Справа № 302/904/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.06.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, з повною загальною середньою освітою, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами усіх видів строком на 3 (три) роки.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 26.09.2016 року по 29.09.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді застави залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 1650 грн. 75 коп.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 03 серпня 2016 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,62% етилового спирту у крові), не маючи посвідчення водія відповідної категорії та права керування даним транспорнмм засобом, керуючи мотоциклом марки «VIPER» моделі «V150А», без реєстраційного номерного знаку, рухаючись по вул.Центральна с.Синевирська Поляна, Міжгірського району, у напрямку с.Синевир Міжгірського району, зі швидкістю приблизно 50 км./год.., не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п.1.3,1.5,1.10 «безпечна швидкість», п.2.1 «а,б»,2.3 «б», 2.9 «а», 12.2,12.3 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням транспортним засобом та поблизу колиби-кафе «Гуцулочка» на вул.Центарльній в с.Син.Поляна Міжгірського району, скоїв наїзд на пішоходів : ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які йшли краєм проїзної частини дороги у напрямку с.Синевир Міжгірського району.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №39 від 02.09.2016 року, пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: набряку і набухання головного мозку, закритої черепно- мозкової травми, перелому потиличної кістки, крововиливу у речовину головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент їх спричинення і є безпосередньою причиною настання смерті ОСОБА_10 на місці пригоди. ОСОБА_11 в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень не отримав.
Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п.п.1.3,1.5,1.10«безпечна швидкість», 2.1«а,б», 2.3«б», 2.9 «а», 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отримання потерпілим ОСОБА_10 , тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, хоча зазначає про невідповідність призначеного судом покарання ОСОБА_6 , ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінити, призначити останньому менш суворе покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом при визначенні покарання обвинуваченому не враховано, що ДТП виникла внаслідок незадовільних погодних умов, порушення потерпілим ОСОБА_10 , передбачених Правилами дорожнього руху України, обов`язків пішоходів та перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, відтак призначену судом першої інстанції міру покарання ОСОБА_6 вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального закону. Також на думку захисника ОСОБА_7 суд першої інстанції безпідставно не визнав як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого внаслідок неправомірної поведінки потерпілого та збігу випадкових обставин, а також часткове відшкодування завданої шкоди кримінальним правопорушенням.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок Міжгірського районного суду від 03 квітня 2017 року, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним внаслідок м`якості призначеного обвинуваченому покарання. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно враховано як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини та розкаяння у вчиненому, оскільки після ДТП ОСОБА_6 не вчинив жодних дій по наданню потерпілому медичної допомоги,а протягом досудового та судового слідства зазначав, що причиною ДТП є невиконання потерпілим, як пішоходом, вимог правил дорожнього руху, що свідчить про часткове визнання ним своєї провини у вчиненому. Потерпіла ОСОБА_8 також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлених причин та місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки Правилами дорожнього руху не передбачена відповідальність пішохода за перебування в стані алкогольного сп`яніння,а місцем ДТП являлась освітлена вуличним світлом ділянка дороги, по якій був змушений йти потерпілий, у зв`язку з відсутністю тротуару на узбіччі. Посилаючись на незворотні важкі наслідки вчиненого ОСОБА_6 злочину та перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня важкості, зазначає про неврахування судом першої інстанції при призначенні винному покарання, позиції потерпілої сторони.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 , наводячи доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу, подану захисником в інтересах обвинуваченого, залишити без задоволення. Також зазначила про те, що обвинуваченим відшкодовано, завдану кримінальним правопорушенням шкоду лише у розмірі 3000 грн. та просила розгляд апеляційної скарги провести без її участі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, поданої в інтересах обвинуваченого та прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої, промову прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних мотивів.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 дотримався в повній мірі.

Як видно, викладені у вироку висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні як судом першої інстанції, та наведеними у вироку, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то таке повністю відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України.

Із вироку суду вбачається, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував: характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким злочином, його наслідки у виді смерті людини; обставини його вчинення - недотримання вимог Правил дорожнього руху пішоходами, що хоча це й не стало причиною ДТП, однак сприяло такому; дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, утриманців не має, не працевлаштований, раніше не судимий, являється водієм категорії «В» і «С»; пом`якшуючу покарання обставину - визнання вини та розкаяння; обтяжуючу покарання обставину - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння; думку потерпілих, які просили для обвинуваченого реальної суворої міри покарання.

Оцінивши сукупність вищезазначених обставин, суд прийшов до вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України. При цьому суд обґрунтовано зазначив, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів.

Не викликає сумнівів обгрунтованість вироку суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі потерпілої твердження про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує його вину визнання вини та щире каяття обвинуваченого, спростовується матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду справи внутрішньо критично оцінив свою протиправну поведінку через визнання вини у вчиненні злочину та готовність нести за нього кримінальну відповідальність, вибачався перед потерпілими, заявляв про своє розкаяння суду, добровільного частково відшкодував заподіяну шкоду. Тому, судом цілком правомірно при призначенні обвинуваченому покарання врахував таку пом`якшуючу обставину, як визання вини та розкаяння винного.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а відтак і зміни вироку суду щодо ОСОБА_6 за поданою потерпілою апеляційною скаргою.

Судом мотивовано і те, чому враховується і недотримання потерпілими вимог Правил дорожнього руху України, який рухались в пішохідному порядку, оскільки на пішоходів також покладаються певні правила.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_7 про необхідність призначеного ОСОБА_6 менш суворого зі звільненням від його відбування з випробуванням, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції в повній мірі враховано вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення ним одночасно ряду вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого загинула людина. Судом також враховано позитивні відомості про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання. При цьому, суд не встановив підстав для застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням. Не встановлено таких підстав і апеляційним судом і достатніх даних для цього не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судове слідство проведено з достатньою повнотою. Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинений ним злочин і наведені вище.
Апеляційний суд цілком погоджується з таким висновком суду щодо виду та розміру призначеного покарання, яке є справедливим з огляду на конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, що впливають на покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначеного ОСОБА_6 більш м`якого покарання, як просить захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , а також для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, у вигляді 7 років позбавлення волі, як просить в своїй апеляції потерпіла.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді