АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1504/17 Справа № 201/3115/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 21 січня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українка, громадянка України, маюча середню освіту, не заміжня, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1. 09 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпра за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 4 років 1 місяць позбавлення волі; звільнен 02.10.2015 року ухвалою суду Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2015року умовно- достроково, на невідбутий строк- 6 місяців 28 днів;

2. 01 лютого 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі;

-обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченої: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_9
потерпілої: ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання- два роки позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_6 під вартою з 02.02.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 2059 гривень 97 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 704,80 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Справа в суді першої інстанції розглядалася в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 21.12.2016 року приблизно о 22-00 годині ОСОБА_6 знаходилась біля АТБ розташованого по Бульвару Слави в м. Дніпро, де зустріла свого знайомого ОСОБА_11 , який запропонував їй випити спиртні напої. В ході розмови ОСОБА_11 запропонував піти до нього додому і вже там продовжити розпивати спиртні напої, на що остання погодилась, Знаходячись за місцем мешкання потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 разом з ОСОБА_6 продовжили розпивати спиртні напої, в результаті чого ОСОБА_11 заснув. В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , впевнившись що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, здійснила крадіжку монітору LG L1917S-BN S:5345456 вартістю 888,67 гривень, клавіатури марки LG чорного кольору модель RL 1540 вартістю 75 гривень, які вона поклала до пакету. Далі ОСОБА_6 побачила в коридорі велосипед марки OYAMA 12345 S: 4564 вартістю 158,33 гривень, який також вирішила викрасти, для чого повісила на руль пакет з викраденим майном та вивезла його на вулицю, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 1122 гривень. Викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, 20.01.2017 року приблизно о 20-00 годині ОСОБА_6 знаходилась вдома у своєї знайомої ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , де вони розпивали пиво. Знаходячись на кухні ОСОБА_12 залишила свій мобільний телефон на столі та на деякий час відійшла в іншу кімнату. В цей момент у Бо ОСОБА_13 , яка залишилась сидіти на кухні виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , впевнившись що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрала зі столу мобільний телефон марки «Самсунг» модель GT-S5660 SRF1D376YSZA IMEI НОМЕР_1 , білого кольору вартістю 576,75 грн., який сховала до правої кишені куртки, після чого продовжила розпивати спиртні напої і приблизно о 21-00 годині пішла з місця мешкання ОСОБА_12 , чим завдала їй матеріального збитку на загальну суму 576, 75 гривень. Викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, 21.01.2017 року приблизно о 13-35 годині ОСОБА_6 знаходилась у магазині «ЕкономКлас», розташованого за адресою: м. Дніпро, пр.-т Гагаріна, б.29 побачила незачинені двері до підсобного приміщення, куди вона вирішила зайти. Знаходячись у підсобному приміщенні, ОСОБА_6 побачила на вішалці чорну куртку, яка належала потерпілій ОСОБА_10 . В цей момент у неї виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , впевнившись що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрала з лівого карману куртки мобільний телефон марки «Леново модель А60000» білого кольору SНОМЕР_2 IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 вартістю 2059,97 грн., в якому знаходились 2 сім-карти операторів Київстар № НОМЕР_5 та МТС № 050-65-061-43, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, після чого вийшла з підсобного приміщення та зникла з місця скоєння злочину, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 2059,97 грн. Викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, 27.01.2017 року ОСОБА_6 , знаходилась в гостях у потерпілого ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_5 , де вони розпивали спиртні напої. Знаходячись у квартирі потерпілого ОСОБА_14 у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, пройшла в одну із кімнат квартири, де побачила ноутбук марки ASUS K53B SBCN0CJ652528498 чорного кольору, вартістю 2099, 00 грн. який забрала та поклала до себе у сумку. Далі ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 відійшов покурити, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрала з кухонного столу мобільний телефон марки «Samsung» модель GT-I8262 чорно-синього кольору, SKF1084/17 TM IMEI НОМЕР_6 вартістю 1455,48 гривень, який поклала у карман у карман штанів, чим завдала потерпілому ОСОБА_14 матеріальну збитку на загальну суму 3554, 48 грн. після цього ОСОБА_6 забравши мобільний телефон та ноутбук, який сховала у своїй сумці покинула квартиру потерпілого. Викраденим розпорядилась на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду першої інстанції змінити, та пом`якшити покарання з урахуванням вимог ст. 69 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі з змінами просить вирок суду першої інстанції змінити та зазначити про наявність пом`якшуючої обставини визнання вини та щирого каяття. Прокурор не зазначає про пом`якшення покарання.

Прокурор посилається на текст вироку суду першої інстанції, та вказує, що суд залишив поза увагою досліджені під час судового провадження дані щодо особи обвинуваченої, а саме наявність такої пом`якшуючої її покарання обставини як щире каяття.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої та прокурора,доводи прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку потерпілої, яка вважала що ніякого щирого каяття з боку обвинуваченої не було, шкода не усунута, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає доводи прокурора та обвинуваченої, викладені в апеляційних скаргах щодо невідповідності призначеного покарання являються необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченій, покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово була засуджена за корисливі злочини та висновків для себе не зробила, знову скоїла 4 епізоди умисного корисливого злочину, що вказує суспільну небезпеку обвинуваченої.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання за ч.2 ст. 185 КК України з урахуванням саме обставин скоєння злочинів, та кількості епізодів.

Не можна погодитися з доводами апеляційних скарг прокурора та обвинуваченої про наявність щирого каяття, оскільки щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.
Виражене словесно і закріплене письмово визнання особою своєї вини у злочині не завжди є проявом саме щирого каяття, оскільки може поєднуватись із критикою чинного законодавства, виправдуванням своєї протиправної поведінки. Проявом щирого каяття слід визнавати явку з повинною (ст. 96 КПК), що відсутнє по даному кримінальному провадженню.
Повне відшкодування заподіяних збитків або усунення заподіяної шкоди означає задоволення в повному обсязі розумних претензій потерпілого, що ґрунтуються на матеріалах справи. Повне відшкодування заподіяних збитків може полягати у відновленні початкового стану предмета посягання (наприклад, ремонт речі), виправленні ушкодженого майна, поверненні викрадених речей, заміні їх іншими або приблизно рівноцінними за вартістю, сплаті відповідної суми коштів або в іншій формі компенсації. Повне усунення заподіяної шкоди передбачає інші засоби залагодження шкоди, наприклад, принесення прилюдного вибачення за завдані образи, що також не вбачається з поведінки обвинуваченої.
Відшкодування збитків або усунення шкоди має бути добровільним, що не встановлено по кримінальному провадженню, оскільки матеріальні збитки були частково усунуті працівниками поліції, однак обвинувачена ніяких дій щодо усунення матеріальних збитків потерпілим, не намагалася виконати, про що свідчать покази потерпілих у суді першої інстанції та потерпілої ОСОБА_10 в апеляційній інстанції.
Вказане свідчить про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченої ,тому суд першої інстанції вказану обставину не зазначив як пом`якшуючу покарання, тому апеляційні доводи прокурора не підлягають задоволенню.
Однак суд першої інстанції з урахуванням саме визнання вини обвинуваченою, розглядав справу відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, яке не сприймається як суворе з огляду на скоєне та особу обвинуваченої. В апеляційній інстанції обвинувачена не навела інших переконливих підстав для застосування більш м`якого покарання, тому апеляційні доводи обвинуваченої не підлягають задоволенню.

Порушення судом кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги: обвинуваченої ОСОБА_6 , прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції- ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року, відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченою, яка знаходиться під вартою з моменту отримання нею копії ухвали.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4