Справа № 185/6684/15-к
У Х В А Л А
іменем України
20.07.2015 року слідчий суддя Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр`ївка скаргу (заяву) ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора м. Павлограда Дніпропетровської області, що виразилася у невнесенні даних про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання розпочати досудове розслідування по його заяві відносно судді ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
Скаржник ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, звернувся до суду з заявою щодо оскарження рішення прокурора № 67-560с/14 від 25.05.2015 року про відмову в розгляді та вжиття заходів прокурорського реагування відносно слідчого судді ОСОБА_4 ..
Зі змісту заяви слідує, що заявник фактично оскаржує бездіяльність прокурора щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань його заяви про скоєння злочину слідчим суддею ОСОБА_4 , в якій просить зобов`язати прокурора м. Павлограда внести дані про злочин в ЄРДР та розпочати досудове розслідування відносно судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 , яка, на думку заявника, незаконно винесла ухвалу про арешт його майна в рамках кримінального провадження за № 0003210.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 заявлені ним вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
Павлоградський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду данної скарги, в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив (ас. 26, 27).
Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , вивчивши надані матеріали щодо розгляду заяви скаржника про вчинення злочину, суд приходить до наступного:
- так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником можуть бути оскаржені бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України строк подання скарги на бездіяльність прокурора становить 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодесом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Частиною 4 ст. 214 КПК України встановлено обов`язок прокурора прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення, а відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Згідно ч. 7 ст. 214 КПК України, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Зі скарги (заяви) та пояснень скаржника ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що ним оскаржується бездіяльність прокурора м. Павлограда Дніпропетровської області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань його заяви про злочин, поданої Генеральному прокурору України, про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 365 КК України слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 .. При цьому, зі змісту вказаної заяви про злочин слідує, що 10.12.2014 року слідчим суддею ОСОБА_4 була винесена ухвала про арешт майна , в рамках кримінального провадження № 0003210, згідно якої накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 .. Зазначаючи, що ухвала про арешт майна слідчим суддею ОСОБА_4 винесена незаконно, з численними грубими порушеннями норм кримінально - процесуального законодавства, заявник зазначав, що в діях останньої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 365 КК України (ас. 2-3).
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 пояснив, що в діях слідчого судді ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину передбаченого ст. 375 КК України (постановлення неправосудної ухвали), при цьому, зазначення в заяві про злочин, передбачений ст. 365 КК України, є помилковим.
З матеріалів наглядового провадження за зверненням ОСОБА_3 № 67-560с/14, що надані на вимогу суду Павлоградською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області вбачається, що вищевказана заява про злочин, датована заявником 30.04.2015 року, надійшла до Генеральної прокуратури України 06.05.2015 року за вхідним № 152633-15 та була направлена до прокуратури Дніпропетровської області де зареєстрована 13.05.2015 року за вхідним № 30228 (ас. 30, 31).
Листом за № 06/7-р від 15.05.2015 року вказана заява ОСОБА_3 прокуратурою Дніпропетровської області направлена до Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області для перевірки та розгляду де зареєстрована 21.05.2015 року за вхідним № 5718-151 (ас. 29). Тобто, в контексті ч.4 ст.214 КПК України дії прокурора відповідали вимогам закону, оскільки заява ОСОБА_3 була прийнята та зареєстрована.
Згідно довідки за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , складеною старшим прокурором Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 встановлено, що 17.10.2014 року до ЄРДР внесено відомості за № 0003210 за фактом спричинення ОСОБА_3 вогнепальних поранень ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому, по вищевказаному кримінальному провадженню, в порядку ст. 128 КПК України , 24.11.2014 року потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди на загальну суму 88 506, 92 грв., що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України може бути підставою для накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову, в зв`язку з чим підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачав (ас. 35).
25.05.2015 року за № 67-560с / 14 Павлоградським міжрайонним прокурором Дніпропетровської області ОСОБА_7 , за результатами проведеної перевірки , ОСОБА_3 на його заяву було надано письмову відповідь про те, що підстав заходів прокурорського реагування з приводу неправомірних дій слідчого судді ОСОБА_4 не вбачається, яка за змістом аналогічна змісту вищевказаної довідки за результатом розгляду звернення ОСОБА_3 (ас. 36, 37). Вказана відповідь була направлена для оголошення заявнику по місцю його знаходження в Дніпропетровський слідчий ізолятор № 3, при цьому в судовому засіданні заявник вказав, що дійсно таку відповідь отримав, але точної дати отримання не пам`ятає.
Винесення слідчим суддею ОСОБА_4 10.12.2014 року ухвали про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_3 , а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за клопотанням слідчого СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003210 від 17.10.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтверджено в судовому засіданні оглянутими матеріалами з розгляду даного клопотання № 1-кс/185/1491/14, з яких також вбачається, що копія вказаної ухвали 10.12.2014 року за вихідним № 7071 була направлена начальнику ІТТ м. Павлограда та начальнику Дніпропетровського слідчого ізолятору № 3 для вручена ОСОБА_3 (ас. 48).
В судовому засіданні скаржник пояснив, що копію вказаної ухвали він отримував, при цьому направляв до апеляційного суду лист про оскарження вказаної ухвали, однак чи надійшов такий до апеляційного суду йому не відомо. Доказів направлення вказаного листа до апеляційного суду надати не може.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України , під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна, оглянутих в судовому засіданні, винесена слідчим суддею ухвала про арешт майна не оскаржувалась в апеляційному порядку.
Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.
За змістом вказаної норми закону до реєстру повинні вноситися відомості, які дійсно вказують, що мало місце кримінальне правопорушення, а не заяви, які не вказують про наявність події кримінального правопорушення, а тільки мають формальну назву «заява про злочин». Тобто, мають існувати конкретні критерії якими користуються прокурори та слідчі при прийнятті рішення реєструвати чи ні заяви та повідомлення до ЄРДР. У цьому сенсі реєстрації підлягають ті заяви та повідомлення які містять достатні дані, що вказують на ознаки кримінального правопорушення. Кримінальним процесуальним законодавством не встановлюється порядок та зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях. Це означає, що законом не обмежується зміст і не встановлюється форма даних як щодо офіційних повідомлень, так і повідомлень фізичних осіб, проте, надаючи оцінку таким відомостям, прокурор, слідчий повинні переконатися у наявності в них даних, що вказують на об`єктивні ознаки підготовки, вчинення, приховування кримінального правопорушення. Відтак, прокурор зобов`язаний надати оцінку їх змісту, сутності та за наявності у викладених відомостях ознак, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР.
Заяви в яких міститься незгода з процесуальними діями слідчого, прокурора, судді під час проведення досудового розслідування, чи судового розгляду кримінальних, цивільних, господарських або адміністративних справ, порушення майнових прав через невиконання, або неналежне виконання договірних зобов`язань, порушення виборчого, трудового законодавства, протиправність яких не визначена Кримінальним кодексом України, не підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки порядок їх вирішення (оскарження) визначено іншим законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, що логічно пов`язано зі змістом ч. ч. 4, 5 ст. 214 КПК України і саме тому наявність фактичних даних , які вказують на ознаки складу злочину є невід`ємною складовою заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на викладене, незгода участника судового процесу із прийнятим судовим рішенням також не може бути приводом для реєстрації заяви про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
До того ж, підставами вважати заяви чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення. Якщо у заявах чи повідомленнях таких данних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому, як зазначено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», вважаються законними доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку, визначеному процесуальним законом у межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Тобто, необхідно зважати, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд , згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Згідно змісту заяви про злочин ОСОБА_3 подав заяву про вчинення суддею кримінального правопорушення, передбаченого, як уточнив останній в судовому засіданні, ст. 375 КК України, з тих підстав, що ухвалу про арешт майна вважає незаконною та такою, що винесена суддею з численними грубими порушеннями норм процесуального законодавства.
Разом з тим, відповідно до чинного законодавства, у разі незгоди з винесеною ухвалою про арешт майна заявник мав право оскаржити її до апеляційного суду в установленому законом порядку, тобто законодавством визначений інший порядок оскарження ухвал слідчого судді про арешт майна в разі незгоди з такою, при цьому саме суд апеляційної інстанції мав дати оцінку доводам заявника щодо наявності численних, грубих порушень норм кримінально-процесуального законодавства при прийнятті суддею вказаної ухвали.
У зв`язку з цим, подання ОСОБА_3 заяви про вчинення злочину суддею, передбаченого, як вказав останній в судовому засіданні фактично ст. 375 КК України, в зв`язку з грубими порушеннями останнім норм кримінально-процесуального законодавства при винесенні рішення (ухвали) не переглянутого та не скасованого у визначеному процесуальним законом порядку, на думку суду , не є підставою для внесення таких відомостей до ЄРДР, оскільки констатувати такі порушення, постановлення суддею неправосудного вироку, рішення, ухвали, або постанови може лише суд після перегляду судових рішень.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що Павлоградський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області ОСОБА_7 , не встановивши підстав для виконання дій, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, надав заявнику у відповідності до вимог Закону України « Про звернення громадян » , обгрунтовану відповідь щодо його звернення з заявою про злочин, фактично повідомивши останнього про відсутність підстав для вжиття будь-яких заходів за його заявою, а відтак, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 30.04.2015 року, щодо вчинення злочину суддею ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 306, 307, 310, 395 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора м. Павлограда Дніпропетровської області, що виразилася у невнесенні даних про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання розпочати досудове розслідування по його заяві відносно судді ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1