АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/68/17 Справа № 712/792/16-к Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, освіта вища, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.12.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 125 КК України до 850 грн. штрафу,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді службового обмеження строком на один рік і шість місяців із відрахуванням з його грошового забезпечення 10% на користь держави; стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 20 000 грн., а також понесені витрати на правову допомогу потерпілою в сумі 7 000 грн.,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком ОСОБА_8 06.09.2015 року близько 22 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем сумісного проживання із ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , під час виниклої на ґрунті побутових відносин і словесної суперечки, всупереч ст. 28 Конституції України, діючи з метою принизити особисту гідність потерпілої та спричинити їй тілесні ушкодження, фізичний біль і моральні страждання, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 , умисно, в момент, коли вона зайшла на кухню та намагалась поставити каструлю в холодильник, підійшовши до нього, двома руками зненацька з силою штовхнув дверці холодильника, якими завдав потерпілій сильного удару в голову, спричинивши своїми злочинними діями ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, садном м`яких тканин лобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Потерпіла ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Соснівського районного суду від 21.09.2016 р. в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на два роки і стягнути з нього на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 43 680 грн.

Зазначає, що в частині призначеного ОСОБА_8 покарання вирок не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також при розгляді цивільного позову про відшкодування моральної шкоди не взято до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, тобто є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що старший прапорщик ОСОБА_12 , проходячи військову службу в в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 і будучи судимим в грудні 2014 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 125 КК України за спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , проживаючи з нею після розірвання шлюбу 14.05.2014 р. в одному помешканні в АДРЕСА_2 та з двома неповнолітніми дітьми, на шлях виправлення і перевиховання не став та повторно вчинив новий злочин.

Вказує, що внаслідок вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину вона перебувала з 07 по 18 вересня 2015 року на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги «ЧМР» з діагнозом закрита черепно-мозкова травма.

Крім того, вказує апелянт, судом першої інстанції не враховані обтяжуючі обставини, передбачені ст. 67 КПК України, а саме: рецидив злочину та перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що вплинуло на призначення покарання.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_8 залишається на військовій службі та приймає участь у вихованні солдат строкової служби, призначене покарання при наявності судимості та двох обтяжуючих обставин, зазначає потерпіла, не відповідає особі обвинуваченого.

Вказує, що їй завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах.

Також неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, обурення; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Вказує, що згідно з судово-психологічною експертизою від 03.06.2016 р. встановлено можливий розмір грошової компенсації за завдані і перенесені нею моральні страждання, який становить 30 мінімальних заробітних плат, прийнятий на момент винесення рішення судом, який може становити 43 680 грн., однак місцевий суд без обґрунтування та оцінки зазначеного висновку судово-психологічної експертизи зменшив розмір компенсації винною особою моральної шкоди до 20 000 грн., що є порушенням закону, оскільки висновки суду в цій частині не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2016 р. змінити в частині призначеного покарання із службового обмеження на штраф та зменшити суму моральної шкоди до 1 000 грн. і розмір витрат на правову допомогу до 1 000 грн.

Вказує, що вирок суду є незаконним внаслідок суворості призначеного йому покарання та підлягає зміні у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що не зважаючи на те, що покарання у вигляді службового обмеження не передбачено санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не вказав з яких міркувань він виходив, призначаючи покарання не передбачене санкцією інкримінованого йому злочину, та які саме обставини справи він врахував, призначивши йому покарання у вигляді службового обмеження.

Крім того, місцевим судом не враховано, що за місцем служби він характеризується виключно з позитивної сторони, являється учасником бойових дій, має ряд захворювань та на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей. Також судом не враховано, що зазначені події відбулися на ґрунті збігу тяжких особистих та сімейних обставин обвинуваченого та потерпілої, що виникли внаслідок руйнування сім`ї. Крім того, зазначає апелянт, відрахування в дохід держави 10 % із його утримання (заробітку) суттєво погіршить його можливість утримувати дітей й забезпечувати їх матеріально. Також суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування відносно його менш тяжкого покарання та, визначаючи розмір покарання, мав достатньо підстав призначити покарання, не пов`язаного з обмеженням волі або позбавленням волі. Вважає, що місцевий суд упереджено стягнув 20 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди та 7 000 грн. відшкодування на правову допомогу, оскільки такий розмір є явно завищеним.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 підтримали подану потерпілою апеляційну скаргу, заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого та просили її відхилити.

Потерпіла наполягла на тому, що лише покарання у виді обмеження волі реально може дієво виправити обвинуваченого. При цьому вона вказала, що усвідомлює той факт, що реальне ув`язнення обвинуваченого матиме негативний вплив на його здатність сплачувати їй аліменти на утримання дітей, сказавши, що вона готова на це. Вказала, що сума морального відшкодування має бути стягнута з обвинуваченого на її користь в тому обсязі, в якому її обґрунтовано визначено у висновку судово-психологічної експертизи.

ЇЇ представник адвокат ОСОБА_11 пояснив, що він дійсно уклав з потерпілої два договори щодо захисту її інтересів (один на період досудового розслідування, інший на період судового провадження). В межах цих договорів потерпіла сплатила за його послуги 7 000 грн., а саме по 3 500 грн. за кожним з договорів. Вбачає, що покарання обвинуваченому, визначене судом першої інстанції, є зам`яким.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої. Вбачають, що, зважаючи на виключно позитивні характеристики обвинуваченого, покарання у виді службового обмеження є надто суворим і більш адекватним було б покарання у виді штрафу. Захисник також вказала на те, що, на її думку, суд першої інстанції мав би спочатку призначити одне з покарань, яке вказане у санкції ч. 2 ст. 125 КК України, й лише потім на підставі ст. 58 КК України замінити це покарання на службове обмеження для військовослужбовця.

Вбачають, що й розмір морального відшкодування за цивільним позовом є явно завищеним. Також звернули уваги суду на те, що обвинувачений на даний час проживає у м. Києві, оскільки перевівся на службу до іншої військової частини, й, таким чином, він з потерпілої вже не бачиться, чим унеможливлюється виникнення між ними нових конфліктів.

Крім цього, на думку захисника, розмір витрат на правову допомогу, яку просить стягнути з обвинуваченого на свою користь потерпіла, є завищеним і недостатньо обґрунтованим.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти апеляційних скарг, вбачаючи вирок суд законним та обґрунтованим.

За клопотанням захисника ОСОБА_9 колегія суддів повторно дослідила матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а також зміст довідки адвоката ОСОБА_11 щодо обрахунку витрат на правову допомогу. Зокрема, колегія суддів дослідила:

- дані службової характеристики обвинуваченого від 15 вересня 2015 року, де він характеризується виключно позитивно (Т-1, а.с. 31);

- дані службової картки обвинуваченого, де міститься інформація про значну кількість його заохочень по службі (Т-1, а.с. 33-35);

- дані копій свідоцтв про народження дітей (Т-1, а.с. 58, 59), чим підтверджується наявність у обвинуваченого двох дітей, з яких одна донька є неповнолітньою;

- дані довідок з наркологічного та психоневрологічного диспансерів про те, що обвинуваченим там на обліку не перебуває (Т-1, а.с. 73, 75);

- дані службових та медичних характеристик обвинуваченого, де вказано, що він характеризується позитивно, а щодо стану здоров`я має ряд хронічних хвороб (Т-1, а.с. 79-85);

- дані довідки адвоката ОСОБА_11 про обрахунок та обґрунтування суми, яка підлягає сплаті потерпілою за надані ним послуги, де вказано, що за обрахунками адвоката тка сума може гранично складати 11 640 грн. з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ» від 20 грудня 2011 року.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційних скарги як обвинувачений, так і потерпіла, не оскаржують фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому діяння чи правильність його кваліфікації. Обвинувачений указав, що визнає свою вину повністю та розкаюється у вчиненому.

Фактично апеляційні скарги стосуються виключно аспектів суворості чи м`якості призначеного покарання, адекватності визначення судом першої інстанції суми морального відшкодування за цивільним позовом та суми щодо відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу.

Щодо призначеного покарання колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції належно призначив необхідне і достатнє покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченого про те, що більш адекватним було в призначення йому покарання у виді штрафу, оскільки він раніше притягувався до відповідальності за тотожний злочин, був засуджений до покарання у виді штрафу, й цього не виявилося достатнім для його виправлення, оскільки він вчинив новий аналогічний злочин до спливу річного строку судимості після сплати штрафу.

Також колегія суддів не вбачає достатньо обґрунтованими і доводи потерпілої про те, що обвинуваченого треба засудити до двох років обмеження волі реально. Колегія суддів вбачає, що покарання у виді службового обмеження строком на півтора роки є достатньо суворим покаранням, зважаючи на те, що обвинувачений має виключно позитивні характеристики, й на даний час вже не проживає разом з потерпілою, чим зводиться до мінімуму можливість виникнення між ними нових конфліктів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції з незрозумілих підстав не були враховані у вироку такі зазначені в обвинувальному акті обставини, що обтяжують покарання, як повторність і вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи, що у вироку зазначається про те, що перебування під час вчинення злочину у такому стані не заперечував обвинувачений. Потерпіла цілком слушно в апеляційній скарзі указує на безпідставність такого неврахування, указуючи на рецидив злочину. Однак, колегія суддів вбачає, що, навіть за умови врахування цих обставин, призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є достатньо суворим. Тому не вбачає доцільним скасовувати оскаржуваний вирок з цих підстав.

Колегія суддів не вбачає обґрунтованими доводи захисника про те, що суд першої інстанції мав спочатку призначити покарання з числа тих, що передбачені в санкції ч. 2 ст. 125 КК України, й лише потім на підставі ст. 58 КК України замінити це покарання на службове обмеження. Чинний КК і КПК України не встановлюють необхідність такої процедури.

Відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Таким чином в указані нормі мова йде про призначення покарання у виді службового обмеження, а не про заміну ним іншого раніше призначеного покарання.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку указав, що покарання у виді службового обмеження призначається обвинуваченому замість обмеження волі строком на один рік і шість місяців. Враховуючи це, дії суду першої інстанції в цьому аспектів вбачаються обґрунтованими.

Щодо доводів обвинуваченого та потерпілої про суму морального відшкодування за цивільним позовом, колегія суддів також вбачає їх необґрунтованими і відхиляє. Колегія суддів не ставить під сумнів наукову обґрунтованість висновку судово-психологічної експертизи, на яку посилається потерпіла як на підставу визначення суми морального відшкодування, однак вважає, що суд при визначення цієї суми має виходити насамперед із засад розумності і справедливості. Виходячи з цього, сума морального відшкодування у розмірі понад сорок три тисячі гривень вбачається колегією суддів надто значною і неспівмірною з обставинами кримінального провадження. Разом з тим, й доводи обвинуваченого про необхідність зниження суми морального відшкодування до однієї тисячі гривень також є явно необґрунтованими через очевидно низьку суму відшкодування. Колегія суддів вбачає, що визначена судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. є цілком розумною і справедливою за цих конкретних обставин провадження.

Стосовно доводів обвинуваченого про необґрунтованість суми відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 7 000 грн., яку суд першої інстанції вирішив стягнути з нього на користь потерпілої, колегія суддів також не вбачає їх обґрунтованими. Вказана сума була фактично сплачена потерпілої адвокату ОСОБА_11 , що підтверджується відповідною квитанцією (Т-2, а.с. 92). Стосовно обґрунтованості такої суми в контексті положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ» від 20 грудня 2011 року, колегія суддів вбачає, що ці правовідносини регулюються не лише положеннями цього закону, адже адвокат ОСОБА_11 є представником потерпілої у кримінальному провадженні, а не лише її представником як цивільного позивача, що чітко вказано у змісті договору між ними про надання правової допомоги в межах судового провадження (Т-2, а.с . 91).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу та ін.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, указаних в апеляційних скаргах.

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :