У Х В А Л А
04.05.2017 Справа №607/9724/16-к

Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду провадження стосовно:

1. ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.304, ч.3 ст.357 КК України;

2. ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України;

3. ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України;

4. ОСОБА_13 про обвинувачення за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України;

5. ОСОБА_7 про обвинувачення за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,-

постановив:
Обвинувачений ОСОБА_13 та всі потерпілі у судове засідання не з`явилися.

ОСОБА_13 повідомив суду про проведення йому лікування хірургічного втручання, тому не може прибути у судове засідання. Він буде перебувати на тривалому лікуванні, тому просить виділити стосовно нього матеріали в окреме провадження і зупинити провадження до його видужання.

В порядку визначеному статтями 334, 335 КПК України матеріали кримінального провадження можуть виділятися в окреме провадження ухвалою суду на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст.217 КПК України; у разі якщо обвинувачений захворів на тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь в судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

Захисник ОСОБА_9 пояснив, що підтримує клопотання обвинуваченого.

Прокурор пояснила, що недоцільно виділяти матеріали стосовно ОСОБА_13 , тому що необхідно буде забезпечувати явку потерпілих і свідків окремо по кожному судовому провадженні.

Інші учасники заперечень не заявили.

Суд вважає, що систематична тривала неявка потерпілих у судові засідання, неможливість вручити їм повістки через Укрпошту, які було надіслано рекомендованими листами з повідомлянням, але повернулися, оскільки не вручені, неналежне виконання стороною обвинувачення доручення суду про вручення судових повісток потерпілим, які прокурору було неодноразово надано судом, в порядку ст.135 КПК України, унеможливлюють здійснення судового розгляду в короткі строки, з причин, які не залежать від суду.

ОСОБА_13 перебуває на лікуванні, що підтверджено довідкою Тернопільської комунальної міської лікарні №2 від 04.05.2017 року.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, відкладення судового розгляду на тривалий час до одужання ОСОБА_13 може порушити права інших обвинувачених в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та буде суперечити вимогам ст.138 КПК України щодо розгляду провадження у розумні строки. За наведених обставин, з метою забезпечення розумних строків розгляду провадження щодо інших обвинувачених доцільно виділити матеріли стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 в окреме провадження, якому присвоїти єдиний номер, яке зупинити до його видужання. Розгляд провадження стосовно інших обвинувачених продовжити.

Сторона захисту просить відкласти судовий розгляд для повторного виклику потерпілих, пояснивши, що наполягають на їх обов`язковій участі.

Прокурор заявила клопотання продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на два місяці. Матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу обвинуваченим прокурором до клопотань не долучено. У клопотаннях прокурор посилається на те, що продовжують існувати ризики, які було враховано під час обрання запобіжних заходів обвинуваченим.

Захисник ОСОБА_12 пояснив, що він категорично заперечує клопотання прокурора. Воно подане з порушенням встановленого законом строку п`яти днів, копії клопотань обвинуваченим і захисникам не вручено. Також, до клопотання не долучено додатків, які підтверджують наведені мотиви. Тому, він заявляє клопотання змінити ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, які існували раніше суттєво зменшилися і недоцільно застосовувати найбільш суворий запобіжний захід. Крім цього, прокурор не довела, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим своїх обов`язків.

У письмовому клопотанні він вказав наступне. Клопотання прокурора необґрунтоване і таке, що не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Прокурор вказує про існування ризиків абсолютно формально без належного обгрунтування того, що зазначені ними ризики продовжують існувати у кримінальному провадженні, а також того, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить ризиків які на його думку існують. Заявлені прокурором ризики на: даний час суттєво зменшились, а подальше тримання під вартою ОСОБА_4 є не виправданим. Запобігти існуючим ризикам у провадженні може більш м`який запобіжний захід y вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченого за його постійним місцем проживання із застосуванням електронного засобу контролю. Прокурором не наведено переконливих доводів, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він підтримує клопотання захисника. Він заявляє клопотання змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що подав письмове клопотання, оскільки жодних ризиків немає. Його тривалий час утримують під вартою, а судовий розгляд здійснювати неможливо без потерпілих. Тривале утримання під вартою порушує його права.

Захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт в нічну пору доби, посилаючись на наступне. Подане прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необгрунтоване та подане із порушенням вимог КПК України. Обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутнє, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора. В інтересах ОСОБА_14 10.02.2017 року він подав прокурору Тернопільської області ОСОБА_15 заяву щодо забезпечення контролю за виконанням ухвали суду в частині етапування ОСОБА_5 до лікувального закладу у повному обсязі та 13.02.2017 року отримав відповідь №19/р-17 із змісту якої вбачається, що негайно належні заходи вжиті не були, а заява направлена для розгляду керівнику Тернопільської місцевої прокуратури. Проте, дана заява не була розглянута, відповідні заходи контролю не було вжито. Згідно відповіді на адвокатський запит №543 від 27.04.2017 року Тернопільської' комунальної міської лікарні №2, згідно даних документації приймального відділення лікарні №2 з 1 квітня 2017 року по 25 квітня 2017 року ОСОБА_16 не поступав. Таким чином, жодного контролю за виконанням вказаної ухвали прокурором не було здійснено і як наслідок близько чотирьох місяців рішення суду не виконується, що порушує конституційні права ОСОБА_14 . При постановлені ухвали просить врахувати наступні обставини: подяку ОСОБА_17 від в.о.командира 24 окремої механізованої бригади за патріотизм та вагомий внесок у підтримці військовослужбовців; позитивну характеристику з Чотрківської УВП №26 від 06.12.2016 року на ОСОБА_14 , згідно якої він за час перебування вимог режиму утримання та розпорядку дня не порушував, стягнень не мав, з співкамерниками не конфліктний, підтримує доброзичливі стосунки, соціально корисні зв`язки з рідним та близькими підтримує шляхом отримання передач; на утриманні перебуває матір ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду, медичної допомоги, що стверджується довідкою №40 виданою Центром первинної медико-санітарної допомоги від 17 січня 2017 року.
Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт, про що подав письмове клопотання, посилаючись на те, що його тривалий час утримують під вартою. Просить врахувати, що він хворіє, потребує обстеження та лікування і протягом декількох місяців його не доставляють у лікувальний заклад. Внаслідок цього він терпить фізичні страждання.

В суді ОСОБА_18 , яка є матір`ю ОСОБА_5 пояснила, що їй належить житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 має право проживати, тобто він може перебувати у ньому під домашнім арештом.

З судового провадження вбачається наступне. ОСОБА_4 обвинувачений у вчиненні суспільно небезпечних діянь, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжкими. Йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, враховуючи вагомість доказів і те, що він, перебуваючи під наглядом батька продовжив злочинну діяльність, а також можливість вчинення нових злочинів, впливу на потерпілих і свідків, ухилення від суду з метою уникнення покарання. Вказані ризики продовжують існувати, тому їх необхідно врахувати під час вирішення питання щодо запобіжного заходу.

ОСОБА_5 обвинувачений у вчиненні суспільно небезпечних діянь, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими. Йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, враховуючи попередні судимості, ризик вчинення нових злочинів та ухилення від суду з метою уникнути відповідальності. Наявність цих ризиків необхідно врахувати під час вирішення питання щодо запобіжного заходу.

Згідно з ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 5 травня 2017 року. ОСОБА_4 з 13.05.2016 року, ОСОБА_5 з 17.05.2016 року, тобто тривалий час утримуються під вартою. Завершити судовий розгляд неможливо з причин, що не залежать від суду, оскільки участь потерпілих у судовому засіданні є обов`язковою, проте вони не з`являються у судові засідання. Надіслані їм рекомендованими листами з повідомленням через Укрпошту повістки повернуто до суду з довідками про невручення. Орган поліції та прокурор протягом тривалого часу не виконують доручення суду наданого, в порядку ст.135 КПК України про вручення повісток потерпілим, які їм неодноразово було надано, належних доказів про причини цього вони суду не надали.

На підставі ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд враховує, що прокурором лише 3 травня 2017 року, тобто за 1 день до судового засідання 4 травня 2017 року до суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, в одному екземплярі стосовно кожного та без матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, їх копії прокурором не вручена обвинуваченим за три години до початку розгляду клопотання, як це передбачено ч.2 ст.184 КПК України. Доказу вручення прокурором обвинуваченим клопотань і матеріалів суду не надано. Отже, дії прокурора і подані ним клопотання є неналежними.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Шалімов проти України» у п.51 вказано, що згідно з п.3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести необхідні підстави для продовжуваного тримання під вартою; «Боротюк проти України» від 16 березня 2011 року в п.60-63 вказано, що згідно з другою частиною статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особу обвинувачену у правопорушенні має бути звільнено, якщо держава не доведе існування відповідних і достатніх підстав для подальшого тримання її під вартою(п.60). Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою(п.61). При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними і абстрактними. У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено.
Проте, прокурор не довела, тобто не надала суду належних і допустимих доказів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Також, прокурор не довела, чому застосування до обвинувачених домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю не зможе запобігти наведеним нею ризикам.

Зважаючи на неналежне подання прокурором клопотань до суду, як зазначено вище, є підстави вважати, що прокурор не намагалася довести існування вагомих ризиків чи наявність нових ризиків підстав, а лише обмежилася посиланнями на ті, котрі були враховані раніше під час обрання запобіжних заходів та їх продовження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 2 березня 2017 року доручено Конвойному взводу ГУНП в Тернопільській області етапувати ОСОБА_5 з Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області(№26) до Тернопільської міської лікарні №2 у вартове відділення для проведення медичного обстеження, а при необхідності забезпечення лікування.

Захисник ОСОБА_10 повідомив суду, що ухвала суду тривалий час не виконувалася, тому він звернувся з скаргою в прокуратуру Тернопільської області. Проте, ухвала суду до цього часу не виконанна, дообстеження йому не проведено, що підтвердив обвинувачений.

На підставі статтей 3, 49 Конституції України, ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина, її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.

Прокурор заперечень не заявила, доказів для спростування мотивів захисника і обвинуваченого суду не надала.

Відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Ошурко проти України» у п.75 вказано, що згідно з практикою Суду, порушення статті 3 Конвенції може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги, про що зазначено у рішенні від 28 березня 2006 року ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» №72286/01, пункти 104-106, тобто стаття 3 Конвенції зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу, про що ЄСПЛ вказав у рішенні від 11 липня 2006 року, справа «Рівьєр проти Франції» №33834/03, пункт 62.

Суд вважає, що Конвойний взвод ГУНП в Тернопільській області та Прокуратура Тернопільської області належним чином не відреагували на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 2 березня 2017 року і звернення захисника щодо її невиконання в частині етапування ОСОБА_5 до лікувального закладу для дообстеження і надання йому медичної допомоги, згідно з рекомендаціями Центру первинної медико-санітарної допомоги, що є обмеженням права людини на кваліфіковану медичну допомогу та може призвести до негативних наслідків для здоров`я.

Проаналізувавши вище наведені обставини в сукупності суд прийшов до переконання, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії строків тримання під вартою обвинувачених на два місяці необхідно відмовити.

Враховуючи вище наведені обставини щодо тривалого утримання ОСОБА_5 під вартою, стан його здоровя, невиконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 2 березня 2017 року в частині етапування ОСОБА_5 до лікувального закладу для дообстеження і надання йому медичної допомоги. Тому, клопотання сторони захисту необхідно задовольнити частково. Зокрема, ОСОБА_5 змінити запобіжний захід на більш м`який, який би унеможливив його вплив на потерпілих та свідків, ухилення від суду, вчинення ним нових злочинів, але забезпечив виконання покладених на нього процесуальних обов`язків і надав йому можливість самостійно подбати про отримання медичної допомоги. Також, на нього доцільно покласти передбачені законом відповідні обов`язки, з обов`язковим застосуванням електронного засобу контролю.

Суд враховує вище наведені обставини щодо тривалого утримання ОСОБА_4 під вартою, а тому клопотання сторони захисту необхідно задовольнити. ОСОБА_4 необхідно змінити запобіжний захід на більш м`який, який би унеможливив його вплив на потерпілих та свідків, ухилення від суду, вчинення ним нових злочинів, забезпечив виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому, доцільно змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт і покласти на обвинуваченого передбачені законом відповідні обов`язки, з обов`язковим застосуванням електронного засобу контролю.

Керуючись статтями 3, 49 Конституції України, 2, 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», 331, главою18 КПК України, суд,-

постановив:
Клопотання ОСОБА_13 задовольнити.

Матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_13 про обвинувачення за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України виділити в окреме провадження, присвоїти йому єдиний номер та зупинити його до видужання обвинуваченого.

В задоволенні клопотань прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , кожному на шістдесят днів, відмовити.

Клопотання ОСОБА_5 задовольнити частково.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 на строк два місяці, тобто 60 (шістдесят днів), які рахувати з дня його звільнення з-під варти.

ОСОБА_5 негайно доставити до місця його проживання за адресою АДРЕСА_1 , де встановити йому електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати до Тернопільського міськрайонного суду за викликом;

- повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання у Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області наявні у нього документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_2 на строк два місяці, тобто 60 (шістдесят днів), які рахувати з дня його звільнення з-під варти.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця його проживання за адресою АДРЕСА_2 , де встановити йому електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до Тернопільського міськрайонного суду за викликом;

- повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання у Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області наявні у нього документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвалу для виконання надати Тернопільському відділу поліції ГУНП у Тернопільській області для негайного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зобов`язати Тернопільське відділення поліції ГУНП у Тернопільській області невідкладно повідомити Тернопільському міськрайонному суду про виконання даної ухвали.

Копію ухвали вручити обвинуваченим і прокурору та надіслати до СІЗО №26 м.Чорткова Тернопільської області.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1