провадження №1-кп/389/16/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002212 від 22 листопада 2015 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.11.1999 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 р. до 1 року позбавлення волі; 13.02.2004 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 08.11.2004 Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 04.03.2009 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 296, ст. 297 КК України до 4 років позбавлення волі, 26.05.2009 апеляційним судом Кіровоградської області вказаний вирок змінено в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 296, ст. 297 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; 04.04.2012 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч. 3 ст. 135 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а також скоїв залишення у небезпеці, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, за наступних обставин.
18 листопада 2015 року у вечірній час доби ОСОБА_4 перебував біля ділянки вирубки лісонасадження поблизу водоймища «Чорне озеро», яке розташоване між с. Водяне та с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, де вживав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 .
Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої у ОСОБА_4 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вищевказаній ділянці місцевості, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 не менше десяти ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба.
Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді численних крововиливів, забійних ран голови, крововиливів на тулубі та кінцівках, крововиливів м`яких тканин голови, підоболонкових крововиливів головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 166 від 04.01.2016, по тяжкості відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Смерть ОСОБА_6 настала близько 05.00 год. 19.11.2015 року та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями та стала наслідком черепно-мозкової травми з масивними підоболонковими крововиливами.
Крім того, спричинивши 18 листопада 2015 року у вечірній час доби своїй співмешканці ОСОБА_6 , за вищевказаних обставин тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_4 усвідомлював, що внаслідок цього ОСОБА_6 опинилась в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним як член сім`ї піклуватися про ОСОБА_6 , маючи змогу надати їй допомогу, у тому числі шляхом невідкладного виклику швидкої медичної допомоги, будучи особою, яка сама поставила потерпілу в небезпечний для її життя стан, усвідомлюючи, що вона опинилася у небезпечному для життя стані внаслідок його протиправних дій, покинув ОСОБА_6 в нічний час у лісі та в наступному, не зважаючи на факт не з`явлення її до місця їхнього спільного мешкання, а саме до бази відпочинку біля вказаного водоймища «Чорне озеро», жодних адекватних заходів, спрямованих на надання ОСОБА_6 необхідної допомоги, не вжив, хоча мав таку можливість, чим залишив потерпілу в небезпеці.
Як наслідок смерть ОСОБА_6 настала біля ділянки вирубки лісонасадження на відстані 150 метрів від водоймища «Чорне озеро», яке розташоване між с. Водяне та с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, близько 05.00 год. 19 листопада 2015 року та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч. 3 ст. 135 КК України визнав і надав суду покази про те, що 18 листопада 2015 року перебував на дачі, що розташована у лісі поблизу Чорного озера разом з ОСОБА_6 , з якою він знаходився у фактичних шлюбних відносинах.
Вирішили піти до села, що знаходилось неподалеку, за алкогольними напоями. На зворотньому шляху по дорозі до тимчасового місця проживання зазначеної вище дачі, разом із ОСОБА_6 вживали алкогольні напої. Під час цього між ними виникла сварка, в ході якої він завдав ОСОБА_6 тілесні ушкодження, удари наносив по всьому тілу, в загальній кількості близько десяти. Ці події відбувались у вечірній час доби, вже було темно. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 попрямувала у протилежному від нього напрямку, а він в свою чергу повернувся на дачу, де одразу заснув, і згадав про ОСОБА_6 лише після того як прокинувся. Він спробував її пошукати, але до позитивних результатів це не призвело. Сенсу надалі шукати потерпілу в лісі він не бачив та повернувся додому. У своїх показах обвинувачений не заперечував, що і раніше за час спільного проживання, неодноразово застосовував фізичне насильство до ОСОБА_6 .
Вина обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 3 ст. 135 КК України підтверджується також показами свідків та матеріалами кримінального провадження, дослідженими у судовому засіданні.
Так, допитаний під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_7 надав суду показання, відповідно до яких познайомився з ОСОБА_4 восени 2015 року за наступних обставин. В лісі поблизу Чорного озера розташована дача, належна його приятелеві, за проханням якого він мав вирішити питання догляду за цим майном. Таким чином він звернувся до ОСОБА_4 , запропонувавши йому пожити на цій дачі, тим самим пригледівши за нею. Попередньо домовившись про зазначені обставини, разом з обвинуваченим, з яким також була жінка на ім`я ОСОБА_8 , вони поїхали на цю дачу і останні одразу вирішили там залишитись, а він зобов`язався невдовзі привезти їм продукти харчування. У ОСОБА_8 при зустрічі були синці під очима, коли він запитав її про їхнє походження, то ОСОБА_4 відповів, що це профілактика.
