н/п 1-кп/640/67/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - адвоката ОСОБА_7
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванівка, Антрацитівського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, адвокат Луганської обласної КДКА, не судимий, має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2014 року на території Луганської області України групою невстановлених осіб для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки» (далі «ЛНР») було створено терористичну організацію, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України - тобто стійке об`єднання більше трьох осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності.
На початку травня 2014 року ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що члени терористичної організації самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки» здійснюють терористичну діяльність, яка спрямована на планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів, підбурювання до вчинення терористичних актів, вчинення насильства над фізичними особами та організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях, перебуваючи в м. Луганську, вступив до терористичної організації самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки» і його було призначено «начальником слідчого відділу» підрозділу розвідки «ЛНР», який знаходився у приміщенні захопленої членами терористичної організації будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79.
Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаної терористичної організації, в якій її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, ОСОБА_6 надав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаній терористичній організації та виконанні його цілей і завдань, бажаючи безпосередньо брати участь у діяльності вказаної терористичної організації, усвідомлюючи та погоджуючись з її наслідками у вигляді цілеспрямованого застосування насильства шляхом захоплення адміністративних будівель, заручників, катувань, залякування населення та вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей, або загрозі вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей.
Продовжуючи протиправну діяльність, у період з травня 2014 року до початку липня 2014 року ОСОБА_6 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі терористичної організації, систематично виконував накази свого керівництва та, будучи «начальником слідчого відділу» підрозділу розвідки терористичної організації, здійснював чергування з вогнепальною зброєю, керував діями підлеглих слідчих, брав участь у незаконному огляді та вилученні автотранспорту та іншого майна громадян, перевіряв документи громадян та проводив їх допити зі зброєю в руках, а також виконував інші протиправні накази, спрямовані проти представників влади, із застосуванням вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа терористичної організації самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки», тим самим своїми діями матеріально та організаційно сприяв діяльності вказаної терористичної організації, внаслідок якої на території Луганської області було спричинено масову загибель людей, вчинена велика кількість терористичних актів, а також зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд.
Зокрема, 26.06.2014 року, ОСОБА_6 , діючи умисно у складі терористичної організації, за попередньою змовою з невстановленими особами, з метою сприяння діяльності терористичної організації, в ході здійснення терористичної діяльності, знаходячись на території будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, погрожуючи вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_8 , незаконно заволодів автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить доньці ОСОБА_8 ОСОБА_9 , та ноутбуком «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належить ОСОБА_8 .
Таким чином, дії ОСОБА_6 та невстановлених осіб носили тривалий характер, а саме в період з травня 2014 року до початку липня 2014 року, та виразились в активній участі в діяльності терористичної організації, що супроводжувались вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, нападів на підприємства, установи, організації та на громадян, та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводило до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Крім того, приблизно з початку травня 2014 року ( точна дата не встановлена), ОСОБА_6 , використовуючи те, що будівля Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, захоплена членами створених не передбачених законом збройних формувань, та діючи у складі не передбаченого законами України збройного формування на посаді «начальника слідчого відділу» розвідки «ЛНР», маючи намір на незаконне заволодіння транспортними засобами та майном громадян з метою їх подальшого використання у власних цілях, вступив у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування особами, розробивши при цьому злочинний план.
Згідно зі спільно розробленим планом невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , виконуючи свою роль, з метою заволодіння транспортними засобами та майном громадян повинні знаходитись на узбіччі автодоріг, які ведуть до м. Луганськ. При цьому вказані особи, застосовуючи вогнепальну зброю, повинні змушувати зупинятися власників транспортних засобів за їх вимогою та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я власників транспортних засобів, заволодівати транспортними засобами та майном громадян, перевозити транспортні засоби до приміщень захопленої будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м.Луганськ, вул. Радянська, 79.
При цьому ОСОБА_6 , діючи згідно з розробленим злочинним планом, виконуючи свою роль, повинен представлятися власникам транспортних засобів та майна як «начальник слідства» так званої «Луганської Народної Республіки» та після проведення бесід з останніми, з використанням погроз застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, демонстрації вогнепальної зброї, повідомляти, що транспортні засоби та майно залишаються на території, прилеглій до будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, в обмін на їх життя, тим самим вилучати транспортні засоби та майно у власників всупереч їх волі.
Так, 26.06.2014 року, приблизно о 18.00 годині, невстановлені озброєні особи у кількості 5 чоловік, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , виконуючи свою роль з метою заволодіння транспортними засобами та майном, знаходячись на узбіччі автодороги, яка веде зі сторони с. Металіст Луганської області до м. Луганська в районі с. Катеринівка та с. Олександрівка Луганської області, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, здійснивши декілька пострілів з вогнепальної зброї, змусили зупинитися автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який належить її доньці ОСОБА_9 .
Відповідно до розробленого злочинного плану невстановлені озброєні особи, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , погрожуючи вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя та здоров`я, всупереч волі ОСОБА_8 , заволоділи автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мобільним телефоном «Apple IPhone 4», після чого примусили ОСОБА_8 сісти в салон автомобіля та перевезли її на вказаному автомобілі до захопленої членами створених не передбачених законом збройних формувань будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, де передали ОСОБА_8 , автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , документи на вказаний автомобіль, мобільний телефон «Apple IPhone 4» ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 , діючи згідно з розробленим злочинним планом, спрямованим на заволодіння транспортним засобом та майном, виконуючи свою роль, знаходячись на території біля будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, погрожуючи вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_8 , підійшов до останньої та заволодів посвідченням водія на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтвом про реєстрацію автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорученням на ім`я ОСОБА_8 на управління вказаним автомобілем, ноутбуком «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належить ОСОБА_8 .
