Справа №487/61/17 18.05.2017

Провадження № 11-кп/784/356/17 Категорія: ст. 314 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0005789 за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2017 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 повернуто прокурору, -

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8

представник потерпілої ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №0005789 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянин України, з середньою освітою, раніше не судимий, не працюючий, неодружений, проживаючий на АДРЕСА_1 ,
- у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернуто прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор твердить: що висновки суду викладені в ухвали є помилковими, а суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність порушення вимог кримінального процесуального закону щодо змісту обвинувального акта, зокрема щодо не викладення формулювання обвинувачення; що навіть, незважаючи на наявність вказівки в обвинувальному акті на те, що ОСОБА_7 саме обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації, дотримано у повному обсязі. . Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, на які в тому числі посилається в прийнятій ухвалі суд, зокрема час, місце, спосіб та наслідки кримінального правопорушення, мотив його вчинення, а також винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні, викладено чітко і конкретно. При цьому зазначає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. При цьому прокурор посилається на правові позиції щодо точного змісту положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Суд першої інстанції зазначив, що Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не містить обов`язкову складову частину, визначену п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення.
Як вбачається з тексту обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , в ньому викладені фактичні обставини злочину (кримінального правопорушення), які прокурор вважає встановленими. Далі, зазначаючи, що « ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що», фактично вказується правова кваліфікація кримінального правопорушення, що полягає у зазначені про вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з наведенням диспозиції даного закону без зазначення місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення на підставі встановлених прокурором фактичних обставин злочину (кримінального правопорушення).

Після цього, в обвинувальному акті наведені відомості, передбачені наступним п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
За таких обставин суд прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення, та про повернення прокурору даного обвинувального акту для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги першого; доводи-заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 проти апеляційної скарги прокурора;; вивчивши матеріали кримінального провадження № 0005789; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 (а. п. 2 - 4) містить лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, який має назву в обвинувальному акті «Досудовим розслідуванням встановлено», а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (а. п. 3).

Як вірно зазначив суд, обвинувальний акт, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, дійсно не містить формулювання обвинувачення, а далі після зазначення правової кваліфікації, містить відомості, передбачені п. п. 6 9 ч. 2 ст. 291 КПК України (а. п. 3).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 458 КПК України щодо обов`язковість судових рішень Верховного Суду України, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Апеляційний суд не погоджується з посиланням прокурора на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 щодо точного змісту положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, і вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України,оскільки:

по-перше, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає обов`язкове викладення в обвинувальному акті трьох складових

- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

- правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність

- та формулювання обвинувачення;

по-друге, вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містять виключень або можливість підміни (заміни) понять «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими» та «формулювання обвинувачення». За такого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не є формулюванням саме обвинувачення у сенсі вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку це є проявом намагання перекласти на суд першої інстанції обов`язок формулювання обвинувачення.

Зазначене порушення процесуального закону є таким, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, оскільки не містить одну з обов`язкових складових частин, визначених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, - формулювання обвинувачення, що, в свою чергу, унеможливлює належне виконання судом вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

А тим більш з урахуванням запровадження останнім часом прокурорської практики щодо оскарження вироків суду першої інстанції в апеляційному порядку через, нібито, неналежне формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, саме в тих випадках, коли таке обвинувачення судом сформульовано у відповідності до обвинувального акту (зокрема: ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2017 року (провадження № 11-кп/784/137/17), від 20 квітня 2017 року (провадження 11-кп/784/216/17)), від 11 травня 2017 року (провадження № 11-кп/784/373/17).

Причиною тому, на переконання апеляційного суду, є також і нівелювання судового контрою суду першої інстанції за правильністю складення обвинувальних актів в цій частині.

Тобто, слідчий не складає обвинувальний акт у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, який прокурор (процесуальний керівник) затверджує, а у разі повергнення судом такого обвинувального акту із зазначених підстав обвинувального акту сторона обвинувачення звертається до апеляційного суду з приводу скасування такого рішення суду, посилаючись на правові позиції , викладені у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 щодо точного змісту положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

В той же час, прокурори у певному кримінальному провадженні та прокурори прокуратур вищого рівня у разі постановлення судом обвинувального вироку у відповідності до такого обвинувального акту, знов таки звертаються з апеляційними скаргами про скасування вироку з підстав неналежного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

За такого складається вкрай дивна ситуація, коли суди першої інстанції стають заручниками такої порочної прокурорської практики, яка суперечить таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність, розумність строків (п. п. 1, 2, 21 ч. 1 ст. 7, ст. ст. 8, 9, 28 КПК України).

Задля запобігання такого негативного явища, прокурор, який затверджує обвинувальний акт, повинен, насамперед, сам визначитися з таким формулюванням обвинувачення і викласти його у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі, і задля унеможливлення допущення судом першої інстанції при постановленні вироку помилок та самостійного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в тих випадках, коли таке формулювання обвинувачення у обвинувальному акті відсутнє, що безпосередньо впливає на строки постановлення у кримінальному провадженні остаточного судового рішення.

За такого, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та про його повернення прокурору є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
З огляду на вищевикладене відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2017 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005789 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуюча

Судді