Через декілька днів свідок приїхав на дачу, привіз продукти харчування, але в будинку і поруч з ним нікого не було, пробув до вечора, але так ніхто і не з`явився.
Наступного дня подзвонили з міліції і повідомили, що в лісі неподалеку цієї дачі знайдено труп жінки, за фотографіями впізнав ОСОБА_8 співмешканку ОСОБА_4 .
В подальшому бачив ОСОБА_4 , коли його виводили з поліцейського відділку. Запитавши у нього, що сталося, той відповів, що вони з ОСОБА_8 трохи побилися, у чому винна водка (дослівно).
Допитаний під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 надав суду показання, відповідно до яких восени 2015 року у вихідний день о 09.00 год. поїхав до лісу. Виїхавши на бугор, побачив біля колоди труп жінки. При цьому, він близько не підходив. Жінка лежала на спині, права нога у неї була підігнута. За декілька метрів від колоди стояли її капці. Поруч трясина, присутні були сліди лише однієї людини. Після цього викликав міліцію.
Допитаний під час досудового розслідування в якості свідка ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не будучи допитаним в судовому засіданні в рамках даного кримінального провадження.
При цьому, за загальним правилом, згідно зі ст.23 КПК суд приймає як доказ показання осіб, які дають їх усно в судовому засіданні, за винятком деяких випадків. Тому лише з моменту надання показань свідків у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання з огляду на положення ст.ст.84, 95 КПК набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.
Так, ч.4 ст.95 КПК передбачено, що суд може обгрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 3 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3«d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити.
Таким чином суд визнає недопустимим доказом покази надані під час допиту на стадії досудового розслідування свідком ОСОБА_10 , зафіксовані у відповідному протоколі допиту, на які як на докази винуватості обвинуваченого посилався прокурор в ході судового розгляду.
Разом з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 3 ст. 135 КК України підтверджується і дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:
Том № 1
- протоколом огляду місця події від 22 листопада 2015 року, об`єктом огляду є ділянка вирубки лісонасадження на відстані 150 метрів від водоймища «Чорне озеро», яке розташоване між с. Водяне та с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, за місцем виявлення трупу потерпілої. З відповідною фототаблицею (а.с. 3-7);
- протоколом огляду трупа ОСОБА_6 від 23 листопада 2015 року з відповідною фототаблицею (а.с.15-16);
- копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_6 № 3043 від 23 листопада 2015 року (а.с.17);
- протоколом огляду місця події від 23 листопада 2015 року за участю ОСОБА_4 в присутності понятих, об`єктом огляду є приміщення кабінету № 312 Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, під час якого ОСОБА_4 віддав свій бушлат кольору хакі, в якому як він раніше показав, він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , з відповідною фототаблицею (а.с.25-26);
- висновком експерта №166 від 04 січня 2016 року, відповідно до якого:
1) При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді численних крововиливів, забійних ран голови, крововиливів на тулубі та кінцівках, крововиливів м`яких тканин голови, під оболонкових крововиливів головного мозку. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів і не менш як від 19 травматичних впливів та за давністю утворення можуть відноситись до дати 18.11.2015 року;
2) За тяжкістю в сукупності вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя під час утворення;
3) Індивідуальні властивості тупих предметів в ушкодженнях - не відобразилися;
4) Враховуючи локалізацію, взаємне розташування та характер тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, утворення всього комплексу тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається;
5) Найбільш вірогідне взаємне розташування нападаючого та потерпілого під час утворення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близьке до такого;
6) Всі тілесні ушкодження, що виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_6 спричиненні прижиттєво і утворились одночасно;
7) Смерть ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виявленими тілесними ушкодженнями та стала наслідком черепно-мозкової травми з масивними під оболонковими крововиливами;
8) Смерть ОСОБА_6 настала через деякий час після отримання тілесних ушкоджень, тривалість якого близько 6 годин;
9) Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 могла здійснювати активні дії протягом незначного періоду часу, але судово-медичних даних, на основі яких можна вказати його тривалість немає;
10) При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 захворювань, які могли призвести до смерті не виявлено;
11) При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_6 етанолу не виявлено (а.с. 29-31);