Після цього невстановлені особи супроводили ОСОБА_8 до приміщення будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, в якому ОСОБА_6 представився ОСОБА_8 «начальником слідства» так званої «Луганської Народної Республіки» та після проведення бесіди з останньою, з використанням погроз вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя та здоров`я як ОСОБА_8 , так і членів її родини, яка продовжувалась приблизно до 23.00 год. 26.06.2014 року, з метою створення хибної уяви про законність його дій, повідомив останній відомості, які не відповідають дійсності, про те, що автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить її доньці ОСОБА_9 , вилучається у зв`язку з виниклою службовою необхідністю та вона зможе його забрати 28.06.2014 року, при цьому повернув ОСОБА_8 , мобільний телефон «Apple IPhone 4», а ноутбук «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належав ОСОБА_8 залишив в своєму розпорядженні.
28.06.2014 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими особами, продовжуючи реалізацію злочинного плану, спрямованого на заволодіння автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в телефонній бесіді повідомив ОСОБА_8 , що вони заволоділи вказаним автомобілем в обмін на життя ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими особами, незаконно заволоділи автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та знаходився у користуванні ОСОБА_8 , та обернули його на свою користь, заподіявши ОСОБА_9 згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №181 від 13.08.2014 року матеріальний збиток на суму 263007 гривень, чим спричинили останній велику матеріальну шкоду.
Крім того, приблизно з початку травня 2014 року (точна дата не встановлена) ОСОБА_6 , використовуючи те, що будівля Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, захоплена членами створених не передбачених законом збройних формувань та діючи у складі не передбаченого законами України збройного формування на посаді «начальника слідчого відділу» розвідки «ЛНР», маючи намір на незаконне заволодіння транспортними засобами та майном громадян з метою їх подальшого використання у власних цілях, вступив в злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування особами, розробивши при цьому злочинний план.
Згідно зі спільно розробленим планом невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , виконуючи свою роль з метою заволодіння транспортними засобами та майном громадян, повинні знаходитись на узбіччі автодоріг, які ведуть до м. Луганськ. При цьому вказані особи, застосовуючи вогнепальну зброю, повинні змушувати зупинятися власників транспортних засобів за їх вимогою та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я власників транспортних засобів, заволодівати транспортними засобами та майном громадян, перевозити транспортні засоби до приміщень захопленої будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79.
При цьому ОСОБА_6 , діючи згідно з розробленим злочинним планом, виконуючи свою роль, повинен представлятися власникам транспортних засобів та майна як «начальник слідства» так званої «Луганської Народної Республіки» та після проведення бесід з останніми, з використанням погроз застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, демонстрації вогнепальної зброї, повідомляти, що транспортні засоби та майно залишаються на території, прилеглій до будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, в обмін на їх життя, тим самим вилучати транспортні засоби та майно у власників всупереч їх волі.
Так, 26.06.2014 року, приблизно о 18.00 год., невстановлені озброєні особи у кількості 5 чоловік, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , виконуючи свою роль з метою заволодіння транспортними засобами та майном, знаходячись на узбіччі автодороги, яка веде зі сторони с. Металіст Луганської області до м. Луганська в районі с. Катеринівка та с. Олександрівка Луганської області, погрожуючи вбивством, тобто насильством небезпечним для життя і здоров`я, здійснивши декілька пострілів з вогнепальної зброї, змусили зупинитися автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який належить її доньці ОСОБА_9 .
Відповідно до розробленого злочинного плану невстановлені озброєні особи, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_6 , погрожуючи вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя та здоров`я, всупереч волі ОСОБА_8 заволоділи автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мобільним телефоном «Apple IPhone 4», після чого примусили ОСОБА_8 сісти в салон автомобіля та перевезли її на вказаному автомобілі до захопленої членами створених не передбачених законом збройних формувань будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, де передали ОСОБА_8 , автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , документи на вказаний автомобіль, мобільний телефон «Apple IPhone 4», вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №9610 від 05.12.2014 року складає 1124,70 гривень.
ОСОБА_6 , діючи згідно з розробленим злочинним планом, спрямованим на заволодіння транспортним засобом та майном, діючи за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, виконуючи свою роль, знаходячись на території біля будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області, за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, погрожуючи вбивством, тобто насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_8 , демонструючи вогнепальну зброю, підійшов до останньої та відкрито заволодів посвідченням водія на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтвом про реєстрацію автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорученням на ім`я ОСОБА_8 на управління вказаного автомобіля, ноутбуком «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належить ОСОБА_8 .
Після цього невстановлені особи супроводили ОСОБА_8 до приміщення будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, в якому ОСОБА_6 представився ОСОБА_8 «начальником слідства» так званої «Луганської Народної Республіки» та після проведення бесіди з останньою, з використанням погроз вбивством та фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я як ОСОБА_8 , так і членів її родини, яка продовжувалась приблизно до 23.00 год. 26.06.2014 року, з метою створення хибної уяви про законність його дій, повідомив останній відомості, які не відповідають дійсності, про те, що автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить її доньці ОСОБА_9 , вилучається у зв`язку з виниклою службовою необхідністю, та вона зможе його забрати 28.06.2014 року, при цьому повернув ОСОБА_8 належний їй мобільний телефон «Apple IPhone 4», а ноутбук «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належав ОСОБА_8 , залишив в своєму розпорядженні. Після цього ОСОБА_8 було дозволено покинути будівлю. В подальшому ОСОБА_6 передав вказаний ноутбук своєму керівнику, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими особами, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_8 , незаконно заволоділи ноутбуком «ACER» моделі ASPIRE 755G, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №9610 від 05.12.2014 року складає 3815 гривень, та обернули його на свою користь, заподіявши ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованих правопорушень злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України не визнав, однак при цьому пояснив, що він дійсно перебував в штаті підрозділу розвідки Луганської народної республіки і дійсно займав посаду начальника слідчого відділу підрозділу розвідки «ЛНР» з травня 2014 року та до того моменту, коли його не поранили під час засідки в м. Луганську на початку липня 2014 року та він вимушений був виїхати лікуватись. Також, вказує, що ніколи на Державу Україна працювати не буде, оскільки він остаточно прийняв рішення працювати та будувати тільки Луганську народну республіку. Повідомив, що командиром підрозділу розвідки та його керівником була особа за позивним « ОСОБА_10 », а під його безпосереднім керівництвом у підрозділі слідчого відділу було близько 40 осіб, які були укомплектовані зброєю, мали у своєму розпорядженні автомобілі та знаходились у захопленій будівлі колишнього Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79. Крім того, на цій же території ЛНР є підрозділи та батальйони «Заря» та батальйон під керуванням « ОСОБА_11 ». Зазначає, що ЛНР не є терористичною організацією, оскільки теракти ЛНР не здійснює, а ЛНР це крім іншого, всі люди, які проживають на території Луганської республіки та прийшли на референдум, який став початком незалежності цієї республіки.
ОСОБА_6 також в своїх показаннях, викладених в тому числі і в письмовому вигляді (а.с. 45-67 т.4) не заперечує того факту, що 26.06.2014 року близько 21-30 21-45 годині він повернувся до будівлі колишнього Управління Служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79 зі своїми підлеглими ( 3 чол.) після бойових завдань і у дворі будівлі вже знаходились автомобілі, в тому числі і автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з приводу якого та особи, яка була в ньому затримана, йому, як начальнику слідства «ЛНР» необхідно було вирішити питання, що робити з ними далі. В своєму кабінеті в будівлі за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79 він розмовляв зі ОСОБА_8 , при цьому в кабінеті також були його підлеглі і він не оспорює, що вони були зі зброєю. Стверджує, що ОСОБА_8 ніхто не погрожував, а тільки збиралися перевірити автомобіль, ноутбук, телефон на наявність прихованих пристроїв слідкування та незаконної діяльності проти ЛНР, а потім віддати їй після перевірки. У ОСОБА_8 в той день забрали автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , техпаспорт на цей автомобіль, довіреність, ноутбук, а він їй написав на клаптику паперу своє ім*я та посаду, щоб спілкуватись та дізнатись, коли забирати майно. Телефон «Apple IPhone 4» їй повернули та його бійці відвезли ОСОБА_8 додому. Через декілька днів, перевіривши ноутбук, він подзвонив ОСОБА_8 , та сказав, що вона може прийти та забрати свій ноутбук в центрі міста, куди він пришле свого бійця, однак ОСОБА_8 повинна прийти з паспортом, а з автомобілем питання ще не вирішено. Однак, ОСОБА_8 , як йому повідомили не прийшла на зустріч, а прийшла до будівлі колишнього Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79 вимагати повернути їй автомобіль. На дзвінок ОСОБА_8 про повернення автомобіля він скоріш за все вилаявся, оскільки був зайнятий та передав телефон своєму підлеглому, який скоріш за все також розказав ОСОБА_8 все, що він про неї думає. Після цього ОСОБА_8 більше йому не дзвонила. Автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 з документами, який був вилучений у ОСОБА_8 залишився в гаражі будівлі колишнього СБУ за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79 і він також їм користувався за наказами керівника «Лешого». Ноутбук, який був вилучений у ОСОБА_8 також він передав своєму керівникові. Потім, коли він їхав на автомобілі «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попав у засідку і автомобіль розстріляли, а його тяжко поранили, з приводу чого він перебував у лікарні, а потім виїхав до України в Київську область для реабілітації. З*ясувавши потім, що майбутнього в Україні немає, хотів повернутися до м. Луганськ, однак був затриманий працівниками СБУ з недозволеними методами, з приводу чого подавав заяви про злочин.
З позовними вимогами як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди не погоджується, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та недоведеними.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї провини у інкримінованих йому злочинах, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілих та свідка, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому за ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України кримінальних правопорушеннях доведена повністю і підтверджується наступними доказами:
-показаннями потерпілої ОСОБА_8 , наданими в судовому засіданні про те, що вона 26.06.2014 року поверталась додому в м. Луганськ на автомобілі «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить її дочці ОСОБА_9 , однак вона ним користувалась по довіреності. Близько 18.00 годині, в цей день, озброєні особи близько 5 чоловік змусили її зупинитись, здійснивши постріли з автоматів по автомобілю на дорозі, яка веде зі сторони с. Металіст Луганської області до м. Луганська в районі с. Катеринівка та с. Олександрівка Луганської області. Потім, вони її затримали, погрожуючи вбивством та примусово відвезли до приміщення колишнього СБУ в м. Луганськ, вул. Радянська, 79, як вони говорили для вирішення її долі до начальника слідства ЛНР. У дворі будівлі колишнього СБУ до неї підійшов, як вона потім дізналася ОСОБА_6 , погрожуючи їй забрав документи та її повели до кабінету, як заручницю, де з нею розмовляв ОСОБА_6 , як начальник слідства розвідки ЛНР та було в кабінеті декілька бойовиків з автоматами, якими вони їй погрожували та якими її лякали. Стверджує, що ОСОБА_6 в групі з озброєними невстановленими особами, якими він керував, пограбували її, забравши автомобіль, техпаспорт на автомобіль, довіреність, ноутбук, погрожували її вбити, застосувавши або зараз автомати, які були в їх руках, або потім. На зустріч, яку їй призначав ОСОБА_6 прийти з паспортом вона не пішла, оскільки злякалась, знаючи скільки людей при таких же обставинах зникло та скільки знайомих так позбавили житла і вона втікла до доньки в м. Харків. В телефонній розмові їй також було повідомлено, щоб більше вона не приходила і не вимагала повернення свого майна, оскільки це майно було платою за її життя, а в іншому випадку буде інакше і їй тоді не жити.
Просить застосувати до обвинуваченого якнайбільше покарання за скоєне, оскільки вона жінка похилого віку, а обвинувачений своїми діями позбавив її майна, Батьківщини, позбавив можливості її повернутися до своєї домівки в м. Луганськ, погрожував її вбити, та вона перенесла дуже великий стрес і не може жити тепер спокійно до кінця своїх днів, скільки їй залишилося. Позовні вимоги про стягнення на її користь майнової шкоди підтримує в повному обсязі у зв*язку з незаконним заволодінням ноутбука в розмірі 3815 грн. та моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 200000 грн., та яка полягає у значних душевним та моральних стражданнях, погіршенням її стану здоров*я у зв*язку зі всіма цими подіями.
-показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він є батьком обвинуваченого ОСОБА_6 і дійсно син в 2014 році працював начальником слідства одного із підрозділів ЛНР і це його особиста позиція. До 2014 року син працював адвокатом, а до того ще слідчим. Також, повідомив, що ОСОБА_6 в кінці червня 2014 року отримав тяжку вогнепальну травму в Луганській області, був в лікарні, а потім в серпні 2014 року переїхав до нього в Київську область. Син обвинуваченого та його онук знаходиться з ним та його дружиною, вони ним опікуються, у ОСОБА_6 є цивільна дружина.
Окрім показань потерпілих та свідка провина обвинуваченого також підтверджується наступними доказами, зокрема:
- дорученнями про проведення досудового розслідування та реєстрацією заяви та рапорту про злочин від 04.07.2014 року, 07.07.2015 року (а.с. 4, 8,10,17,18,22,23 т.1);
- постановою про об*єднання матеріалів кримінальних проваджень від 07.07.2015 року (а.с. 25-26 т.1);
- заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 01.07.2014 року (а.с. 27-29 т.1);
- копією свідоцтва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу марки «Mitsubishi», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків від 24.09.2010 р. на ім*я ОСОБА_9 (а.с. 30-31 т.1);
- протоколом огляду речей та документів та постановою про визнання речовими доказами від 10.06.2015 року, згідно яких копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, договір застави, кредитний договір оглянуті та визнані речовими доказами. (а.с. 39-40 т.1).
- заявою ОСОБА_9 №9358 від 24.09.2010 року про надання консультації з питань реєстраційної діяльності ВРЕР, виконання перевірки за усіма наявними електронними обліками Державтоінспекції та оформлення реєстрації транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель ASX 2.0 АТ, рік випуску 2010, колір чорний, №дв. НОМЕР_4 , №куз. НОМЕР_3 , придбаного в торгівельній організації, вилучення державного номерного знаку, планового технічного огляду (а.с. 52 т.1);
- довідкою-рахунком ТОВ «Техно-Арт» від 24.09.2010 року, згідно якої вартість автомобіля марки «Mitsubishi», ASX 2.0 АТ, №дв.4В11GJ2393, №куз. НОМЕР_3 складає 229262,50 грн. (а.с. 53 т.1);
- митною декларацією, згідно якої 13.09.2010 року ТОВ «Торговий дім-Ніко» було ввезено автомобіль марки «Mitsubishi», ASX 2.0 АТ, №дв.4В11GJ2393, №куз. НОМЕР_3 (а.с. 54 т.1);
- сертифікатом відповідності, який видано ТОВ «Торговий дім-Ніко» з терміном дії з 05.07.2010 року до 01.07.2011 року, згідно якого автомобілі марки «Mitsubishi», ASX з двигунами 4А92, 4В10, 4В11 відповідають вимогам ДСТУ UN/ЕСЕ R 10-01:2002, ДСТУ UN/ЕСЕ R 13-09:2002 (а.с. 55 т.1);
- актом №100917-003 прийому-передачі транспортних засобів, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктами господарювання та уповноваженим дилером, згідно якого ТОВ «Торговий дім-Ніко» передав ТОВ «Техно-Арт» автомобілі «Mitsubishi», в тому числі модель ASX 2.0 AT Ultimate з номером кузова НОМЕР_3 та оригінали ВМД, сертифікати відповідності, сервісні книжки, керівництво по експлуатації на підставі дилерського договору від 01.06.2010 р. (а.с. 55 т.1);
- дилерським договором від 01.06.2010 року, згідно якого імпортер ТОВ «Торговий дім-Ніко» надає право дилеру ТОВ «Техно-Арт» здійснювати на території дилера реалізацію контрактних продуктів, що поставляються імпортером, кінцевим споживачам, продаж автомобілів «Mitsubishi», сервісне і гарантійне обслуговування автомобілів «Mitsubishi», продаж і установка аксесуарів до автомобілів «Mitsubishi», продаж мастильних матеріалів «Mobil» і «Esso» (а.с. 56 т.1);
- заявою ОСОБА_8 про залучення до матеріалів кримінального провадження СD-R диску «VS», на якому маються 4 фотознімки з зображенням автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер № НОМЕР_1 та чоловіка і жінки поряд з ним. (а.с.86-88 т.1);
- протоколом огляду речей та документів від 10.08.2014 року, яким встановлено: папірець з рукописним текстом виконаних чорнилами чорного кольору « НОМЕР_5 Вадим начальник следствия»; СD-R диск «VS» на якому маються 4 фотознімки, на яких зображено автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , в який сідають чоловік та жінка, та залучення їх до матеріалів кримінального провадження. (а.с.89 т.1);
- постановою слідчого від 10.08.2014 року про визнання речовими доказами папірця з рукописним текстом виконаних чорнилами чорного кольору « НОМЕР_5 Вадим начальник следствия»; СD-R диск «VS», на якому маються 4 фотознімки, на яких зображено автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , в який сідають чоловік та жінка (а.с.90 т.1);
- описом речей і документів від 21.08.2014 року, згідно якого було вилучено інформацію на лазерному диску СD-R «VS» №3380, інформаційну довідку у форматі А-4 на 1 арк. (а.с.108 т.1);
- інформаційною довідкою про зв`язок абонента НОМЕР_6 в період з 25.06.2014 р. по 30.06.2014 р, згідно якої даний абонент телефонував 27.06.2014 року та 28.06.2014 року абоненту за номером НОМЕР_7 (а.с.109-114 т.1);
- інформацією на лазерному диску СD-R «VS» №3380 про зв`язок абонента НОМЕР_6 в період з 25.06.2014 р. по 30.06.2014 р. (а.с. 115 т.1);
