припинив ухилятися від військової служби.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та суду пояснив, що дійсно проходив службу за мобілізацією у вч НОМЕР_2 з дислокацією у АДРЕСА_2 . 06.08.2014 року йому зателефонувала малолітня дочка та повідомила, що з його матір`ю стався гіпертонічний криз. Він не повідомив про це керівництво, самовільно залишив військову частину та поїхав додому, де проживав та доглядав за матір`ю та дочкою до 03 січня 2017 року, потім вирішив самостійно з`явитись до органів прокуратури та повідомив про бажання проходити військову службу. Він з`явився до поліції за місцем проживання, в телефонному режимі зв`язалися з прокуратурою та визначили йому місце та час прибуття до прокуратури м. Бахмут.

Окрім повного визнання своєї провини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», №505/2014 громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України 26 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 по стройовій частині від 27.03.2014 року № 4 старшина ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

З матеріалів службового розслідування (наказу командира ВЧ пп НОМЕР_2 від 12.09.2014 р. № 176, акту проведення службового розслідування від 29.09.2014 року) вбачається, що 06.08.2014 року старшина ОСОБА_4 був відсутній на вечірній перевірці особового складу, на телефонні дзвінки останній не відповідав, про свою можливу відсутність командування батальйону не повідомив. Встановлено, що ОСОБА_4 06.08.2014 року самовільно залишив базовий табір військової частини та станом на 29.08.2014 року знаходиться поза межами базового табору військової частини

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, віднесення кримінального правопорушення законодавством до злочинів середньої тяжкості, характер, ступінь його суспільної небезпеки; ступінь негативної майнової шкоди і наслідків (майнової шкоди не завдано, тяжких наслідків не настало), відомості про особу обвинуваченого (раніше не судимий, розлучений, має малолітню дитину дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посередньо характеризується за місцем проходження служби та місцем проживання, самостійно з`явився із зізнанням до військової прокуратури та припинив ухилятися від військової служби).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, фізично здоровий, характеризується за місцем проходження служби посередньо, має міцні соціальні зв`язки, проживає з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати обвинуваченого ОСОБА_6 , 1949 року народження хворіє низкою захворювань, в тому числі артеріальною гіпертензією з частим кризовим перебігом, стан після променевої терапії раку шкіри, обличчя, перебуває на лікуванні, потребує постійного стороннього догляду). ОСОБА_4 самостійно з`явився із зізнанням та припинив ухилення від військової служби, тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений, судових витрат, речових доказів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

У силу ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні до набуття вироком законної сили - особисте зобов`язання залишити без змін.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1