Справа № 461/8334/16-к
Провадження №1-кп/461/156/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.01.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001105 від 17.03.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, дітей на утриманні не має, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України
в с т а н о в и в:

23 лютого 2016 року, приблизно о 21:00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на АДРЕСА_2 , діючи умисно, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, зловживаючи довірою та шляхом обману ОСОБА_6 , під удаваним приводом ремонту, заволодів його гладкоствольною рушницею ТС З-54 № НОМЕР_1 вартістю 4000 грн., заздалегідь не маючи наміру її повернення та виконання взятих на себе зобов`язань, чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 4000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Крім цього, 09 червня 2016 року, точний час досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому слідством місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 06.03.2002 року Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_7 , який залишив собі.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у незаконному заволодінні паспортом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України.

Крім цього, у період часу з 9 по 23 червня 2016 року, точна дата та час слідством не встановлено, ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи умисел на підроблення офіційного документа з метою його подальшого використання у шахрайських цілях, переклеїв на свою фотокартку у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 06.03.2002 року Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у підробці іншого офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Окрім цього, 23 червня 2016 року, приблизно о 12:40 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на пл. Ринок у м. Львові, діючи умисно, з метою оренди велосипеда та подальшого заволодіння вказаним орендованим майном, надав найманому працівнику ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_8 завідомо підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 06.03.2002 року Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Крім цього, 23 червня 2016 року, приблизно о 12:40 год., ОСОБА_4 , знаходячись на пл. Ринок у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, надавши найманому працівнику ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_8 завідомо підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 06.03.2002 року Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_7 , заволодів орендованим у ФОП « ОСОБА_5 » велосипедом марки «Veliki» вартістю 9000 грн., заздалегідь не маючи наміру його повернення, чим завдав ФОП « ОСОБА_5 » матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Пояснив, що всі обставини, викладені в пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України є правильною, оскільки він вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та відповідно, вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно. Окрім того, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України є правильною, оскільки останній підробив офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та відповідно використав завідомо підроблений документ. Також, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.357 КК України є правильною, оскільки останній незаконно заволодів паспортом.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочини, скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.1 ст.190, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України є злочинами невеликої тяжкості, а злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше не судимий, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції інкримінованої статті КК України та відповідно до ст.75 КК України необхідно звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч.1 ст.70 КК України, згідно яких при сукупності злочинів, суд, призначивши покарання (основне та додаткове), за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 подав цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 18000,00 гривень.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням необхідно задоволити, оскільки у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину та не заперечував проти задоволення цивільного позову.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_7 , диск з відеозаписом залишити у матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст.190 КК України один рік обмеження волі.

-за ч.3 ст.357 КК України один рік обмеження волі.

-за ч.1 ст.358 КК України один рік обмеження волі.

-за ч.4 ст.358 КК України один рік обмеження волі.

-за ч.2 ст.190 КК України два роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 18000,00 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_7 , диск з відеозаписом залишити у матеріалах справи.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1