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.09.2014 року, згідно якого в присутності експерта з питань безпеки ПрАТ «МТС Україна» на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року при ознайомлені з інформацією про вхідні та вихідні з`єднання з мобільними номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_7 , із зазначенням дати та часу з`єднання, номерів абонентів, з якими відбулося з`єднання, адреса базових станцій за період часу з 01.01.2014 р. по 04.08.2014 р., було встановлено, що вказана інформація знаходиться у електронному вигляді на СD-R диску (а.с. 121 т.1);
- описом речей і документів від 05.09.2014 року, згідно якого було вилучено інформацію про телефонні дзвінки на СD-R диску в електронному вигляді (а.с.122 т.1);
- інформацією про телефонні дзвінки на СD-диску в електронному вигляді (а.с.124 т.1);
- протоколом огляду речей та документів від 24.08.2014 року та постановою слідчого від 24.08.2014 року про визнання речовими доказами: СD-R диск «VS» 700 Мb №3380, наданий оператором ПрАТ «Київстар» по номеру мобільного телефону № НОМЕР_6 , який використовувала потерпіла ОСОБА_8 та СD-R диск «esperanza» 700 Мb, з номером НОМЕР_9 , наданий оператором ПрАТ «МТС Україна» по номерам мобільних телефонів № НОМЕР_7 , який використовував чоловік на ім`я « ОСОБА_13 » та № НОМЕР_8 , який використовував чоловік на ім`я « ОСОБА_11 »(а.с.125-126 т.1);
- даними, які містяться в висновку експерта №181 від 13 серпня 2014 року, згідно висновків якої середньо-ринкова вартість автомобіля Mitsubishi ASX, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням умов та обстежень, зазначених в дослідницькій частині станом на 26.06.2014 року складала 263007 грн. (а.с. 130-133 т.1);
- даними, які містяться в висновку судово-товарознавчої експертизи №9610 від 05 грудня 2014 року, згідно якого загальна ринкова вартість виробів (ноутбук «ACER» моделі ASPIRE 755G, мобільний телефон «Apple IPhone 4») визначена з урахуванням зносу на 26.06.2014 та складала 4939,70 грн., при цьому вартість ноутбуку «ACER» моделі ASPIRE 755G складає 3815 грн., вартість мобільного телефону «Apple IPhone 4» складає 1124,70 грн. (а.с. 141-143 т.1);
- даними в протоколі за результатами проведення негласного розшукового заходу від 27.01.2015 року та від 10.06.2015 року з відміткою «розсекречено», з інформацією, знятою з каналів зв`язку з мобільного телефону № НОМЕР_7 , яким користувався ОСОБА_6 (а.с. 150-167 т.1);
- протоколом огляду речей та документів, згідно якого було встановлено: DVD-R диск №2768 від 13.05.2015 року та DVD-R диск №2769 від 13.05.2015 року з інформацією знятою з каналів зв`язку з мобільного телефону № НОМЕР_7 , яким користувався ОСОБА_6 (а.с. 168 т.1);
- постановою слідчого від 24.06.2015 року про визнання речовими доказами: DVD-R диск №2768 від 13.05.2015 року та DVD-R диск №2769 від 13.05.2015 року на яких зафіксовано результати проведених негласних розшукових заходів стосовно ОСОБА_6 (а.с.169 т.1);
- інформацією, що міститься на DVD-R дисках №№2768, 2769 від 13.05.2015 року, знятою з каналів зв`язку з мобільного телефону № НОМЕР_7 (а.с. 170- 171 т.1);
- копією витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, згідно якого 18.12.2008 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №915, видане Луганською обласною КДКА (а.с. 180 т.1);
- роздруківкою відомостей з сайту «Інформатор» в всесвітній мережі Інтернет та списку терористів ЛНР, в якому також містяться відомості щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 181-182 т.1);
- протоколом про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 25.03.2015 року, згідно якого було проведено огляд Інтернет сторінки ОСОБА_6 «в Контакте» та виявлені фотознімки ОСОБА_6 та невідомих осіб (а.с. 196-200 т.1);
- даними в протоколі пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2015 року потерпілій ОСОБА_8 , яка впізнала під номером № 1 особу, яка 26.06.2014 року у приміщенні СБУ в м. Луганськ їй представився ОСОБА_13 , погрожував зброєю та разом з іншими незнайомими чоловіками заволодів автомобілем Mitsubishi ASX, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно довідки слідчого на фото під номером 1 зображений ОСОБА_6 , 1983 р.н. (а.с. 201-203 т.1)
- даними на папірці з рукописним текстом наступного змісту: « НОМЕР_5 Вадим начальник следствия» (а.с. 219 т.1);
- даними, які містяться в висновку почеркознавчої експертизи №222 від 22 червня 2015 року, згідно якого рукописний буквено-цифровий запис: « НОМЕР_5 Вадим начальник следствия» на даному фрагменті аркушу паперу виконаний ОСОБА_6 (а.с. 215-218 т.1);
- протоколом огляду предметів від 23.06. 2015 року, в ході якого були оглянуті: мобільний телефон «S-Tell M570», вилучений у ОСОБА_6 під час затримання та залученням його в якості речового доказу згідно постанови від 23.06.2015 року (а.с. 22-30 т.2)
Також, суд звертає увагу, що всі долучені до матеріалів кримінального провадження речові докази та надані до суду для огляду були досліджені в судовому засіданні за участю всіх учасників судового розгляду.
- даними в протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 07.07.2015 року щодо хронологічного опису подій, які сталися впродовж квітня серпня 2014 року на території Луганської та Донецької областях з інформацією про кількість загиблих на сході України в період з квітня по липень 2014 року, та постановою слідчого про визнання цих даних речовими доказами від 08.07.2015 року. (а.с. 70-87 т.2)
- даними, які містяться в висновку судово-медичної експертизи №3049-Ая/15 від 13 липня 2015 року, згідно якого у ОСОБА_6 на момент огляду 10.07.2015 року мали місце: рубець на передній поверхні грудей справа, рубець на лівому передпліччі та два рубці у ділянці лівого променево-зап`ястного суглобу, які є слідами загоєння та рубцювання різаних ран, що утворилися від ріжучих дій гострих предметів (предмета), що не відобразили своїх індивідуальних особливостей. Давність рубців, враховуючи їх морфологічні ознаки, не перевищує 1-2 місяці. Враховуючи час та результат огляду ОСОБА_6 лікарями ХМЛШНМД 30.05.2015 р., всі ці ушкодження могли бути спричинені незадовго до цього огляду, можливо і у час подій, на які вказує ОСОБА_6 . Також у ОСОБА_6 , на момент його огляду 30.05.2015 р. мали місце садна на нижніх кінцівках, які утворилися внаслідок дій тупих предметів за механізмом удару тертя-ковзання. Висловити експертну думку щодо часу їх утворення за наявними даними не надається можливим. За ступенем тяжкості різана рана тулубу, враховуючи лінійні розміри рубця та звичайний клінічний перебіг цього ушкодження, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6 днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 дня) (згідно п.п. 2.3.1. «а», 2.3.3., 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); інші ушкодження викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно п.п. 2.3.2., «б», 2.3.5., 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Анатомічна локалізація всіх ушкоджень у гр. ОСОБА_6 доступна для їх спричинення власною рукою; наразі, різані рани - для спричинення гострим предметом, що утримувався у власній руці. (а.с. 117-118 т.2);
-відповіддю з Луганської обласної клінічної лікарні від 12.06.2015 року про те, що ОСОБА_6 , 1983 р.н. за період з 01.01.2015 року по цей час на лікуванні в Луганській обласній лікарні у м. Северодонецьку не знаходився, на обліку не перебуває. Надати інформацію за період з 2010 року по 31.12.2014 рік не має можливістю оскільки технічна документація залишилась на території, яка окупована незаконними збройними формуваннями у м. Луганськ. (а.с. 121 т.2).
Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові та речові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.
За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Фактичне заперечення обвинуваченим власної провини у скоєному розцінюється судом як прагнення уникнути відповідальності за скоєні злочини, оскільки його провина у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України повністю підтверджується сукупністю наведених доказів, достовірність та допустимість яких не викликає сумніву.
На підставі викладеного, суд погоджується з позицією прокурора щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 по ст. 258-3 ч.1 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 258-3 КК України, як участь у терористичній організації, а так само матеріальне, організаційне сприяння діяльності терористичної організації ( в ред. станом на момент вчинення кримінального правопорушення травень - липень 2014 року).
При цьому, суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 в своїх усних поясненнях в суді та викладених письмово (а.с. 45-67 т.4) фактично визнає обставини того, що він був з травня 2014 року по липень 2014 року начальником слідчого відділу підрозділу розвідки Луганської народної республіки та виконував вказівки безпосереднього керівництва підрозділу розвідки Луганської народної республіки, в його підлеглих та в нього була зброя, яку вони застосовували, вони виконували накази керівництва начальника розвідки СБУ ЛНР, чергували, проводили операції за наказом свого керівництва, вилучали майно громадян, яке можливо потім і використовували на потреби ЛНР.
Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає, що він своїми діями, ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаної терористичної організації ЛНР, в якій її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, надавши свою добровільну згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаній терористичній організації та виконанні його цілей і завдань, бажаючи безпосередньо брати участь у діяльності вказаної терористичної організації, усвідомлюючи та погоджуючись з її наслідками у вигляді цілеспрямованого застосування насильства шляхом захоплення адміністративних будівель, заручників, катувань, залякування населення та вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей, або загрозі вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей.
З огляду на зазначене, показання обвинуваченого, в яких він заперечує свою вину щодо участі у діяльності терористичної організації, та доводи захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, оскільки «ЛНР» нібито не визнана терористичною організацією, суд розцінює як спосіб захисту і як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, та вважає їх повністю спростованими дослідженими доказами.
Так, суд зазначає, що поняття терористичної організації визначено в статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відповідно до якого терористична організація це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого проведено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Вказана організація «ЛНР» підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Водночас в ст. 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» йдеться про відповідальність організації за терористичну діяльність та наслідки такої діяльності для неї, а також порядок її ліквідації. Однак, положення ст. 24 вказаного закону жодним чином не поширюються на порядок надання правового статусу юридичним особам, організаціям, які організовуються для подальшого здійснення терористичних актів.
Крім того, відповідно до постанов Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об*єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-19 від 27 січня 2015 року; «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2015 року № 145-УІІІ; «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, в яких «ДНР», «ЛНР» визначено терористичними організаціями, референдум, проведений у травні 2014 року, фіктивним, проведеним у неконституційний спосіб, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнано терористичними організаціями.
Також, Конвенцією ООН проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов*язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до п. «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену в групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.
Аналіз кримінального законодавства, рішення Варшавської конвенції 2001 року, Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 року №1373 по боротьбі з тероризмом, а також відповідних положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» показує, що терористична організація виділена, як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності.
Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.
Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення, як засобу досягнення поставленої мети.
13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.
Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/9 від 7 жовтня 2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
Отже, оскільки метою вказаної антитерористичної операції, крім іншого, було припинення терористичної діяльності незаконних збройних формувань, які були складовою частиною організації «Луганська народна республіка», є всі підстави вважати організацію «ЛНР» терористичною.
Суд не погоджується з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що «ЛНР» не визнана та не являється терористичною організацією, оскільки суд зазначає, що це формування,створене на території Луганської області на початку квітня 2014 року, має стійку, організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість чітку ієрархічність, дисципліну, члени цієї організації мають у своєму розпорядженні сукупність технічних пристроїв та засобів, що застосовуються для ураження живої сили, техніки, споруджень та інших цілей, у тому числі вогнепальну зброю, важке військове озброєння та техніку. Основною метою її діяльності є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Всі перелічені ознаки в сукупності є загальновідомими та на думку суду, дають об`єктивні підстави вважати «ЛНР» терористичною організацією у межах правової кваліфікації, передбаченої ст. 258-3 ч.1 КК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.
Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об*єднаннями» від 23.12.2005 року №13 вказує, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації, то відповідно до п.13 вказаної постанови Пленуму вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.
Дослідивши надані під час судового розгляду докази, суд враховує, що державним обвинуваченням було доведено, що ОСОБА_6 усвідомлював, що «ЛНР» діє на території України саме як терористична організація, діє незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплюють будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, здійснюють вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, та сприяв її незаконної діяльності.
Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що своїми діями ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за обставин, викладених у вироку, та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.258-3 КК України, як участь у терористичній організації, а так само матеріальне, організаційне сприяння діяльності терористичної організації.
Також, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України, як у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та яке завдало великої матеріальної шкоди.
Заперечення обвинуваченого стосовно відсутності його дій у вчиненому та неправильною кваліфікацією його дій за цими злочинами, які йому інкриміновані спростовується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами. При цьому, судом враховано, що в своїх поясненнях в судовому засіданні обвинувачений фактично погоджується з тими обставинами, що він, діючи у складі одного із підрозділів Луганської народної республіки виконував накази безпосереднього керівництва «Лешего», в тому числі і щодо вирішення питання стосовно майна, затриманого на блокпостах в Луганській області, в тому числі і майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишення його у підпорядкуванні своєму та свого відділу розвідки ЛНР в приміщенні будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, яким він керував та надавав накази з цього приводу своїм підлеглим. А тому, і всі доводи сторони захисту щодо неналежної кваліфікації дій обвинуваченого та відсутності обвинуваченого ОСОБА_14 під час вилучення транспортного засобу та іншого майна потерпілих є безпідставними та необґрунтованими.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.
Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин судом не встановлено.
Посилання захисту на очевидну недопустимість доказів суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовує можливість дослідження таких доказів в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Натомість стороною захисту не надано достатніх доказів, які б свідчили про очевидну недопустимість як протоколів ОТЗ, так і інших доказів по справі.
З огляду на положення статей 85, 86, 89 КПК України всі надані стороною обвинувачення докази по справі є допустимими доказами і доказів на спростування зазначеного стороною захисту не надано.
Також, суд враховує, що пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено, що «для виконання визначених законом завдань та за наявності підстав, передбачених статтею 6 цього Закону, в ході контррозвідувальної діяльності органи, підрозділи та співробітники Служби безпеки України мають право: 6) виключно з метою попередження, своєчасного виявлення і припинення розвідувальних, терористичних та інших посягань на державну безпеку України, отримання інформації в інтересах контррозвідки здійснювати на підставі відповідної контррозвідувальної справи заходи, визначені частиною третьою статті 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» , - лише за ухвалою слідчого судді, постановленою за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженим прокурором. Нагляд за додержанням законів під час проведення контррозвідувальної діяльності здійснюється Генеральним прокурором України, виконувачем його обов`язків або уповноваженими наказом Генерального прокурора України заступниками Генерального прокурора України».
Частина 3 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» називає такі заходи негласне обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, аудіо-, відеоконтроль особи, аудіо-, відеоконтроль місця, спостереження за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж, накладення арешту на кореспонденцію, здійснення її огляду та виїмки, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу.
Відповідно до п. 1 ст. 10 цього ж Закону матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються: 1) як приводи та підстави для початку досудового розслідування. Тобто, зазначені у частині 3 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» заходи в межах контррозвідувальної справи можуть бути проведені і до початку досудового розслідування, але за ухвалою слідчого судді.
Стосовно протоколів за результатами проведення негласного розшукового заходу від 27.01.2015 року та від 12.06.2015 року та заперечень обвинуваченого щодо належності та допустимості даних доказів, суд зазначає, що особа, яка склала дані протоколи, є оперативним працівником контррозвідки СБ України, оперативно технічні заходи, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, проводились на підставі Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» та за ухвалами заступника голови апеляційного суду Києва від 10.12.2014 року та від 01.04.2015 року. До матеріалів кримінального провадження не були залучені дані ухвали слідчого суду і з цього приводу суд керується як національним законодавством, так і рішеннями ЄСПЛ, зокрема, позицією цього суду, викладеною в рішенні «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 року.
ЄСПЛ в рішенні «Мірілашвілі проти Росії» зазначив, що в таких випадках суд повинен перевірити, чи були причини збереження в таємниці документів відповідними та достатніми. В ситуації, коли документальні докази скриваються із міркувань «національної безпеки», суд застосовує менш суворі норми. (п.196). Крім того, в цьому ж рішенні висловлено міркування, що, вирішуючи питання про дотримання вимог ст. 6 Конвенції, слід співставляти зацікавленість заявника в розкритті доказів з суспільним інтересом збереження їх в таємниці, чи має матеріал відношення до позиції захисту, чи мала можливість сторона захисту робити заяви та приймати участь в прийнятті рішень, наскільки це було можливо без розкриття тих матеріалів, які обвинувачення намагається зберегти в таємниці в державних інтересах, а також на важливість нерозкритих матеріалів для сторони захисту.
Є загальновідомим фактом проведення антитерористичної операції на сході України. Тому рішення щодо методів та форм боротьби з тероризмом можуть бути утаємничені і не підлягають розголошенню широкому загалу.
Таким чином, суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого щодо визнання протоколу про результати проведення негласних (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж недопустимим доказом. Дана слідча дія була проведена у передбаченому законом порядку та проводилась в інтересах національної безпеки України і відповідно до Закону України «Про контррозвідувальну діяльність».
А тому суд, дослідивши та оцінивши всі докази по справі, вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України доведена у повному обсязі та підтверджена належними та допустимими доказами в судовому засіданні.
