Справа № 191/1513/17
Провадження № 1-кп/191/257/17
У Х В А Л А
іменем України
08 червня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді від 12.04.2017 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.06.2017 року включно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки враховані під час обрання запобіжного заходу ризики не змінилися, раніше судимий, обвинувачений перебував у розшуку близько місяця, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває з 07.12.2006 року на обліку у лікаря нарколога, не одружений, за місцем відбуття покарання характеризувався негативно.

Обвинувачений заперечував проти клопотання, просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт, зобов`язався з`являтись до суду за кожним викликом, про те, що він перебував у розшуку, йому не було відомо.

Суд, з урахуванням думки учасників процесу, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує вимоги ст.. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує встановлені судом підстави обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що докази про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень є вагомими, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до тяжкого злочину, обвинувачується в період не знятої та непогашеної в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжкого аналогічного злочину, що свідчить про його схильність до вчинення умисних тяжких злочинів, переховувався від органів поліції та суду, був затриманий на підставі ухвали суду з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не працює, не має постійного джерела прибутку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває з 07.12.2006 року на обліку у лікаря нарколога, не одружений, за місцем відбуття покарання характеризувався негативно, обвинувачується у вчиненні декілька епізодів викрадення майна з проникненням в інше сховище, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення або ризику переховування від суду.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні вказані ризики не зменшилися та обставини, що були підставою для взяття обвинуваченого під варту, не змінилися, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому, у виді тримання під вартою з урахуванням вимог ст. 183 КПК України терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження.

Доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт є належним чином не обґрунтованими, оскільки суду не було надано жодного належного доказу, а також не були спростовані обставини, що враховані судом при вирішенні заявленого клопотання. Крім того, доводи обвинуваченого не можуть свідчити про зменшення ймовірності реалізації вищезазначених ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також самі по собі не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора та зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 315 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, а саме, до 06.08.2017 року включно.

Копію ухвали направити начальнику УВП № 4 в Дніпропетровській області для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1