Справа №489/5108/15-к 02.12.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 05.09.2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.309 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 05.05.2015 року по відбуттю покарання, не має постійного місця проживання,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Провадження №11-кп/784/936/16 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст. 395 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання.
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та йому призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що після звільнення з виправної колонії влаштувався на роботу до м. Одеса, у зв`язку з чим не з`являвся для реєстрації до органів внутрішніх справ. Вину свою визнає в тому, що не повідомив дільничного інспектора про те, що працює поза межами міста. Вказує, що на даний момент працює та проходить курс реабілітації в філії Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «Перетворення України». Просить призначити йому покарання у виді штрафу чи інше покарання, ніж арешт.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.04.2015 року відносно ОСОБА_4 , засудженого 05.09.2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.309 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, при звільнені з місць позбавлення волі був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік з обмеженнями у вигляді заборони виходу з будинку (квартири) за місцем проживання з 22.00 до 06.00 год. та періодичної реєстрації у органах внутрішніх справ.
Після звільнення з місць позбавлення волі, 05.05.2015 року, ОСОБА_4 , 02.06.2015 року прибув на реєстрацію до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області і став проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду з червня 2015 року, самовільно покинув указане місце проживання та став проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2 , про що дільничного інспектора міліції не повідомив та у період часу з 02.06.2015 року по 28.07.2015 року на реєстрацію в Ленінський РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області не з`являвся, і вдома з 22.00 до 06.00 год. не перебував, порушивши правила адміністративного нагляду.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги з підстав, викладених в ній; думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступіня тяжкості вчиного кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, характеризується негативно, перебуває на обліку з приводу зловживання наркотичними речовинами та алкоголем, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щирого каяття. Також судом врахована обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання, пославшись на те, що повністю визнає свою вину, не прибував на реєстрацію, оскільки знаходився на роботі в м. Одеса, та спроможний сплатити штраф.

Проте, вимога апелянта не ґрунтується на законі, оскільки санкція статті 395 КК України передбачає можливість призначення покарання виключно у виді арешту на строк до шести місяців. Тобто, судом було призначено покарання відповідно до санкції статті закону. При цьому, розмір призначеного покарання у виді 3 місяців арешту не є максимально можливим.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України апелянт не наводить і апеляційний суд вважає, що такі підставі відсутні.
На думку апеляційного суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.10.2016 року відносно ОСОБА_4 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3