Стосовно доводів обвинуваченого щодо неналежних заходів до нього під час затримання працівниками Служби безпеки України та притягнення до відповідальності працівників СБУ в Харківській області, прокуратури Харківської області та потерпілої ОСОБА_9 , суд враховує, що прокуратурою Харківської області 01.03.2016 року надана до суду відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаних обставин в заяві ОСОБА_6 (а.с. 99 т.4). Також, суд не вбачає підстав і для ініціювання внесення відомостей в ЄРДР відносно потерпілої ОСОБА_8 за ст. 384 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, суспільну небезпеку вчинених злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, особу винного, який раніше не судимий, має на своєму утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має вищу юридичну освіту, є адвокатом Луганської обласної КДКА, однак суд зазначає, що адреса індивідуальної адвокатської діяльності згідно даних профайлу адвоката ОСОБА_6 вказана в м. Красний Луч Луганської області, що не є підконтрольною територією Україні станом на теперішній час. Враховано, що ОСОБА_6 не має постійного місця проживання та реєстрації в м. Харкові, однак має реєстрацію в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Даних про наявність у ОСОБА_6 хронічних захворювань, які перешкоджають перебуванню йому в умовах ізоляції, суду не надано.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено. Щирого каяття, а саме критичної оцінки особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність суд не вбачає.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України за ст. 187 ч.2, 289 ч.3 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку - потерпілої ОСОБА_8 , 1948 р.н.
Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій статей, які інкриміновані обвинуваченому на момент скоєння ним діяння, з врахуванням вимог ст.ст. 4-5 КК України відносно дії закону про кримінальну відповідальність у часі та застосування зворотної дії у часі лише в той частині, яка поліпшує становище особи, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, дані про особу обвинуваченого, його поведінку, відсутність судимостей, його матеріальний стан та відношення до скоєного, відсутність пом*якшуваючих обставин та наявність обтяжуючих обставин, суспільну небезпеку скоєного.
Суд призначає обвинуваченому ОСОБА_6 для виправлення та попередження нових злочинів покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статей, за які він обвинувачується, зазначаючи, що тільки таке покарання достатне для попередження нових злочинів та для його виправлення.
При цьому, судом враховано, що додаткове покарання у вигляді конфіскації майна за ст. 289 ч.3 КК України підлягає застосуванню, оскільки даний злочин вчинено з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та яке завдало великої матеріальної шкоди, не відшкодованої потерпілій.
Також, суд зазначає, що конфіскація майна при призначенні покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 258-3 КК України не підлягає застосуванню, оскільки в силу вимог ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, як основного, так і додаткового, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією всього належного йому майна, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання є достатнім і необхідним для його виправлення за скоєне ним.
Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання законної сили вироком суду, судом враховано, що він засуджується за санкцією статті, що йому інкриміноване у вигляді позбавлення волі, для належного виконання вироку суду, при цьому врахований його стан здоров`я, його репутацію та майновий стан. Враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечує виконання даного вироку, суд застосовує до обвинуваченого виключну міру запобіжного заходу тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж на 60 днів.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку ст.100 КПК України.
Суд також вважає за необхідне керуючись ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 витрати на проведення судової почеркознавчої, авто товарознавчої, товарознавчої експертиз у розмірі 982,02 грн., 196,56 грн., 196,80 грн.
Стосовно позовних вимог потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В обґрунтування позовних вимог, потерпілі вказують на ті обставини, що неправомірними діями обвинуваченого вони були позбавлені свого майна - ноутбука «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належить ОСОБА_8 та автомобіля марки «Mitsubishi», модель ASX 2.0 АТ, рік випуску 2010, колір чорний, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , тип ТЗ легковий універсал-В, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_8 позбавлена можливості повернутись додому проживати в м. Луганськ, де в неї залишилась квартира і бізнес.
Крім того, неправомірні дії обвинуваченого призвели до їх душевних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни в їх житті, важкість виконання повсякденних обов`язків, емоційну напругу, нервозність, дратівливість.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Враховуючи вищезазначені встановлені судом обставини вчинення злочинів ОСОБА_6 та незаконного заволодіння майном ОСОБА_8 ноутбука «ACER» моделі ASPIRE 755G та майном потерпілої ОСОБА_9 автомобіля марки «Mitsubishi», модель ASX 2.0 АТ, рік випуску 2010, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілих в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі та відшкодуванню на їх користь з обвинуваченого вартість ноутбуку 3815 грн. та вартість автомобіля в розмірі 263007 грн.
Обставини відсутності майна ноутбука та автомобіля підтверджені також і поясненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , який зазначав в судовому засіданні, що його поранили, коли він пересувався а автомобілі марки «Mitsubishi», модель ASX 2.0 АТ, рік випуску 2010, реєстраційний номер № НОМЕР_1 в Луганській області, розстріляли автомобіль, після чого він його кинув на узбіччі, поїхавши в лікарню за медичною допомогою, а ноутбук віддав своєму керівництву.
Доводи обвинуваченого щодо отримання потерпілою ОСОБА_9 страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані, крім іншого відповіддю СК «PZU Україна» від 28.02.2017 року та відповіддю ПАТ «Правекс Банк» від 09.08.2016 року на запит ОСОБА_9 (а.с. 40, 96 т.5). Також, суд звертає увагу на те, що дані доводи не спростовані стороною захисту будь-якими належними та допустимими доказами.
Стосовно відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн. на користь кожного.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини кримінального правопорушення злочину та винність обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України, суд, визначаючи розмір моральної шкоди кожному із потерпілих враховує, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завдано моральних та душевних страждань.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, судова колегія,-
Ухвалила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушенні - злочину, передбаченого ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 258-3 КК України ( в ред. станом на момент вчинення злочину) та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст. 289 КК України - у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна
- за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна
- за ч.1 ст. 258-3 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишити попередній - утримання під вартою у слідчому ізоляторі міста Харкова до вступу вироку по даній справі в законну силу, але не більш ніж на 60 днів, тобто до 08 травня 2017 року.
Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_6 , тобто з 29 травня 2015 року, зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання, при цьому враховувати вимоги ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України від 25.11.2015 року № 838-VIII) із розрахунку один день попереднього ув*язнення за два дні позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили.
Речові докази ( мобільний телефон обвинуваченого), який зберігається в камері зберігання речових доказів СУ ГУМВС України в Харківській області повернути власникові, а у випадку відсутності запитів на повернення знищити після набрання вироком законної сили.
Речові докази, які залучені до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 1375,38 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 3815 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 100000 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручається прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий -

Суддя

Суддя