Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/34/17
Номер провадження 1-кп/530/28/17

У Х В А Л А
іменем України
21.04.2017 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 від 09.09.2016 року, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні, на стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу, який було обрано обвинуваченим: ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 ,не заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 ,не заперечували проти продовження запобіжного заходу.

Строк обраного щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження, збігає 25.04.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії».

Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з викладеним, беручи до уваги те, що надійшло клопотаня щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, що ОСОБА_4 ніде не працює і немає постійного доходу, не одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини і у зв`язку з цим може вчиняти інші злочини та може переховуватися від органів досудового розслідування та суду щоб уникнути покарання. Крім цього ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні багато епізодного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше трьох років, нові злочини вчинив маючи непогашену судимість, за раніше вчинені аналогічні корисні злочини, що свідчить про підвищення його суспільної небезпечності і реальність ризику продовження злочинної діяльності.
Також, беручи до уваги, що ОСОБА_6 на даний час ніде не працює та не навчається, постійного заробітку не має, не одружений, але має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю матір`ю в АДРЕСА_2 . Він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк більше трьох років.
Будучи звільненим з під варти, ОСОБА_4 має можливість разом із ОСОБА_6 переховуватися від суду та вчинити новий злочин, а також впливати на свідків обвинувачення. При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_4 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вони, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на їх матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачені можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Зазначене вище свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду.

Крім цього, суд враховує, що на даний час по справі проведено допит не всіх свідків, а тому ризик можливості впливу на таких осіб також існує.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, та не проводилося дослідження письмових доказів по справі, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, зокрема на це вказує і періодичність та кількість проведених судових засідань по справі, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу строком на два місяці.

Зважаючи на вище викладене, клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу підлягає до задоволення.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 36, 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, ч.3 ст.331, 369-372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
1.Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання на 60 днів - задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляду тримання під вартою строком на 60 ( шістдесят ) днів з 21.04.2017 року по 20.06.2017 року.

3.Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 ( шістдесят ) днів з 21.04.2017 року по 20.06.2017 року.

В судове засідання на 10 год. 00 хв. 8 травня 2017 року, доставити обвинуваченого: ОСОБА_4 , який утримується під вартою в Полтавському слідчому ізоляторі №23 ( м. Полтава, вулиця Пушкіна, 91)

Ухвала оскарженню не підлягає.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1