- висновком експерта № 233 від 04 січня 2016 року додатково до №166, відповідно до якого ознайомившись з протоколом слідчого експерименту від 23 листопада 2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 та наданим відеозаписом вказаної слідчої дії, судово-медичний експерт може стверджувати, що тілесні ушкодження виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 могли утворитись при обставинах, на які вказав підозрюваний під час слідчого експерименту (а.с. 35-37);
- висновком експерта № 919 від 1 грудня 2015 року щодо групової належності крові ОСОБА_6 (а.с.43-44);
- висновком експерта № 920 від 17 грудня 2015 року, відповідно до якого кров в об`єкті 18 на бушлаті ОСОБА_4 може належати потерпілій ОСОБА_6 (а.с. 50-52);
- висновком судово-психіатричного експерта № 618 від 25.12.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_4 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с. 56-57);
- протоколом огляду предмету від 23 листопада 2015 року, яким є два шльопанці синього кольору, вилучені 22.11.2015 при проведенні огляду місця події за місцем виявлення трупа ОСОБА_6 , бушлат ОСОБА_4 зі слідами бурого кольору на правому рукаві, вилучений 23.11.2015 при проведенні огляду місця події у Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області (а.с. 59);
- протоколом слідчого експерименту від 23.11.2015 за участю ОСОБА_4 , судово-медичного експерта ОСОБА_11 в присутності понятих, під час якого ОСОБА_4 показав де, за яких обставин і як наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 (а.с. 69-70).
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінуємих йому кримінальних правопорушень, також підтверджується переглянутим в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту від 23 листопада 2015 року з участю ОСОБА_4 , судово-медичного експерта ОСОБА_11 в присутності понятих, під час якого обвинувачений надав покази про те, що між ним та ОСОБА_6 в лісі по дорозі до місця тимчасового мешкання, яке знаходилось на дачі біля озера, в нічний час сталася бійка, під час якої він наносив ОСОБА_6 кулаками удари в обличчя і по тулубу, розбив ніс. В цей час він був одягнений у камуфляжну куртку. Він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому всіх обставин нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій не пам`ятає. Потерпілій вдалось втікти і сховатись. Так як у лісі було темно, він не став її шукати і повернувся на дачу.
На думку суду, обвинуваченим під час слідчого експеримента, покази були надані впевнено, послідовно, при цьому супроводжувались вільною активною жестикуляцією, певним емоційним навантаженням, яке притаманне особі, яка в дійсності була учасником відповідних подій. Обставини щодо незаконного впливу співробітників Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області під час проведення досудового розслідування, на що в ході судового розгляду вказував обвинувачений, не знайшли свого підтвердження.
Ухвалою суду від 08.12.2016 прокурору було доручено провести перевірку вищевказаних фактів, але в ході відповідного досудового розслідування факти тиску на обвинуваченого зі сторони працівників поліції було спростовано. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_12 від 29.05.2017 р. відповідне кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000073 від 09.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні працівників Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області складу даного кримінального правопорушення. В подальшому в судовому засіданні обвинувачений і сам спростував власні покази у цій частині, що були надані ним раніше.
Відповідно до змісту частини 2 статті 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у частині 1 статті 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психологічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Отже, для такої кваліфікації дій особи як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має бути встановлена наявність саме необережної форми вини щодо настання смерті потерпілого та умисної форми вини щодо заподіяння тілесних ушкоджень, що мало місце і в даному випадку.
Згідно правового висновку Верховного Суду України від 28.05.2015 року у справі № 5-25кс15, склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необреженого заподіяння смерті, оскільки за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Суд зазначив, що, вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових більш тяжких, не бажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються їй лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини.
В даному випадку особа, яка завдає тілесних ушкоджень, діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то її настання на боці винуватої особи мається лише необрежена форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Отже, якщо смерть потерпілого настала від тяжкого ушкодження, заподіяного сильним ударом кулака в голову, то такого характеру діяння винуватого мають розцінюватись як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, та кваліфікуватися за частиною другою статті 121 КК лише за наявності умислу винуватого щодо тяжких тілесних ушкоджень і необережності щодо смерті (тобто при змішаній формі вини).
Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема стаття 135 КК встановлює кримінальну відповідальність за завідоме залишення в небезпеці.

Суспільна небезпечність цього злочину полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

За змістом статті 135 КК, поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Іншими словами, саме поставлення в небезпеку знаходиться за межами вказаного злочину та за певних умов містить окремий склад злочину.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Поняття «завідомість» означає усвідомлення особою, яка чинить будь-яке діяння, певних фактів чи обставин, які випливають зі змісту кримінально-правової заборони залишення в небезпеці, та є ознакою, яка характеризує інтелектуальний момент умислу. В діях особи наявний склад злочину лише тоді, коли вона достовірно знала про небезпеку, що загрожує потерпілому, і про те, що вказана небезпека загрожує життю останнього. Тільки неусвідомлення особою небезпечного для життя стану безпорадної особи виключає кримінальну відповідальність за залишення в небезпеці.
Отже, відповідно до змісту диспозиції статті 135 КК суб`єкт цього злочину має усвідомлювати: а) небезпечний для життя стан потерпілого; б) безпорадність особи, про яку даний суб`єкт повинен був піклуватися або яку поставив в небезпечний для життя стан; в) загроза життю виникла внаслідок поставлення його в небезпечний для життя стан суб`єктом злочину чи внаслідок подій або явищ, не пов`язаних з поведінкою винного; г) суб`єкт злочину має можливість надати необхідну потерпілому допомогу.

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Таку позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 06 березня 2014 року (справа №5-1кс14), рішення якого згідно зі ст. 458 КПК є обов`язковими для всіх судів України.
У судовому засіданні обвинувачений не заперечував, що перебував із потерпілою у фактичних шлюбних відносинах, що означає, що вказані особи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок незаконних дій обвинуваченого потерпіла опинилась у небезпечному становищі, отримавши ряд тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, перебуваючи в лісі, тобто будучи позбавленою можливості звернутись за сторонньою допомогою з об`єктивних підстав, вжити заходів до самозбереження внаслідок власного безпорадного стану, в нічний час доби. На дворі стояла пізня осінь, засобів зв`язку при ній виявлено не було. Отже, обвинувачений, усвідомлюючи небезпечний стан потерпілої, до якого він умисно її довів своїми незаконними діями, свідомо залишив її у небезпеці, заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілої не вжив, хоча мав змогу надати їй допомогу.
Надаючи оцінку вказаним вище доказам у своїй сукупності, суд не сумнівається у їх належності, допустимості та вважає такі докази достатніми для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази по даному кримінальному провадженню, суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії правильно кваліфікованими за ч.2 ст.121 та ч. 3 ст. 135 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а також залишення у небезпеці, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, які закон класифікує як тяжкі, особу ОСОБА_4 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину у скоєному визнав, запевнивши, що усвідомив протиправність свого діяння, розкаявся.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого суд відносить скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та наявність обставини, яка таке покарання обтяжує, суд вважає, що за спрямованістю поведінки обвинувачений як особа представляє небезпеку для суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.121 та ч. 3 ст. 135 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі, оскільки суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання і можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає. На думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_4 саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як зі сторони обвинуваченого, так і інших осіб.
Наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не дають підстав стверджувати, що сукупність таких обставин вказує на істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину з можливістю призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, про що в судовому засіданні просив захисник обвинуваченого, а отже підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України відсутні.
Також, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, суд вважає необхідним зарахувати, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
По даному кримінальному провадженню цивільні позови не заявлено, процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні, долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 та ч. 3 ст. 135 КК України і призначити покарання за: ч.2 ст.121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі; за ч.3 ст.135 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з урахуванням його затримання та знаходження під вартою - з 24 листопада 2015 року, зарахувавши відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 24 листопада 2015 року по день набрання даним вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 тримання під вартою до набрання даним вироком законної сили залишити без змін.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: два шльопанці синього кольору, вилучені 22.11.2015 при проведенні огляду місця події за місцем виявлення трупу потерпілої ОСОБА_6 , а також бушлат ОСОБА_4 , вилучений 23.11.2015 при проведенні огляду місця події у Знам`янському ВП ГУНП в Кіровоградській області і зразки крові ОСОБА_6 , вилучені 23.11.2015 використані при проведенні судово-медичної експертизи, які поміщено до камери зберігання речових доказів Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим в той-же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1