АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/338/17 Справа № 187/1141/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали кримінального провадження № 0000728 року за апеляційними скаргами прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, що має на утриманні малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-30.10.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-13.03.2014 року Петриківським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України призначене покарання за сукупністю вироків, до відбуття 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

В апеляції:
- прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити та зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження 0000728; у мотивувальній частині вироку вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з кваліфікаційною ознакою «повторність»; у резулятивній частині вироку призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації всього майна.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій засудженої та доведеності її вини, вважає, що зазначений вирок підлягає зміні у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що у вироку не зазначено номер кримінального провадження, також не зазначив кваліфікуючу ознаку як повторність. Також зазначає, що суд першої інстанції призначаючи додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, не зазначив яке майно підлягає конфіскуванню тобто все майно чи частина.

-обвинувачена ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі, не згодна з вироком суду, вважає його незаконним, вказує, що по ч. 4 ст. 70 КК України раніше винесені вироки не були приєднані, і за ч. 5 ст. 72 КК України, не призначений новий кінець строку покарання.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винною за ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 ( один) місяць з конфіскацією майна.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

ОСОБА_8 за цим вироком засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

03 липня 2013 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_8 перебувала біля приміщення службового кабінету № 316, який знаходиться в адміністративній будівлі Петриківської районної державної адміністрації, що розташована за адресою: смт. Петриківка Дніпропетровської області, вул. Леніна, 69, де помітила, що зазначений службовий кабінет залишений без нагляду, в результаті чого у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до столу, що знаходиться в приміщенні службового кабінету № 316, звідки таємно викрала майно, належне ОСОБА_10 , а саме; жіночий гаманець вартістю 100 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 100 грн. та пластикову карту банку «РайффайзенБанкАваль» № НОМЕР_1 , на якій не було грошових коштів, а також пластикову карту банку «РайффайзенБанкАваль» № НОМЕР_2 , з якої за допомогою банкомату «РайффайзенБанкАваль» провела операцію зі зняття готівкових грошових коштів у розмірі 300 грн. Після цього ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майновий збиток на загальну суму 400 грн.

За вироком, умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Заслухавши прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які не оспорюючи висновків викладених у вироку суду та кваліфікацію дій, просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої, та перерахувати строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Так як, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вирокута кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 185 КК України, у апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої, а також інших учасників процесу не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів, вважає безпідставними, оскільки не зазначення у вироку номеру кримінального провадження, хоча і має місце, однак дана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну судового рішення, і зауважує, що дана описка може бути виправлена в порядку, передбаченому ст.379 КПК України.

Щодо внесення в мотивувальну частину вироку кваліфікуючої ознаки «повторність», то такі вимоги прокурора є надуманими і безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту саме мотивувальної частини, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України і зазначив це, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що свідчить про відсутність необхідності повторювати дану ознаку в тесті при викладені обставин вчинення злочину у вироку.

Стосовно доводів прокурора про порушення вимог ст. 59 КК України, оскільки на його думку, суд не зазначив яке саме майно обвинуваченої ОСОБА_8 , підлягає конфіскації все чи його частина, колегія суддів, вважає безпідставними.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог ст. 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченій ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна, виконав вимоги ст. 59 КК України, та не порушив їх, оскільки тільки в разі конфіскації частини майна, суд вказує на його частку, або перелічує предмети, які конфісковуються.

В даному випадку, передбачений кримінальним законом термін «конфіскація майна», який суд привів в резолютивній частині, не може тлумачитись двояко та передбачає конфіскацію всього майна, яке належить обвинуваченим.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 , що раніше винесені вироки не були приєднані, і неправильно зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, апеляційним судом ретельно перевірені, і колегія суддів дійшла висновку про їх безпідставність.

Так, як вбачається з вироку, і що підтверджено матеріалами справи, судом відповідно до ч.4 ст.70 КК України призначено покарання з врахуванням вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, яким відповідно також був врахований попередній вирок відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України, ухвалений Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська від 30.10.2012 року.

Судом першої інстанції ретельно перевірено і встановлено строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, який ОСОБА_8 перебувала в умовах слідчого ізолятора зарахувавши його в строк відбування покарання із розрахунку один день за два дні позбавлення волі, а саме з 15 вересня 2014 року по 01 листопада 2016 року, а також зараховано в строк відбування покарання відбутий термін з 25 жовтня 2010 року по 27 грудня 2011 року, що підтверджено матеріалами справи, і з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої.

Істотних порушень вимог кримінального і кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну вироку суду, в кримінальному провадженні не виявлено.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Разом з тим, з врахуванням того, що згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України, у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день за два дні позбавлення волі, апеляційний суд повинен також зарахувати і строк з 01 листопада 2016 року по день постановлення цієї ухвали, тобто по 07 березня 2017 року, що в підрахунку дає всі підстави зробити висновок, що строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженою у межах кримінального провадження, на день постановлення апеляційним судом даної ухвали перевищує фактично призначене їй основне покарання, а тому, колегія суддів, вважає також необхідним з цих обставин негайно звільнити обвинувачену ОСОБА_8 з-під варти, оскільки на день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції вона повністю відбула покарання, призначене вироком за ч. 2 ст. 185 КК України.

Керуючись ч.5 . 72 КК України, ст.ст. 404,405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченій ОСОБА_8 в строк попереднього ув`язнення строк з 01 листопада 2016 року по 07 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 з під-варти у залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою-в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :

_______________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11