Справа № 201/6311/16-к
Провадження № 1кп/201/19/2017
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000995 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.05.2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до 60 годин громадських робіт;

- 23.11.2010 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу 510 гривень;

- 29.03.2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України зі штрафом в дохід держави 510 гривень, звільнився 25.08.2015 року за відбуттям строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.12.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком два роки;

- 11.12.2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

захисники ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
05.03.2016 року приблизно о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись біля корпусу № 6 будинку № 35 по вулиці Володимира Вернадського у місті Дніпропетровську, що є територією Соборного району, побачив біля під`їзду раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_9 , майно якого ОСОБА_3 визначив, як об`єкт свого злочинного посягання, після чого у нього раптово виник умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Далі ОСОБА_3 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який перебував біля корпусу № 6 будинку № 35 по вулиці Володимира Вернадського у місті Дніпропетровську, де діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, умисно наніс один удар заздалегідь заготовленим знаряддям злочину скляною пляшкою в область потилиці потерпілого ОСОБА_9 , після чого наніс один удар долонею руки зігнутою у кулак в район щелепи зліва потерпілого, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: садна в тім`яно-потиличній області по центру, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, що є насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, чим остаточно подавив волю потерпілого ОСОБА_9 до супротиву.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) ОСОБА_3 , перебуваючи у зазначеному місці та у вказаний час, доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості відкрито, скориставшись безпораднім станом потерпілого внаслідок нанесених йому тілесних ушкоджень, дістав з лівої зовнішньої кишені одягненої на потерпілому куртки мобільний телефон iPhone 5s золотого кольору imei: НОМЕР_1 вартістю 10 383 гривні 50 копійок, а також грошові кошти у сумі 10 гривень, чим завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 10 393 гривень50 копійок.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 05.03.2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин та ОСОБА_4 , знаходячись на пішохідній зоні автошляху Т 0410 на Центральному мосту у м. Дніпропетровську, з боку правого берега м. Дніпропетровська, що є територією Соборного району, побачили раніше не знайомих їм неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у вказаному місці та у вказаний час рухались в напрямку лівого берега м. Дніпропетровська. Після чого у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила розбій, при цьому майно неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вони визначили, як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі ОСОБА_3 , перебуваючи у зазначеному місці, близько 14 годині 03 хвилин, реалізовуючи спільний корисливий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, діючи умисно, став на шляху неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою зупинення їх руху та заволодіння їх майном, та висловив на їх адресу погрозу застосування насильства, яка полягала в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, яка виразилась у вимозі негайно передати йому мобільні телефони, а в разі відмови - потерпілих скинуть з Центрального мосту вниз, яку потерпілі сприйняли для себе, як реальну, небезпечну для свого життя та неминучу, у разі невиконання вимоги, тобто таку, що дійсно може бути реалізована.

При цьому ОСОБА_4 , перебуваючи у зазначеному місці та у вказаний час, реалізовуючи спільний корисливий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб, діючи згідно відведеної йому ролі став позаду неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тим сам позбавив їх можливості втечі з місця вчинення нападу.

Потерпілий ОСОБА_10 , розуміючи, що відносно нього та ОСОБА_11 вчиняється злочин, почав бігти по пішохідній зоні автошляху Т 0410 на Центральному мосту у м. Дніпропетровську, в бік правого берега м. Дніпропетровська. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати спільний корисливий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб побіг за ОСОБА_10 з метою доведення спільного корисливого злочинного умислу до кінця.

ОСОБА_4 , вдаривши своєю ногою по ногам ОСОБА_10 повалив його на землю та наніс йому 5-7 ударів руками та ногами по обличчю, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій параорбітальній області, субкон`юктивального крововиливу лівого ока у внутрішнього кута, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, що є насильством, небезпечними для здоров`я особи, яка зазнала нападу, чим остаточно подавив волю потерпілого ОСОБА_10 до супротиву. Після чого ОСОБА_4 дістав з кишені куртки надітої на ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Lenovo A369-I» imei 1 НОМЕР_2 , imei 2 НОМЕР_3 вартістю 1614, 05 грн., який належить потерпілій ОСОБА_12 , тим самим завдав їй матеріального збитку на вказану суму.

В цей час, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати спільний корисливий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечною для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій діючи умисно наніс долонею своєї правої руки зжатої у кулак один удар в область нижче лівого ока ОСОБА_11 з метою придушення його волі до супротиву.

