Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 606/2632/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2017 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши в закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000392 від 14.10.2014 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, працює на посаді тракториста ТОВ «Захід агропродукт», має на утриманні малолітню дитину,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0000392 від 14.10.2014 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України за наступних обставин.

09 жовтня 2014 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов в гості до свого шурина ОСОБА_6 за місцем проживання останнього в с. Гайворонка Теребовлянського району Тернопільської області.

Не заставши ОСОБА_6 по місцю проживання, ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я останнього, розпочав спілкування із його дружиною ОСОБА_7 , яка в цей час займалася господарськими справами. Будучи ображеною зухвалою поведінкою ОСОБА_4 та не бажаючи спілкуватись із ним, ОСОБА_7 покинула власне господарство та пішла по особистих справах на город, залишивши на подвір`ї ОСОБА_4 із своєю малолітньою донькою - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, залишившись наодинці із малолітньою ОСОБА_8 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої потерпілої - вчинення в її присутності розпусних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, а також здатних викликати фізичне та моральне розбещення малолітньої ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на скоєння даного кримінального правопорушення, будучи в нетверезому стані, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 присів на стілець, що знаходився на вказаному господарстві, посадивши малолітню ОСОБА_8 собі на праве коліно. Діючи умисно, ігноруючи існуючі елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, з метою задоволення своїх ницих інстинктів, направлених на моральне розбещення малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_4 спустив свої штани та нижню білизну з стегон, оголивши при цьому свої статеві органи та продемонстрував їх малолітній ОСОБА_8 , тим самим вчинив розпусні дії по відношенню щодо останньої.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій, з метою задоволення особистої статевої пристрасті, вчинив в присутності ОСОБА_8 розпусні дії сексуального характеру, які здатні викликати моральне та фізичне розбещення останньої, що виразились у демонстративному здійсненні акту онанізму перед ОСОБА_8 , яка в той момент сиділа в нього на коліні та спостерігала за процесом мастурбації ОСОБА_4 власного статевого члена рукою.

Вищеописані аморальні дії ОСОБА_4 були припинені внаслідок того, що матір малолітньої - ОСОБА_7 повернулась на подвір`я, де виявила ОСОБА_4 , який, утримуючи її малолітню доньку на своєму коліні, задовольняв сексуальну потребу шляхом мастурбації свого статевого члена, умисно демонструючи це ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_7 припинила злочинні дії ОСОБА_4 забравши від нього свою доньку та вигнала останнього з подвір`я.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 156 КК України, як розбещення малолітньої.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю та показав, що 09 жовтня 2014 року близько 17 год. 30 хв. прийшов на подвір`я до свого шурина ОСОБА_6 в с. Гайворонка Теребовлянського району Тернопільської області. Того дня випив пляшку горілки, тому перебував в стані алкогольного сп`яніння. Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 сказала, що чоловіка немає вдома. Він щось пожартував до неї, після чого вона пішла на город, а він залишився на подвір`ї, де бігала малолітня ОСОБА_8 . Він захотів в туалет та відійшов справити нужду за кут хати. Розщіпнув ширінку штанів і справляв нужду, коли підбігла дитина ОСОБА_8 і знаходилась від нього близько метра. В цей момент надійшла з городу ОСОБА_7 і побачила, що він стоїть, позаду нього дитина. На той час штани в нього були підняті і він защіпав замок. Після цього він пішов додому. Викривальні показання на досудовому розслідуванні давав під тиском поліції.

Додатково показав, що будь-яких розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_9 не вчиняв, на руки дитину не брав. Коли знімав штани і оголював статевий орган мав намір лише справити нужду. Категорично заперечив наявність у нього сексуальних мотивів.

В судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 дав показання, що 09 жовтня 2014 року ввечері, коли він приїхав з роботи його дружина ОСОБА_7 йому розповіла, що до них приходив ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, чіплявся до неї. Вона пішла на город, а коли поверталась, то побачила, що в ОСОБА_4 були опущені штани, він сидів на стільчику, а їх донька ОСОБА_8 чи сиділа чи стояла біля нього. Дружина також повідомила, що в ОСОБА_4 був оголений статевий орган, але він при цьому ніяких дій не вчиняв. Дружина сказала йому, щоб він пішов до сільської ради та викликав міліцію. Він дружині навіть не повірив. На його думку дружина могла помилитись. Згодом він розмовляв з обвинуваченим ОСОБА_4 і він йому пояснив, що ходив в туалет і через це спустив штани.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який являється старостою с. Гайворонка Теребовлянського району Тернопільської області показав, що біля 10-ї вечора в жовтні місяці 2014 року ОСОБА_11 приходив до нього за порадою. Розповів про те, що його дружина ОСОБА_12 сказала, що ОСОБА_4 чи чіплявся чи приставав до їх дитини, що саме робив, яким способом не уточняв. Він порадив ОСОБА_13 звернутись до міліції, якщо вони впевнені що це було насправді.

Аналізуючи показання зазначених свідків, суд приходить до висновку, що вони не доводять винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, оскільки свідкам про обставини даної події відомо лише зі слів ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , яка є дружиною обвинуваченого, показала що пізно ввечері 09.10.2014 року до неї зателефонував її швагро та розповів, що ОСОБА_12 казала, що ОСОБА_4 чіплявся до їхньої трирічної дитини. Вважає, що її чоловік нічого подібного не робив. З його слів їй відомо, що він був п`яний та коли пішов справляти нужду, то дитина сама підбігла до нього. З ОСОБА_4 вона живе вже 7 років у шлюбі і може його охарактеризувати тільки з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що зі слів невістки ОСОБА_14 їй відомо про цю подію. Вона говорила з сином і він все заперечував. Може охарактеризувати сина тільки з позитивної сторони. В 2011 році одружився, виховує з жінкою одну спільну дитину та двох прийомних. Любить своїх дітей, працює, алкогольними напоями не зловживає, на обліку в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_16 .

В судовому засіданні були також досліджені інші докази, надані стороною обвинувачення, а саме: витяг із ЄРДР (том 1, ас.72) відповідно до якого 14 жовтня 2014 року була внесена інформація про те, що в Теребовлянський РВ надійшла заява ОСОБА_7 , яка повідомила про те, що її родич ОСОБА_4 розбещує її малолітню доньку ОСОБА_8 .

Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2014 року, ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомила ДІМ Теребовлянського РВ УМВС України ОСОБА_17 про те, що 09.10.2014 року біля 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 розбещував її малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого вона застала на місці скоєння злочину (т.1,а.с.73).

Також, як доказ винності обвинуваченого стороною обвинувачення було надано журнал судового засідання та аудіозапис допиту слідчим суддею на стадії досудового розслідування свідка ОСОБА_7 від 15.10.2014 року, яка стверджувала, що повернувшись на територію свого господарства вона побачила, що ОСОБА_4 сидів з оголеним статевим органом, тримаючи її доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на колінах.

Як слідує із змісту дослідженого аудіо запису допиту свідка, з показань ОСОБА_7 не встановлено чи відомі їй причини перебування ОСОБА_4 оголеним в присутності дитини, а також свідком не повідомлено будь-яких конкретних дій обвинуваченого, спрямованих на розбещення малолітньої, в тому числі демонстрування оголеного статевого органу, здійснення акту онанізму перед малолітньою ОСОБА_8 , у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 .

У вчиненні розпусних дій для задоволення статевої пристрасті іншим способом ОСОБА_4 не обвинувачувався.

Також, як видно з журналу судового засідання та запису допиту, матеріалів справи №1кс/606/218/14, зазначений допит свідка ОСОБА_7 слідчим суддею був проведений з участю підозрюваного, якого під час проведення допиту свідка теж допитували, що є порушенням положень КПК України. При цьому йому не роз`яснювались права, гарантовані Конституцією та законами України, в тому числі право відмовитись від давання показань та не відповідати на запитання, право на захист, право на перехресний допит, право на дотримання принципу безпосередності судового процесу, що свідчить, що показання свідка ОСОБА_7 та показання підозрюваного ОСОБА_4 отримані з істотним порушенням вимог КПК, і зазначений доказ не може бути використаний судом, як доказ в кримінальному провадженні.

При цьому судом також враховуються положення підпункту d ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій наголошується, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального злочину, зокрема, має право допитувати свідків, що свідчать проти нього, або право на те, щоб ці свідки були допитані. Ці правові положення становлять правову базу для перехресного допиту у кримінальному провадженні і визначені п.1 ч.4 ст. 42 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 225 КПК України з метою усунути вказані порушення, а також уточнити показання та отримати показання щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту свідка ОСОБА_7 під час досудового розслідування, свідок ОСОБА_7 неодноразово викликалась в судове засідання для допиту її в якості свідка та відмовилась від дачі показань в суді відповідно до положень ст.63 Конституції України.

Суд також вважає обґрунтованими доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу заяви ОСОБА_4 від 14 жовтня 2014 року в зв`язку із порушенням прав останнього при її відібранні, з наступних підстав.

Як вбачається з наданої стороною обвинувачення як доказ заяви ОСОБА_4 від 14 жовтня 2014 року начальнику Теребовлянського РВ УМВСУ в Тернопільській області (а.с.74), в якій обвинувачений зізнався у розбещенні малолітньої та вказав при яких обставинах, відсутні відомості про те, що перед прийняттям заяви від ОСОБА_4 14 жовтня 2014 року йому повідомлено про права, гарантовані підозрюваному чи обвинуваченому в кримінальному провадженні. Зокрема, про право не давати показання або побачення із захисником перед першим допитом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 показав, що написав таку заяву під психологічним тиском працівників міліції, викладене в заяві заперечує.

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.156 КК України було повідомлено 15 жовтня 2014 року, а захисника залучено 30 жовтня 2014 року (а.с.5-6).

Отже, оскільки заява ОСОБА_4 від 14 жовтня 2014 року отримана з порушенням права особи на захист і отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від показань та не відповідати на запитання, то відповідно до ч.ч.1,2 ст. 87 КПК України така заява є недопустимим доказом.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, виражається у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи. Суб`єктивна сторона полягає у прямому умислі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи від 30 травня 2008 року №5, розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК, повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення, спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту.

Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо.

Як встановлено, підтримуючи в суді обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої, стороною обвинувачення не надано жодного доказу на спростування показань обвинуваченого про те, що його дії не мали сексуального характеру і не були спрямовані на задоволення ним статевої пристрасті або на збудження у малолітньої дитини статевого інстинкту, і, відповідно не доведено не доведено належними та допустимими доказами, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

На ці обставини звертав увагу суд апеляційної інстанції в ухвалах колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року та від 13 липня 2016 року.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

У своїх рішеннях «Ірландія проти проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Згідно ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

Суд, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами за викладених в обвинувальному акті обставин в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Тому за цим обвинуваченням ОСОБА_4 належить виправдати, ухваливши відносно нього виправдувальний вирок з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді застави скасувати, грошові кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. повернути заставодавцеві. (а.с.86,т.1).

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді застави скасувати, грошові кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. повернути заставодавцеві ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляції через Гусятинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення

Суддя: підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1