Справа № 152/1636/16-к
УХВАЛА

13 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
представника потерпілого
«Райагроліс» ОСОБА_6 ,
Підготовче судове засідання призначено, згідно з ухвалою від 10.11.2016 року, на 29.11.2016 року та відкладено на 13.12.2016 року у зв`язку із клопотанням обвинуваченого укласти договір про надання правової допомоги у судовому розгляді з адвокатом, так як адвокат ОСОБА_7 здійснювала його захист тільки на досудовому розслідуванні, відповідно до ордеру, а інший адвокат, з яким він уклад угоду, не з`явився.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 26.10.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину; 31.10.2016 року сторони кримінального провадження повідомлені про закінчення досудового розслідування та ознайомлені з його матеріалами.
У підготовчому судовому засіданні прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , повноваження якого підтверджуються постановою про призначення групи прокурорів від 29.07.2016 року (а.п.28), зазначив, що кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду, що підстав для закриття кримінального провадження немає, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, що підстав для затвердження або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.
Представник потерпілого: юридичної особи Шаргородського районного комунального агролісогосподарського дочірнього підприємства Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» Шаргородський «Райагроліс» ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечувала щодо призначення судового розгляду у кримінальному провадженні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання зазначив про неможливість призначення судового розгляду у кримінальному провадженні та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.
Клопотання адвокат ОСОБА_5 мотивує тим, що у обвинувальному акті не зазначено місце вчинення злочину. Зокрема, відповідно до обвинувального акту місцем вчинення злочину вказано квартал №87 виділу №3 на території Рахнянсько-Лісової сільської ради. Проте, ст.246 КК України передбачає місцем вчинення злочину, зокрема, ліс, чи захисні та інші насадження, тоді як про вчинення злочину у лісі, чи захисному або іншому насадженні не вказується взагалі. До того ж, на території Шаргородського району не існує Рахнянсько-Лісової сільської ради, що є загальновідомим, так як існує Рахнівсько-Лісова сільська рада.
Також, адвокат ОСОБА_5 вважає, що розрахунок заподіяної злочином, передбаченим ст.246 КК України, істотної шкоди ОСОБА_4 , не може здійснюватися органом досудового розслідування та прокурором на підставі постанови КМУ за №665 від 23.07.2016 року, оскільки ця постанова знаходиться поза межами періоду вчинення злочину, який, відповідно до обвинувального акту, вчинено у період з 15.06.2016 року по 15.07.2016 року та не пізніше 22.07.2016 року. Відповідно до норм КК України, закон зворотної дії в часі не має.
Крім того, постанова КМУ за №665 у 2016 році прийнята лише 27 вересня, до того ж, стосується перейменування деяких територіальних органів Державної казначейської служби України, тому є безпідставним розрахунок істотної шкоди, заподіяної злочином, який інкримінується ОСОБА_4 і передбачений ст.246 КК України, на підставі вказаної постанови КМУ.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_5 і просить повернути обвинувальний акт прокуророві як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 при розгляді клопотання захисника обвинуваченого покладається на вирішення суду, зсилаючись на те, що в зазначенні постанови КМУ, на підставі якої розраховано істотну шкоду, допущено одруківку, так як ця постанова не 2016 року. Також, в Шаргородському районі дійсно не існує Рахнянсько-Лісової сільської ради, а є Рахнівсько-Лісова сільська рада. Проте, процедури виправлення описки у обвинувальному акті КПК України не передбачено, тому є підстави для повернення обвинувального акту, у зв`язку із чим при розгляді клопотання захисника покладається на вирішення суду.
Представник потерпілого: юридичної особи Шаргородського районного комунального агролісогосподарського дочірнього підприємства Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» Шаргородський «Райагроліс» ОСОБА_6 при розгляді клопотання покладається на вирішення суду, так як їй відомо, що постанова КМУ, на підставі якої розраховано шкоду, заподіяну ОСОБА_4 , прийнята не у 2016 році, а раніше. Крім того, вбачається, що обвинувальний акт містить суттєві недоліки, тому покладається на вирішення суду.
Суд, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акта від 31.10.2016 року, розглянувши клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , вислухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акту на предмет викладених в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ст.291 КПК України, в тому числі щодо кваліфікації злочину і формулювання обвинувачення, та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із такого.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Положеннями ст.291 КПК України встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Так, згідно із пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно із пунктами 1-3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Таким чином, виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Із обвинувального акта від 31.10.2016 року щодо ОСОБА_4 вбачається, що він не відповідає вище зазначеним вимогам КПК України.
З обвинувального акта від 31.10.2016 року щодо ОСОБА_4 вбачається, що серед іншого, орган досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфікує за ст.246 КК України.
Так, з диспозиції ст.246 КК України вбачається, що кримінальна відповідальність настає за вказаною нормою матеріального закону за незаконну порубку дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.
Проте, у обвинувальному акті, в порушення ч.1 ст.91 та п.5 ст.291 КПК України, не зазначено місце вчинення злочину, зокрема, чи вчинена ОСОБА_4 незаконна порубка дерев у лісі чи у захисному чи іншому лісовому насадженні, тоді як, відповідно до диспозиції ст.246 КК України та роз`яснень, що містяться п.9 постанови Пленуму ВСУ №17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші порушення проти довкілля», порубка дерев і чагарників на територіях, не віднесених до лісового фонду (ст.4 Лісового кодексу України), не тягне відповідальності за ст.246 КК України. За наявності відповідних підстав такі дії можуть бути кваліфіковані як крадіжка, самоправство тощо.
Так, формулюючи обвинувачення, орган досудового розслідування та прокурор зазначають, що ОСОБА_4 вчинено незаконну порубку «у закріпленому за ним кварталі №87 виділу №3 на території Рахнянсько-Лісової сільської ради», проте, не зазначає, чи належить закріплений за ОСОБА_4 квартал №87 виділу №3 на території Рахнянсько-Лісової сільської ради до лісового фонду: лісів, захисних та інших лісових насаджень.
До того ж, загальновідомим є факт, що в Шаргородському районі відсутній такий орган місцевого самоврядування як «Рахнянсько-Лісова» сільська рада.
Крім того, органом досудового розслідування та прокурором в обвинувальному акті (абзац 2 формулювання обвинувачення) щодо ОСОБА_4 зазначено, що своїми діями, які полягають у незаконній порубці дерев у період з 15.06.2016 року по 15.07.2016 року, ОСОБА_4 спричинив істотну шкоду лісу на суму 327833,70 грн., яка розрахована відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України за №665 від 23.07.2016 року.
Таким чином, із сформульованого обвинувачення вбачається, що шкода розрахована на підставі постанови КМУ, яка прийнята через вісім днів після вчинення злочину, якщо виходити із числа та місяця постанови, вказаної у обвинувальному акті, тоді як злочин, передбачений ст.246 КК, відповідно до обвинувального акту, вчинено у період з 15.06.2016 року по 15.07.2016 року.
Проте, відповідно до ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Також, судом встановлено, що шкода, заподіяна діями ОСОБА_4 , розрахована на підставі додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України за №665 від 23.07.2016 року. Проте, такої постанови КМУ за №665 саме від 23.07.2016 року не існує.
Так, 23.07.2016 року субота, який є вихідним днем. На офіційному урядовому порталі відсутні будь-які постанови, що приймалися б Урядом України 23.07.2016 року. Натомість, постанова КМУ за №665 прийнята 27.09.2016 року і має назву «Про перейменування деяких територіальних органів Державної казначейської служби», а додаток до неї всього один і має назву «Перелік територіальних органів Державної казначейської служби, які перейменовуються».
Таким чином, постанова КМУ за №665, яка прийнята 27.09.2016 року, та додаток до неї не можуть слугувати підставою для розрахунку заподіяної шкоди.
Крім того, органом досудового розслідування та прокурором в обвинувальному акті зазначено, що заподіяна лісу діями ОСОБА_4 шкода є істотною.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.5 постанови Пленуму ВСУ №17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші порушення проти довкілля», вирішуючи питання про те, чи є шкода істотною (…, ст.246, … КК), слід враховувати не тільки кількісні та вартісні критерії, а й інші обставини, що мають значення для вирішення цього питання.
З роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму ВСУ №17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші порушення проти довкілля» вбачається, що у справах про злочини, відповідальність за які передбачена ст.246 КК, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення в певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту; тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за статтями 64-67 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З диспозиції статті 246 КК України вбачається, що істотна шкода є підставою для кваліфікації злочину за цією статтею щодо незаконної порубки дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, тобто є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, проте, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність, викладу фактичних обставин злочину та формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті від 31.10.2016 року щодо ОСОБА_8 не зазначено, в чому саме полягає істотна шкода, яку встановлено на досудовому розслідуванні, зокрема, чи у кількісних чи вартісних показниках, чи у знищенні певних видів дерев; чи погіршенні породного складу, якості, захисних, водоохоронних чи інших екологічних властивостей лісу; чи виникненні труднощів у відтворенні заліснення в певній місцевості; чи зниженні якості атмосферного повітря; чи зміні ландшафту місцевості; чи виникненні ерозії ґрунту; тощо.
Стаття 246 КК України відноситься до розділу VІІІ КК України «Злочини проти довкілля».
Згідно із п.6 ч.2 ст.242 КПК України, при визначенні розміру, в тому числі, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи.
З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 , «порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відновлення лісу, а також Порядок спеціального використання лісових ресурсів», здійснив незаконну порубку дерев, проте, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, слідчим та прокурором не вказано положеннями якого законодавчого акта встановлено «порядок охорони, раціонального використання та відновлення лісу», які норми вказаного закону порушено ОСОБА_4 , а також, які пункти Порядку спеціального використання лісових ресурсів порушено останнім, що свідчить про неконкретність обвинувачення, висунутого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту, «в один із днів напередодні 22 липня 2016 року, більш точної дати встановити не представилось можливим», вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
При цьому, з обвинувального акту вбачається, що особі слідчим та прокурором не вказано конкретного часу вчинення злочину, або хоча б приблизний період, який передував 22 липня 2016 року, тоді як частиною 3 ст.4 КК України визначено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Окрім того, в обвинувальному акті не зазначено, коли конкретно (робочий час, обідня перерва, поза межами робочого часу) ОСОБА_4 здійснював незаконну порубку дерев.
Також, із обвинувального акту від 31.10.2016 року вбачається, що особі, яка притягається до кримінальної відповідальності, слідчим та прокурором не вказано, на підставі якого нормативного акту чи акту індивідуальної дії було ввірено майно на «ввіреній території лісу»: незаконно вирубані ОСОБА_4 79 дерев загальним об`ємом 46 м. куб., які, невідомо відповідно до якого законодавчого акта стали «лісопродукцією» ШРКАДП «Шаргородський райагроліс» «дровами паливними» загальним об`ємом вже 30,121 м. куб., вартість яких по прейскуранту, складає вже не 327833,70 грн., а 6921,81 грн.
Тобто із вказаного обвинувачення не вбачається, за яким нормативним актом (прейскурантом, відповідно до обвинувального акту) 79 незаконно вирубаних ОСОБА_4 дерев стали «дровами паливними» вартістю 6921,81 грн., відповідно до якого акту індивідуальної дії вони знаходилися на балансі ШРКАДП «Шаргородський райагроліс» та були ввірені ОСОБА_9 і перебували на ввіреній йому території та яким державним чи іншим органом територія і яка саме територія була ввірена обвинуваченому.
Отже, формулювання обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.191 КК України є не конкретним.
Так як ст.246 КК України носить бланкетний характер і відсутність в ньому конкретизованого посилання на те, в чому саме полягає істотна шкода, заподіяна злочином, та на підставі чого в ході досудового розслідування встановлено істотну шкоду, заподіяну лісу, і розраховано її грошовий вираз 327833,70 грн., враховуючи, що постанова КМУ №665 за 2016 рік та додаток до неї не стосуються розрахунку будь-якої шкоди взагалі, а стосуються реорганізації органів Держказначейства, а також враховуючи, що із обвинувального акту не вбачається, за яким нормативним актом (прейскурантом, відповідно до обвинувального акту) 79 незаконно вирубаних ОСОБА_4 дерев стали «дровами паливними» вартістю 6921,81 грн., відповідно до якого акту індивідуальної дії вони знаходилися на балансі ШРКАДП «Шаргородський райагроліс» та були ввірені ОСОБА_9 і перебували на ввіреній йому території та яким державним чи іншим органом територія і яка саме територія була ввірена обвинуваченому, тобто обвинувачення є неконкретним, то суд вважає це порушенням права ОСОБА_4 на захист від конкретного обвинувачення, зокрема, вимог п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше право, в тому числі, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Виходячи з положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
В п.35 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд наголосив, що «право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі ««Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47)».
Крім того, відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» … п.53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» …, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».
Окрім наведеного, пунктом 1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Статтею 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Так, з пунктів 6, 7 Розділу ІІ Реєстру, доданого слідчим до обвинувального акту від 31.10.2016 року вбачається, що слідчим в ході досудового розслідування залучено двох спеціалістів, які, в силу вимог ст.71 КПК України, мають бути залучені в ході судового розгляду, проте, суд позбавлений цієї можливості, оскільки не зазначено реквізитів останніх.
Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 при здійсненні незаконної порубки дерев використовував бензопилу «Мотор Січ», проте, з реєстру матеріалів кримінального провадження не вбачається, що вказана пилка, як знаряддя злочину, визнана речовим доказом і приєднана до справи.
Також, суд звертає увагу і на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування взагалі не зазначено, застосовувалися і які чи не застосовувалися взагалі заходи забезпечення кримінального провадження, оскільки графи Розділу ІІІ Реєстру не заповнені, тоді як сам розділ має назву «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування».
Згідно з пунктом 3 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Прокурором в обвинувальному акті представником потерпілого визнано ОСОБА_6 , разом із тим, не вказано дату та місце народження, громадянство останньої.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.246, ч.1 ст.191 КК України, не відповідає вимогам ст.ст.8, 10, 21 КПК України щодо верховенства права, рівності учасників кримінального провадження перед законом і судом та доступу до правосуддя, а також вимогам п.п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК України, порушує право ОСОБА_4 на захист від конкретного обвинувачення, гарантований п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпунктом «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування складений з порушенням вимог ст.109 КПК України, а тому означений обвинувальний акт слід повернути прокуророві відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 , який затверджував обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам КПК.
При цьому, суд вважає, що у даному випадку неможливою є зміна обвинувачення прокурором в суді на підставі ст.338 КПК України, оскільки статтею 338 КПК України передбачено, що прокурор має право змінити обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення лише у випадку, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення. Проте, зазначені органом досудового розслідування та прокурором фактичні обставини вже встановлені в обсязі пред`явленого обвинувачення, тому не є новими і зміна обвинувачення, тобто вказаних обставин, в ході судового розгляду справи неможлива.
Керуючись ст.ст.314-316, 369, 372 КПК України, суд
Клопотання обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1