Після чого, ОСОБА_11 почав бігти по пішохідній зоні автошляху Т 0410 на Центральному мосту у м. Дніпропетровську, в бік правого берега м. Дніпропетровська. Далі, ОСОБА_3 наздогнав потерпілого ОСОБА_11 та схопив його за шию своєю правою рукою та почав придушувати за шию та перехиляти потерпілого через поручні мосту в бік річки, чим заподіяв насильство, небезпечне для життя особи, яка зазнала нападу. Після чого, ОСОБА_3 повторно висловив вимогу ОСОБА_11 передати йому його мобільний телефон ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальність та небезпечність висловлених ОСОБА_3 для свого життя погроз та їх неминучість, у разі невиконання вимоги, тобто такі, що дійсно можуть бути реалізовані, побоюючись за своє життя та здоров`я, дістав із кишені надітих на ньому штанів мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_4 вартістю 216 грн. 90 копійок, який належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та передав його ОСОБА_3 .

Пізніше приблизно 14 годині 12 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місті, отримавши можливість розпорядження мобільним телефоном марки « Nokia 1208» на власний розсуд передав вказаний мобільний телефон потерпілому ОСОБА_11 , тим самим розпорядився ним на власний розсуд.

ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 05.03.2016 зранку він пішов на зупинку громадського транспорту з метою поїздки до м. Дніпро де знаходилась у пологовому будинку його цивільна дружина. По ходу руху він зустрів раніше знайомого ОСОБА_4 і в ході бесіди вони вирішили спільно поїхати до м. Дніпро. Сівши в маршрутне таксі, вони прибули до Дніпро приблизно о 10-00 годин. На зупинці Нового Центру вони зустріли знайомого ОСОБА_4 , який погодився поїхати з ними до лікарні. Вони разом пішли до зупинки трамваю № 1, де сіли на трамвай і приїхали до лікарні Мечникова. У лікарні обвинувачений пішов до дружини, а ОСОБА_4 з товаришем залишились на вулиці. Приблизно через годину ОСОБА_4 зателефонував і сказав, що товариш вже пішов, а він чекає обвинуваченого внизу. Приблизно через 5-10 хв. обвинувачений вийшов на вулицю і вони з ОСОБА_4 дворами пішли в бік Нового Центру. По ходу руху ОСОБА_4 захотів «до вітру» і пішов у двори, так що ОСОБА_3 його втратив з поля зору, а через 5-10 хвилин він знову з`явився. В його поведінці нічого не змінилось і вони пішли далі. Коли вони прийшли до Нового центру був приблизно обідній час і так як додому повертатись було ще рано, вони вирішили прогулятись містом. З цією метою вони піднялись на Центральний міст і пішли в бік лівого берегу. По ходу руху вони наздогнали двох молодих людей, яким на вигляд було десь двадцять років і ОСОБА_3 запитав у них телефон щоб подзвонити так як на його телефоні коштів не було, а телефон ОСОБА_4 був розряджений. Однак хлопці в грубій формі відповіли відмовою і ОСОБА_3 зробив їм зауваження з приводу цього. Після цього хлопці пішли вперед, а обвинувачені від них трохи відстали. Ще через деякий час обвинувачені порівнялись з хлопцями і один з них грубо попросив сигарету. ОСОБА_3 знову зробив йому зауваження і на цьому фоні між ними виникла сварка в ході якої один з хлопців вдарив кулаком ОСОБА_4 в область обличчя, крикнув: «Тікай» і побіг в бік правого берегу. ОСОБА_4 побіг за ним, а між ОСОБА_3 і іншим хлопцем розпочалась обопільна бійка. В ході бійки ОСОБА_3 хотів вдарити хлопця ногою, однак той схопив його за ногу від чого ОСОБА_3 впав, а хлопець почав бігти в бік правого берега. ОСОБА_3 піднявся, наздогнав його, зробив підсічку від чого той хлопець впав і ОСОБА_3 хотів його вдарити, однак хлопець почав просити його не бити і ОСОБА_3 допоміг йому піднятись. Коли той піднявся, то ОСОБА_3 побачив на землі мобільний телефон потерпілого, який він підняв і повернув потерпілому. Вони разом пішли в бік ОСОБА_4 та іншого хлопця. Хлопець сидів а ОСОБА_4 стояв біля нього при цьому він його не бив. Вони вирішили йти на лівий берег і пішли, розмовляючи між особою. Коли вони йшли ОСОБА_4 дав ОСОБА_3 мобільний телефон зі словами: «На дзвони», однак що це за телефон і звідки він взявся у ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не знає. Він не встиг зателефонувати, так як під`їхали поліцейські і в цей час хлопці почали говорити поліції, що обвинувачені їх побили, вимагали телефони і забрали телефон. Обвинувачених затримали і доставили до поліції, де в ході огляду були вилучили речі. Також пояснив, що на мосту вони телефон iPhone купити не пропонували, хлопців через перила не перехиляли, їм не погрожували, умислу на заволодіння їх майном не мали, ОСОБА_9 він взагалі не знає і напад на нього не здійснював.

ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 05.03.2016 зранку він зустрів раніше знайомого ОСОБА_3 , який збирався їхати до м. Дніпро і він вирішив поїхати з ним. Сівши в маршрутне таксі, вони прибули до Дніпро приблизно о 10-00 годин. На зупинці Нового Центру вони зустріли знайомого ОСОБА_4 . Який погодився поїхати з ними до лікарні. Вони разом пішли до зупинки трамваю № 1, де сіли на трамвай і приїхали до лікарні Мечникова. У лікарні ОСОБА_3 пішов до дружини, а ОСОБА_4 з товаришем залишились на вулиці. Приблизно через годину ОСОБА_4 зателефонував і сказав, що товариш вже пішов, а він чекає обвинуваченого внизу. Приблизно через 5-10 хв. обвинувачений ОСОБА_3 вийшов на вулицю і вони з ОСОБА_4 дворами пішли в бік Нового Центру. По ходу руху ОСОБА_4 захотів до вітру і пішов у двори. Він підійшов до одного з під`їздів і став справляти природну потребу, коли ззаду почув зауваження з боку молодого чоловіка, яким був раніше йому не знайомий, а саме потерпілий ОСОБА_9 . Він говорив з ним грубо, що образило ОСОБА_4 і коли він закінчив свої справи то підійшов до потерпілого, який стояв біля дверей під`їзду і наніс йому один удар ліктем в область потилиці від чого потерпілий присів, виставив руку в якій був телефон і сказав не бий мене, забери все що є. Обвинувачений взяв з рук телефон, розвернувся і пішов до ОСОБА_3 і вони пішли далі. Коли вони прийшли до Нового центру був приблизно обідній час і так як додому повертатись було ще рано, вони вирішили прогулятись містом. З цією метою вони піднялись на Центральний міст і пішли в бік лівого берегу. По ходу руху вони наздогнали двох молодих людей, яким на вигляд було десь двадцять років і ОСОБА_3 запитав у них телефон щоб подзвонити так як на телефоні ОСОБА_3 коштів не було, а його телефон був розряджений. Однак хлопці в грубій формі відповіли відмовою і ОСОБА_3 зробив їм зауваження з приводу цього. Після цього хлопці пішли вперед, а обвинувачені від них трохи відстали. Ще через деякий час обвинувачені порівнялись з хлопцями і один з них грубо попросив сигарету. ОСОБА_3 знову зробив йому зауваження і на цьому фоні між ними виникла сварка в ході якої один з хлопців, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_14 , вдарив кулаком ОСОБА_4 в область обличчя, крикнув: «Тікай» і побіг в бік правого берегу. ОСОБА_4 побіг за ним і коли наздогнав, то вдарив ногою від чого хлопець впав, а він його підняв і ще раз вдарив ногою в обличчя від чого хлопець знову впав. ОСОБА_4 почав його підіймати, а той почав просити його не бити. ОСОБА_4 припинив його бити і коли підіймав, то побачив в кишені потерпілого телефон. Його образило те, що вони не дали зателефонувати його товаришу, а тому він з кишені потерпілого витягнув телефон і поклав собі в кишеню. При цьому він не мав наміру заволодіти цим телефоном, а хотів дати подзвонити ОСОБА_3 , а телефон повернути. Потерпілий почав витиратись від крові. В цей час до них підійшли ОСОБА_3 з другим хлопцем і вони вирішили йти на лівий берег і пішли, розмовляючи між особою. Коли вони йшли ОСОБА_4 дав ОСОБА_3 мобільний телефон потерпілого зі словами: На дзвони». Він не встиг зателефонувати, так як під`їхали поліцейські і в цей час хлопці почали говорити поліції, що обвинувачені їх побили, вимагали телефони і забрали телефон. Обвинувачених затримали і доставили до поліції де в ході огляду вилучили речі. На мосту вони iPhone купити не пропонували, хлопців через перила не перехиляли, їм не погрожували, умислу на заволодіння їх майном не мали. ОСОБА_9 він пляшкою не бив.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України його винність в інкримінованому йому злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_9 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що в той день, близько 12-13 години він повертався з курсів німецької мови додому. Дійшовши до під`їзду він почув чиїсь кроки позад себе і, повернувшись, побачив на відстані витягнутої руки кам`яне обличчя раніше йому не знайомого ОСОБА_3 , який був без всяких емоцій. Потерпілий не сприйняв його як погрозу, та повернувся до дверей і почав набирати номер квартири на домофоні, а через секунд п`ять ОСОБА_9 по голові вдарили якимось предметом, вже пізніше він по склянкам зрозумів, що його вдарили скляною пляшкою з під пива. Після того, як його вдарили пляшкою, він почав присідати, однак відразу був нанесений ще удар у щелепу після котрого потерпілий присів навколішки та отримав ще декілька ударів ногами в область ніг. Потерпілий сказав, щоб нападник припинив його бити та забирав все що в нього є. В цей час, ОСОБА_3 витягнув у ОСОБА_9 з куртки телефон «іРhone 5 S» золотистого кольору та грошові кошти у розмірі 10-15 гривень. Після чого нападник побіг у сторону парка ім. Шевченка. Прийшовши до тями після нападу потерпілий підбіг до балкону покликав батьків та попросив їх, щоб вони викликали поліцію. Після того як приїхала поліція, ОСОБА_9 посадили в службовий автомобіль та вони декілька годин їздили та шукали нападника але безрезультатно. В цей же день вже в вечері його викликали до відділення поліції, щоб додатково допитати та провести пізнання осіб які могли б вчинити напад на нього. Коли проходило впізнання то він без вагань впізнав ОСОБА_3 по його зросту, одягу, зокрема по сірій куртці, на якій були нашивки, та по його стрижці.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20 квітня 2016 року та доданих до них фото (т.2 а.с. 102-115) за участю потерпілого ОСОБА_9 , підтверджуються пояснення останнього надані у судовому засіданні, оскільки в ході вказаного слідчого експерименту потерпілий вказав точне його місце знаходження під час нападу, механізм нанесення удару скляною пляшкою з-під пива та удару рукою обвинуваченого по щелепі потерпілого зліва та які саме тілесні ушкодження він отримав і ці данні узгоджуються з його показами, даними в судовому засіданні.

