УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/274/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року, якою відмовлено за безпідставністю в задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, -
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. Вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення. Крім того, зазначає, що повністю визнав свою вину, але суд безпідставно зазначив, що визнання ним вини не свідчить про його каяття.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, до засудження не працюючого, раніше судимого:
1) 23.12.1999 року за ст. 117 ч.3 КК України на 6 років позбавлення волі;
2) 30.05.2002 року за ст. 185 ч.1 КК України на 1 рік виправних робіт,
засудженого: 18.11.2005 року Колегією суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду АР Крим за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.6, 70 ч.4 КК України на 15 років позбавлення волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 25.03.2016 року зараховано період попереднього ув`язнення з 29.10.2004 року по 16.03.2006 року згідно ч.5 ст. 72 КК України, - за безпідставністю.
В ухвалі суду зазначено, що на розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.01.2005 року.
З 03.06.2006 року відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№70) Житомирської області. Згідно вироку суду провину в скоєному злочині не визнавав. За час перебування в установі порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. На заходи профілактико-виховного характеру реагує посередньо. Поведінка не завжди стійка. Має 34 заохочення. На профілактичному обліку в колонії не перебуває. У відношенні до представників адміністрації грубощів намагається не допускати. Працевлаштований нарядчиком, до своїх обов`язків відноситься добре. Має позов за виконавчими листами, який відшкодовує із зароблених коштів, а також достроково. Стосунки з рідними та близькими підтримує шляхом телефонних розмов.
Що стосується визнання засудженим своєї вини, то суд вважав, що хоча ОСОБА_8 подав адміністрації колонії 16.12.2016 року заяву про визнання своєї вини, однак дана заява свідчить про намагання засудженого звільнитися умовно-достроково, а не про його каяття.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника в часткове підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Статтею 81 КК України передбачено застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 18.11.2005 року вироком Апеляційного суду АР Крим за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.6, 70 ч.4 КК України на 15 років позбавлення волі, ухвалою Верховного Суду України від 16 березня 2006 року вирок залишений без зміни.
Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року скасовано зазначений вирок Апеляційного суду АР Крим від 18 листопада 2005 року та ухвалу Верховного Суду України від 16 березня 2006 року щодо ОСОБА_8 та справу направлено на новий судовий розгляд. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без зміни до вирішення цього питання компетентним судом в порядку, передбаченому КПК України.
Таким чином, на теперішній час ОСОБА_8 не є засудженим, а перебуває в статусі обвинуваченого (підсудного).
За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , тому апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід задовольнити частково, скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року, якою відмовлено за безпідставністю в задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання та відмовити у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання в зв`язку з тим, що на даний час ОСОБА_8 не є суб`єктом вимоги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Апеляційний суд вважає, що таке рішення не перешкоджає ОСОБА_8 при наявності до того підстав в подальшому звернутися до суду з аналогічною заявою.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання,- скасувати.
Відмовити ОСОБА_8 в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: