Номер провадження: 11-кп/785/690/17
Номер справи місцевого суду: 513/106/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №20000033 від 26.01.2017 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 21.03.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мало-Ярославець Тарутинського району Одеської області, громадянин України, не працюючий, з середньою освітою, одружений, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не маючий судимості,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,-

встановив

Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що в період з 20 по 30 вересня 2016 року, більш точної дати встановити не вдалося можливим, приблизно о 02 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступив в попередню змову з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_8 .
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 та вищевказана особа направилися до квартири АДРЕСА_3 .
Згідно попередньої домовленості, вищевказана особа залишилася біля будинку спостерігати за навколишнім оточенням, щоб у разі появи сторонніх осіб попередити про це ОСОБА_7 , а останній направився до квартири, де за допомогою ножа відчинив гачок на вхідних дверях та проник до приміщення.
Знаходячись у приміщенні, ОСОБА_7 , будучи застигнутим під час скоєння злочину потерпілим ОСОБА_8 , в присутності останнього, відкрито заволодів цифровим ефірним приймачем Т2 mini з функцією відеозапису, вартістю 430 гривень, який належить потерпілому, спричинивши останньому матеріальні збитки на вказану суму.
Після цього ОСОБА_7 та зазначена особа з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном разом ним на власний розсуд.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на наявність його щирого каяття, визнання своєї провини, відшкодування збитків потерпілому та відсутність з його боку претензій матеріального та морального характеру, просить пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факт вчинення ним злочину за обставин, які були встановлені органами досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті (журнал судового засідання а.с. 66-67).

Також його провина у скоєнні кримінального правопорушення при вищевказаних обставинах підтверджується свідченнями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що в 20-х числах вересня, близько 01 години ночі, він спав в своїй квартирі та прокинувшись побачив чоловіка, а саме обвинуваченого ОСОБА_7 , який побачивши що його, втік з квартирі разом з ефірним приймачем. Він намагався його наздогнати, але не зміг. Пізніше співробітники поліції повернули йому вкрадене майно і претензій до обвинуваченого він не має (журнал судового засідання а.с. 66-67).

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого шляхом проникнення у житло, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Апеляційний суд звертає увагу також на те, що обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені у вироку суду першої інстанції не оспорюються обвинуваченим ОСОБА_7 і в апеляційній скарзі.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкість, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме скоєння ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить зменшити призначений йому районним судом строк покарання. При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини, а саме відсутності у потерпілого ОСОБА_8 до нього матеріальних та моральних претензій та знаходження на його утриманні неповнолітніх дітей.

Положеннями ст.66 КК України визначений перелік обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі і добровільне відшкодування завданого збитку.

Водночас, як встановлено районним судом, потерпілий отримав викрадене майно тне безпосередньо від обвинуваченого, а від слідчого (а.с.46).

Наведене свідчить про відсутність визначеної кримінальним законом пом`якшуючої покарання обставини - добровільного відшкодування завданого збитку, а відсутність у потерпілого претензій матеріального і морального характеру не є пом`якшуючою покарання обставиною, а тому доводи обвинуваченого про неврахування цієї обставини при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги.

Що стосується наявних даних щодо наявності на його утриманні п`яти неповнолітніх дітей, то вони не підтверджені матеріалами справи, оскільки з довідки про склад сім`ї вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми: пасинками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і падчеркою ОСОБА_11 . Крім того, матеріали справи не містять належних даних щодо утримання обвинуваченим останніх, оскільки він не працює, що спростовує його доводи щодо утримання цих дітей, а інших даних матеріали справи не містять.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані ( а.с. 46-47, 48-49, 51-60, 61-62, 63-65, 72) апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, хоча на даний час є особою що не має судимості, але знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Також, апеляційний суд враховує, що жодних об`єктивних даних про допомогу обвинуваченим слідству, прокурору та суду, добровільної видачі ним викраденого, на які посилається обвинувачений - матеріали справи не містять, в зв`язку з чим підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого він засуджений оскаржуваним вироком, з урахуванням у сукупності усіх даних про особу обвинуваченого та встановлених обставин вчинення зазначеного злочину - не вбачає.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 та 65 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які були зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Саратского районного суду Одеської області від 21.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.3 ст. 186КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4