Під пред`явлення осіб для впізнання 05 березня 2016 р. (т. 2 а.с. 97-101) потерпілий ОСОБА_9 беззастережно, серед чотирьох осіб пред`явлених для впізнання, вказав на ОСОБА_3 як особу, яка вчинила відносно нього злочин, що підтверджує та доповнює показання потерпілого, надані в судовому засіданні про те, що саме ОСОБА_3 вчинив на нього напад.

З показань потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні вбачається, що в той день на Центральному мосту обвинувачені, запропонували їм придбати у них телефон «Iphone 5 S» золотого кольору за 300 гривень, який зі своєї кишені витягнув обвинувачений ОСОБА_3 , що підтверджує наявність вказаного телефону у обвинуваченого ОСОБА_3 .

З показань свідка ОСОБА_15 , яка працює інспектором патрульної поліції, допитаної в судовому засіданні, вбачається, що від час затримання в березні 2016 року на Центральному мосту в м. Дніпропетровську ОСОБА_4 і ОСОБА_3 останні діставали з кишень наявні у них мобільні телефони серед яких був і телефон iPhone, що підтверджує наявність вказаного телефону у обвинувачених на час затримання.

З протоколу огляду від 05 березня 2016 року, який проводився у приміщенні Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон марки iPone 5S білого кольору imei НОМЕР_1 без візуальних пошкоджень в робочому стані, який було вилучено у громадянина ОСОБА_4 (т.2 а.с.3-5), вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1471-16 від 18.03.2016 р. (т. 2 а.с. 9-13), становить 10 383, 50 грн.(т. 2 а.с. 9-13).

Факт же отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджено висновком експерта № 1003 е від 10.03.2016 р. (т. 2 а.с. 6-7) згідно якого у останнього виявлено тілесне ушкодження у вигляді: садна в тім`яно-потиличній області по центру. Вона не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким було нанесено, можливо лише вказати, що воно спричинено від механічної дії тупого предмету або при ударі об такий, що діяв в область голови ззаду. Термін його отримання становить біля 4-6 діб до моменту огляду, тобто воно могло бути отримано і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлене у нього тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки.

З цього ж висновку вбачається, що за даними наданої медичної документації у потерпілого був клінічно встановлений діагноз: «забій м`яких тканин в області нижньої щелепи ліворуч», що об`єктивно підтверджує показання потерпілого про нанесення йому удару в щелепу.

З додаткового висновку експерта № 1573 е від 20.04.2016 року (т.2. а.с. 95-96) вбачається, що характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді садни в тім`яно-потиличній області не суперечить механізму його спричинення на який він вказує в ході проведення слідчого експерименту.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_3 05.03.2016 р. вчинив напад поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, внаслідок чого заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 10 гривень та мобільним телефоном марки «іРhone 5 S» і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Невизнання вини обвинуваченим суд сприймає як його спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності, оскільки його показання повністю спростовуються описаними вище доказами, зокрема, показаннями потерпілого, який впізнав нападника беззастережно і підтвердив це в судовому засіданні.

Посилання сторони захисту на те, що протокол впізнання від 05.03.2016 є недопустимим доказом оскільки обвинуваченого пред`явили для впізнання серед трьох інших осіб, які значно відрізнялись за зовнішністю, зокрема, за зростом, а також у обвинуваченого в руках були папери, що вирізняло його серед інших, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 228 КПК України передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Як вбачається з протоколу впізнання та додатку до нього, для впізнання було представлено чотирьох осіб чоловічої статі, які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Те, що одна особа з чотирьох трохи вища за інших, не може розцінюватись як різка відмінність, оскільки потерпілий впізнавав обвинуваченого не лише за зростом, а за сукупністю ознак, які зазначені в протоколі, в яких різкої відмінності між впізнаваємими особами не має. Наявність же в руках обвинуваченого паперів не може свідчити про недопустимість протоколу впізнання, так як з протоколу вбачається, що за паперами потерпілий особу не впізнавав.

Посилання сторони захисту на те, що протокол впізнання від 05.03.2016 є недопустимим доказом оскільки фактично були відсутні поняті, так як данні про понятого ОСОБА_16 зазначені не вірно, а понята ОСОБА_17 не пам`ятає деталей впізнання, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи для впізнання, а відповідно до ч. 3 ст. 104 КПК України протокол має містити данні про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання).

Як вбачається з протоколу (т. 2 а.с. 97) під час проведення впізнання особи були присутні двоє понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_16 дані про яких зазначено в обсязі передбаченому законом.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в березні 2016 вона дійсно була запрошена понятою при впізнанні в ході чого потерпілий опізнав чоловіка який на нього напав, однак деталей цих подій вона не пам`ятає.

Понятий ОСОБА_16 не був допитаний в якості свідка, так як згідно рапорта працівника поліції він за адресою зазначеною в протоколі не проживає.

Аналізуючи всі вище перелічені обставини, зокрема, те що в протоколі зазначено всі данні про понятих, те що під час цієї слідчої дії був присутній захисник і ніхто, ані захисник, ані обвинувачений, не висловили в протоколі зауважень щодо відсутності понятих, чи щодо невірного встановлення їх даних, суд приходить до висновку про те, що поняті були присутні під час цієї слідчої дії, а невірне зазначення даних про місце проживання одного з них не може свідчити про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання, так як особа може бути встановлена за документом, який не має вказівки про її місце проживання, як то водійське посвідчення, а місце проживання встановлюється зі слів.

Сам-пособі факт вилучення мобільного телефону марки «іРhone 5 S» у ОСОБА_4 не свідчить про невинуватість ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині, а може свідчити лише про те, що цей телефон ОСОБА_3 на Центральному мосту передав ОСОБА_4 , так як і потерпілий ОСОБА_9 впевнено стверджує про те, що на нього здійснив напад саме ОСОБА_3 , і потерпілий ОСОБА_11 впевнено стверджує, що саме ОСОБА_3 на мосту дістав телефон марки «іРhone 5 S» зі своєї кишені в момент коли обвинувачені пропонували потерпілим придбати цей телефон.

Посилання обвинувачених на те, що потерпілий обмовляє їх судом не приймаються до уваги, оскільки до цих подій потерпілий не був знайомий з обвинуваченими і підстав обмовляти в судовому засіданні не встановлено.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, їх винність в інкримінованому їм злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і дослідженим в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_10 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що в той день, близько 13-00 годин він зустрівся на правому березі м. Дніпропетровська зі своїм знайомим ОСОБА_11 та вони вирішили піти в ТЦ Вавилон на лівий берег. З цією метою вони піднялись на Центральний міст і вирушили в бік лівого берегу. В цей час вони помітили раніше їм незнайомих ОСОБА_3 , який мав тату на шиї та одягнутий в джинси і куртку та ОСОБА_4 , який був одягнений в спортивний костюм, які стояли на мосту і коли потерпілий з товаришем проходили повз них, то вони попросили телефон щоб зателефонувати на МТС, на що потерпілий з товаришем відповіли відмовою та пішли далі. При цьому потерпілий помітив, що обвинувачені були в стані алкогольного сп`яніння. Через декілька метрів обвинувачені наздогнали потерпілих та взяли їх за шиї, чим обмежили їх рух і запропонували придбати у них телефон «Iphone 5 S» золотого кольору за 300 гривень, так як їм треба були гроші на поїздку до Павлограду, на що потерпілі знову висловили відмову. Після цього один з обвинувачений витяг телефон, який намагався продати, з кишені і показав його, однак потерпілий помітив, що на задній кришці телефону були сліди крові, а тому повторив свою відмову в придбанні цього телефону. Обвинувачені сказали, що якщо потерпілі не куплять телефон, то вони їх скинуть з мосту. Після чого взяли з двох боків за плечі ОСОБА_11 , підвели до перил і трохи перехилили його. Потерпілий в цей час вирішив захистити товариша, а тому вдарив ОСОБА_4 і крикнув товаришу тікати та побіг в бік правого берегу, однак ОСОБА_4 його наздогнав, вдарив в ноги від чого потерпілий впав і в цей час помітив, що ОСОБА_18 б`є в обличчя кулаком ОСОБА_19 . Після падіння ОСОБА_4 наніс 5-7 ударів ногами в область обличчя потерпілого, потім обшарив його кишені і витяг з кишені мобільний телефон. Після цього він підняв потерпілого і повів його до ОСОБА_18 , однак в цей момент під`їхали поліцейські, які всіх затримали та відвезли спочатку в Шевченківський РВ, а потім вже в Жовтневий РВ.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2016 року та доданих до них фото (т.2 а.с. 118-137) за участю потерпілого ОСОБА_10 , було підтверджені пояснення останнього надані у судовому засіданні, оскільки в ході вказаного слідчого експерименту потерпілий вказав точне його місце знаходження під час нападу, механізм нанесення йому ударів і ці данні узгоджуються з його показами, даними в судовому засіданні.

Під час пред`явлення осіб для впізнання 05 березня 2016 р. (т. 2 а.с. 42-46, 47-51) потерпілий ОСОБА_10 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, які вчинили відносно нього злочин, що підтверджує та доповнює показання потерпілого, надані в судовому засіданні про те, що саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили на нього та його товариша напад.

З показань потерпілого ОСОБА_11 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що 05.03.2016 року він та його товариш ОСОБА_20 зустрілись біля 11-12 години ранку біля «ТЦ Мост Сіті», та пішли гуляти, ходили по Набережній та по центру. Десь біля 14-15 години вони зайшли на Центральний міст та збиралися йти у бік «ТЦ Вавилон» пішки. Вони зайшли на міст, та пройшли метрів двадцять. Через декілька хвилин підійшли хлопці та попросили мобільний телефон щоб подзвонити. Потерпілі їм відповіли що в них немає телефонів та пішли далі у напрямку лівого берегу. Через хвилину невідомі знов підійшли до них та стали попереду, ОСОБА_18 витягнув з кишені Iphone 5s золотистого кольору та вони запропонували купити його за триста гривень, тому що їм не вистачало на проїзд додому, потерпілі відповіли, що в них немає грошей та пішли далі. Через хвилину невідомі знов підійшли і почали вже висловлювати погрози у бік потерпілих. ОСОБА_18 почав казати щоб потерпілі віддали їм телефони, а якщо ті відмовлять, то обвинувачені скинуть їх з мосту. В цю мить ОСОБА_10 відштовхнув ОСОБА_4 котрий стояв позаду ОСОБА_11 та побіг у бік центру, крикнвши: «Сашко, біжи», але його тримав за куртку ОСОБА_18 . ОСОБА_11 намагався вирватися, але його відразу вдарив ОСОБА_21 правим кулаком у район лівого ока. Потерпілий був у шоковому стані, завмер та стояв на місці, його знов хотіли вдарити, але потерпілий ухилився від удару. Після цього ОСОБА_3 намагався вдарити потерпілого ногою, однак той встиг схопити ногу нападника та кинути його на землю, і побіг у сторону ОСОБА_10 . Коли він біг, то бачив як ОСОБА_20 повалив на землю ОСОБА_4 та бив ногами в обличчя. В цей час ОСОБА_18 швидко підвівся та схопив потерпілого за шию рукою та почав схиляти через парапет на мосту. ОСОБА_18 казав щоб потерпілий віддав телефон і тоді він його відпустить. Під його натиском потерпілий витяг телефон з кишені та віддав обвинуваченому, який поклав телефон у свою кишеню та одразу перестав тримати і відпустив ОСОБА_11 . Потім вони пішли до ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , який продовжував бити ногами лежачого ОСОБА_10 . Поки потерпілий з нападником йшли ОСОБА_3 віддав телефон ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_4 перестав бити ОСОБА_10 він сказав: «Давай швидко телефон» і ОСОБА_10 витяг телефон з кишені і ОСОБА_22 одразу його вихопив та поклав собі в кишеню. Потім всі пішли далі по мосту, так як нападники сказали, що коли перейдемо міст, то вони віддадуть їм телефон ОСОБА_23 . Вони всі почали рухатися у бік ТЦ Вавилон і через хвилини 3-4 приїхала поліція. Робітники поліції вийшли з автомобілю, підійшли до потерпілих та почали питати що трапилось. Потім їх відвели у бік та вони розповіли все що трапилось. Поліція посадила до службового автомобілю нападників та сказали щоб вони чекали іншу патрульну машину щоб вона доправила до відділення поліції. Пізніше потерпілого запросив слідчий до відділу поліції, де він пізнав нападників по чорно-білих фото на протоколі. Впізнати нападників було не складно він дуже добре запам`ятав їх.

Під час проведення слідчих дій - пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками 28 квітня 2016 р. (т. 2 а.с. 140-142, 143-145) потерпілий ОСОБА_11 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, які вчинили відносно нього злочин, що підтверджує та доповнює показання потерпілого, надані в судовому засіданні.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2016 року та доданих до них фото (т.2 а.с. 146-150) за участю потерпілого ОСОБА_11 , було підтверджені пояснення потерпілого ОСОБА_11 , надані у судовому засіданні, зокрема, щодо точного місце знаходження скоєного нападу, механізму нанесення одного удару правою рукою обвинуваченого зжатою в кулак в ліву частину обличчя, місце де обвинувачений ОСОБА_3 перехиляв потерпілого через перила та забрав у нього телефон, який потім віддав.

З показань потерпілої ОСОБА_12 , допитаної в судовому засіданні вбачається, що в той день на початку третьої години їй зателефонувала невідома жінка і повідомила, що її син знаходиться у ОСОБА_24 так як на нього було здійснено напад з метою забрати його телефон Lenovo. Приблизно через тридцять хвилин після дзвінка потерпіла приїхала до ОСОБА_25 де знаходився її син, який дійсно був побитий, з синцями на обличчі, не ставав на одну ногу, так як було пошкоджено тазобедрений суглоб. Він пояснив, що на нього напали особи, які побили його і забрали телефон Lenovo, який йому дарував його батько. В ході перебування в РВ працівниками поліції було проведено впізнання в ході яких її син опізнав ОСОБА_4 і ОСОБА_18 як осіб, які вчинили розбійний напад відносно нього. Після 00-00 годин їх відпустили і потерпіла повезла сина до лікарні, де йому було встановлено діагноз пошкодження ока та забиття ноги.

З показань потерпілого ОСОБА_13 , який допитаний в судовому засіданні вбачається, що 05.03.2016 року йому надійшов дзвінок від колишньої дружини, та вона розповіла що з його сином ОСОБА_26 трапилась якась пригода і дала телефон поліцейського. В цей же день він зв`язався з поліцейським та той йому розповів, що трапилось. В подальшому син розповів потерпілому, що на нього з товаришем вчинили напад та намагалися пограбувати. 05.03.2016 року, він та його син підійнялись до кабінету слідчого написали заяву, сина допитали під його наглядом і вони пішли. На впізнанні він не був присутній та нападників раніше не бачив.

Крім того, показання потерпілих об`єктивно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_15 допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона являється інспектором патрульної поліції і в березні 2016 року здійснювала патрулювання разом з напарником ОСОБА_27 в патрулі № 204. Їй на планшет надійшло повідомлення про те, що на Центральному мосту відбувається бійка. Вони з напарником вирушили на міст, і виїхавши на нього з правого берега почали рух з невеликою швидкістю в бік лівого берегу. В ході руху вони помітили двох хлопців, які йшли в бік лівого берегу, а через двадцять метрів попереду них йшли двоє дітей. Коли вони проїжджали повз дітей, то побачили на обличчі одного з них пошкодження і зупинились. Свідок запитала що сталось і діти розповіли, що чоловіки, які йшли позад них напали на них та відібрали мобільний телефон. Діти розповідали, що їх перехиляли через перила і погрожували розправою. В цей час до них підійшли ті два чоловіка обвинувачені. В одного з них були збиті костяшки на руках, що свідчить про те, що він когось бив. Свідок всадила дітей в автомобіль, а напарник провів поверхневий огляд чоловіків в ході якого нащупав мобільні телефони та попросив їх показати, хлопці показали ОСОБА_28 , якийсь сенсорний телефон та кнопочний сіменс. Один з потерпілих в цей час описав телефон, який в нього забрали і який виявився сенсорним телефоном, які дістав з кишень нападник. Після цього свідок викликала ще один патруль, який забрав дітей, а свідок з напарником затримали обвинувачених і доправили до ОСОБА_29 а звідти до Жовтневого ВП.

З протоколу огляду від 05.03.2015 року вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон марки Lenovo A-369-I imei НОМЕР_5 , imei НОМЕР_6 в чохлі чорного кольору без візуальних пошкоджень який булий було вилучено в присутності двох понятих у громадянина ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 16-18), а як вбачається з висновку судово-товарознавчої експертизи № 1472-16 від 18.03.2016 р. (т. 2 а.с. 20-24) станом на 05 березня 2016 року залишкова вартість вказаного мобільного телефону становить 1 614, 05 гривень.

Факт отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень підтверджено висновком експерта № 1148 е від 22.03.2016 р. (т. 2 а.с. 52) згідно якого у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій параорбітальній області, суб`юктивального крововиливу лівого ока у внутрішнього кута, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, а згідно додаткового висновку експерта № 157е від 21.04.2016 року (т.2. а.с. 116-117) характер виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на який він вказує в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударах руками та ногами по обличчю, що об`єктивно підтверджує правдивість показань потерпілого.

Як вбачається з висновку судово-товарознавчої експертизи № 1545-16 від 22.03.2016 р. (т. 2 а.с. 29-32) станом на 05 березня 2016 року залишкова вартість мобільного «Nokia 1208» imei 358/ НОМЕР_7 з корпусом чорного кольору, бувшого у користуванні, становить 216, 90 гривень.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового слідства вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб, так як в судовому засіданні беззаперечно встановлено факт погроз з боку обвинуваченого на адресу потерпілих скинути їх з мосту, що є погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, а також встановлено факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ногами та руками по голові потерпілого, який лежав на землі, що можна віднести до застосування насильства небезпечного для здоров`я особи.

Водночас, дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковані не вірно, а прокурором цей недолік в судовому засіданні не виправлено.

Так, згідно обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

В судовому засіданні встановлено факт застосування обвинуваченим ОСОБА_3 насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу шляхом придушування та перехиляння потерпілого через поручні мосту в бік річки, також в судовому засіданні встановлено факт погроз з боку обвинуваченого на адресу потерпілих скинути їх з мосту, що є погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи.

Водночас, ані в обвинувальному акті ані в судовому засіданні не встановлено факту застосування обвинуваченим насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, а отже в цій частині кваліфікація дій обвинуваченого не вірна.

В той же час, суд не може кваліфікувати дії обвинуваченого як застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу оскільки така кваліфікація дій обвинуваченого судом буде виходом за межі пред`явленого обвинувачення і порушить право особи на захист.

Таким чином, дії ОСОБА_3 необхідно правильно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Невизнання обвинуваченими своєї вини суд сприймає як намагання уникнути відповідальності, а їх посилання на те, що потерпілі їх обмовляють не ґрунтуються на даних встановлених судом згідно яких потерпілі раніше не були знайомі з обвинуваченими і підстав для наклепу на останніх у них немає.

Більш того, статура та вік потерпілих додатково свідчать про те, що вони не могли дати відсіч обвинуваченим, якій фізично сильніші та виглядають значно старше потерпілих.

Сам-пособі факт повернення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_30 мобільного телефону не свідчить про те, що ОСОБА_3 не мав наміру ним заволодіти, а з урахуванням показань потерпілих та висновку експерта про вартість цього телефону може свідчити лише про те, що він для обвинуваченого не представляв жодної матеріальної цінності, а тому був повернутий потерпілому.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які являються тяжкими, обставини вчинення цих злочинів, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності та проти здоров`я особи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо. (т. 1 а.с. 193, т. 2 а.с. 65-69), має на утриманні малолітню дитину (т. 1 а.с. 195), хворіє на дисимінований турбелкульоз вірних долей у фазі інфільтрації (т. 1 а.с. 192).

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

Обставинами, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочину.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, продовживши вчинення злочинів, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який судимий за злочини проти власності та скоїв новий злочин в період іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина, по місцю проживання характеризується посередньо (т. 2 а.с. 84-86).

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

Обставинами, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочину.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, вчинивши новий злочин під час іспитового строку, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що обтяжують покарання обвинуваченого

Підстав для застосування до ОСОБА_4 , положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року (т. 2 а.с. 92-94) до трьох років позбавлення волі, то суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року.

Водночас, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2014 року, яким не враховано вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року, а в даний час суд не вправі застосовувати ст. 70 КК України для складення покарань за цими вироками, то суд приходить до висновку, що вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2014 року підлягає самостійному виконанню.

Речові докази підлягають поверненню потерпілим, а судові витрати стягненню з обвинувачених.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши остаточне покаранням у вигляді восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 5 березня 2016 року.

Зарахувати в строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_3 під вартою з 05 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком законної сили але не більш ніж до 12 квітня 2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання у вигляді двох місяців позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року, визначивши остаточне покаранням у вигляді восьми років двох місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 5 березня 2016 року.

Зарахувати в строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_4 під вартою з 05 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили але не більш ніж до 12 квітня 2017 року.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2014 року підлягає самостійному виконанню.

Речовий доказ мобільний телефон «iPone 5S» золотого кольору imei НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Речовий доказ мобільний телефон марки «Lenovo A369-I» imei 1 НОМЕР_2 , imei 2 НОМЕР_3 повернути потерпілому ОСОБА_10 .

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Nokia 1208» imei : НОМЕР_4 повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1471-16 від 18.03.2016 в розмірі 172,60 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1472-16 від 18.03.2016 в розмірі 172,60 гривень та витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1545-16 від 22.03.2016 в розмірі 172,60 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченим та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1