В И Р О К
іменем України
"28" грудня 2016 р. м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0009246 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.09.2016 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, освіта неповна середня,

студента 2-го курсу Коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування НАУ за спеціальністю «Геодезія», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця с. Говори Віньковецького району Хмельницької
області, громадянина України, освіта неповна середня, студента
3-го курсу ДНЗ «Міжрегіональне вище професійне училище
автотранспорту та будівельної механізації», який зареєстрований
за адресою:
АДРЕСА_2 , проживає за адресою:
АДРЕСА_3 ,
не судимий,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_13 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16.09.2016 року, приблизно о 22 години 05 хвилин, знаходячись біля будинку № 19-А по вул. К. Уборевича в м. Києві, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , який прямував їм назустріч, після чого вирішили відкрито заволодіти його майном, вступивши тим самим між собою в попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_11 та наніс йому удар рукою стиснутою в кулак в область обличчя, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження. Користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_11 не чинить опір, ОСОБА_3 підтримав злочинні дії ОСОБА_4 та висловив потерпілому словесну вимогу віддати їм наявні у потерпілого грошові кошти та мобільний телефон. Після того як потерпілий ОСОБА_11 , побоюючись подальшої фізичної розправи над ним, добровільно витягнув з кишені куртки свій мобільний телефон «Asus T00J», ОСОБА_3 відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном, вартістю 3 080 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 30 гривень та сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 30 гривень, чим спричинив батьку неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3 140 гривень.

Відкрито заволодівши чужим майном, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України за наведених вище обставин визнав повністю , при цьому не визнаючи попередню домовленість на вчинення злочину з ОСОБА_4 , та надав суду показання про те, що 16.09.2016 року увечері разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_14 гуляли та присіли на лавочку біля будинку № 19-А по вул. К. Уборевича в м. Києві. В подальшому вони побачили як їм назустріч йшов раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_11 , останній крикнув в їх сторону нецензурне слово. Після чого до потерпілого ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_4 та вдарив його рукою в обличчя. Потім підійшов він і попросив у потерпілого віддати йому мобільний телефон та гроші. Потерпілий ОСОБА_11 сказав, що в нього немає грошей та віддав йому свій мобільний телефон та попросив, щоб вони його не били, а після чого взагалі пішов. В момент цих подій їх знайома ОСОБА_14 знаходилась осторонь. Він разом із ОСОБА_4 пішли у іншу сторону та по дорозі він витяг із телефона потерпілого сім-картку і викинув її. Коли вони перебували у лісі то їх знайшов старший брат потерпілого ОСОБА_11 , який їх побив та викликав працівників поліції. Намір взяти у потерпілого мобільний телефон у нього виник спонтанно, про що ОСОБА_4 не знав.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України за наведених вище обставин визнав частково , при цьому не визнаючи, що в нього був умисел на заволодіння мобільним телефонм потерпілого за попереднього змовою з ОСОБА_3 та надав суду показання про те, що 16.09.2016 року увечері він разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_14 гуляли біля будинку № 19-А по вул. К. Уборевича в м. Києві. В подальшому вони побачили як їм назустріч йшов раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_11 , останній крикнув в їх сторону нецензурне слово. Після чого він підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та вдарив його правою рукою в обличчя, після чого відійшов в сторону. Потім підійшов ОСОБА_3 і попросив у потерпілого віддати йому мобільний телефон та гроші. Потерпілий ОСОБА_11 сказав, що в нього немає грошей та віддав йому свій мобільний телефон, а після чого потерпілий взагалі пішов.. Він разом із ОСОБА_3 пішли у іншу сторону, по дорозі ОСОБА_3 витяг із телефона потерпілого сім-картку та викинув її. Телефон потерпілого ОСОБА_11 він хотів викинути, однак ОСОБА_3 захотів залишити його собі. Коли вони перебували у лісі то їх знайшов старший брат потерпілого ОСОБА_11 , який їх побив та викликав працівників поліції. Будь-якої попередньої змови у нього з ОСОБА_3 для заволодіння телефоном потерпілого не було, він наніс удар по обличчю потерпілого від образи, оскільки той виразився на їх адресу нецензурної лайкою. Про те, що ОСОБА_3 візьме у потерпілого телефон він заздалегідь не знав, вони між собою ні про що не домовлялися.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 та часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , вина останніх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України повністю підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який під час судового слідства дав суду показання про те, що 16.09.2016 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, повертався додому. Побачив що йому назустріч йшли раніше незнайомі обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом із дівчиною. Коли він знаходився в метрі від обвинувачених, то один із них, а саме ОСОБА_4 різко наніс йому удар у щелепу та відійшов в сторону. До цього моменту він з останніми навіть не розмовляв. В цей момент інший обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до нього та запитав чи має він гроші, на що він відповів, що грошей в нього не має. Тоді ОСОБА_3 спитав чи є в нього мобільний телефон, на що він відповів що має мобільний телефон. Після чого ОСОБА_3 сказав віддати йому мобільний телефон, що він і зробив. Коли він віддав мобільний телефон, то обвинувачені розвернулися та пішли.

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який під час судового слідства дав суду показання про те, що 16.09.2016 року увечері розмовляв по телефону зі своїм знайомим, в цей момент в квартиру зайшов його син ОСОБА_11 та повідомив, що його вдарили по обличчю і забрали мобільний телефон та попросив викликати поліцію. Він побачив, що у сина було закривавлене обличчя та викликав працівників поліції. З обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він раніше знайомий не був та не бачив останніх серед знайомих або друзів його сина.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який під час судового слідства дав суду показання про те, що раніше знайомий із обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не був. 16.09.2016 року приблизно о 22 годині йому зателефонував батько та повідомив, що у його молодшого брата ОСОБА_11 викрали мобільний телефон. Одразу було викликано працівників поліції. Крім цього він взяв у батька автомобіль та разом із другом поїхав шукати осіб, які викрали у його брата телефон, попередньо йому даних осіб описали батько та брат. Обвинувачених знайшов у лісопосадці при виїзді із лісу, де останні сиділи разом із дівчиною та роздивлялися телефон його молодшого брата. Обвинувачені намагалися втекти, він їх разом із другом затримали.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка під час судового слідства дала суду показання про те, що 16.09.2016 року прогулювалась разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Коли вони проходили у дворі АДРЕСА_4 ОСОБА_4 підійшов до раніше незнайомого їй потерпілого ОСОБА_11 , який проходив поруч та вдарив останнього два рази, при цьому будь-якого словесного конфлікту між останніми не було. Потім ОСОБА_4 одразу відійшов в сторону. Потім до потерпілого підійшов ОСОБА_3 , але про що останні розмовляли їй не відомо, оскільки вона стояла осторонь. Потерпілий ОСОБА_11 злякався, віддав їм свій мобільний телефон та втік. Вони пішли далі гуляти, зайшли у ліс та там присіли. Потім до них підійшло близько шести чоловіків, які попросили показати їм свої мобільні телефони. Вона повідомила, що не має мобільного, а ОСОБА_4 показав їм телефон потерпілого ОСОБА_11 , який у той момент знаходився у нього. Тоді чоловіки забрали даний телефон.

- висновками судово-медичної експертизи № 2411 від 19.09.2016 року, згідно якої у ОСОБА_11 виявлено садно на слизовій оболонці нижньої губи зліва. Вказане ушкодження спричинено тупим предметом, яке могло утворитись 16.09.2016 року внаслідок одноразового травматичного впливу та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

-протоколом огляду місця події від 17.09.2016 року, згідно якого встановлено місце вчинення злочину обвинуваченими ( а.с. 54);

-протоколом огляду місця події від 17.09.2016 року, згідно якого встановлено місце знаходження викраденого у потерпілого мобільного телефона та його вилучення ( а.с. 57);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20 вересня 2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який заволодів його мобільним телефоном.( а.с.61)

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20 вересня 2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який заволодів його мобільним телефоном.( а.с.62)

Покази обвинувачених, дані в ході судового слідства в частині непричетності до вчинення інкриминованого їм злочину за попередньою змовою групою осіб на думку суду, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються показами свідків, потерпілих, сукупністю досліджених доказів по справі,цілеспрямованістю та узгодженістю дій обох обвинувачених і суд розцінює їх , як бажання обвинувачених пом`якшити покарання за вчиненен, а при можливості взагалі уникнути кримінальної відповідальності.
Аналізуючи зібрані матеріали в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю доведена, а кваліфікація їх дій за ч.2 ст. 186 КК України вірна, оскільки вони за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрали чуже майно, тобто вчинили грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, враховує особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, його молодий вік, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий. Згідно ст. 66 КК України, обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення злочину неповнолітнім. Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання останнього, судом не встановлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст.ст. 75, 104 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, враховує особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, його молодий вік, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий. Згідно ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення злочину неповнолітнім. Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання останнього, судом не встановлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст.ст. 75, 104 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 368, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі кожному.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити від відбуття покарання з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк 2 (два) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Речовий доказ: мобільний телефон «Asus T00J», який було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_12 повернути останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1