1Справа № 335/9886/16-к 1-кп/335/96/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2017 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001774 від 11.03.2016 року, № 0003636 від 06.08.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше засудженого: 11.04.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Енергодар, українця, громадянина України, освіта середня професійно-технічна, не одруженого, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
10.03.2016 року, близько 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу магазина «Україночка», розташованого по вул. Кремлівська, 11 в м. Запоріжжя, під приводом здійснення телефонного дзвінка, отримав від свого колишнього однокласника ОСОБА_9 , мобільний телефон «GSmartAkuA1» вартістю 1510 гривень, та штовхнувши його в плече, відкрито викрав мобільний телефон, після чого втік з місця вчинення кримінального правопорушення, спричинивши ОСОБА_9 , матеріальний збиток на вказану суму. 10.03.2016 року близько 17 годині ОСОБА_5 , збув мобільний телефон «GSmartAkuA1», що належить ОСОБА_9 у кіоск з ремонту радіотехніки №2305-2306, розташованого на території «Критого» ринку по вул. Сталеварів 47а/2 в м. Запоріжжя, за грошові кошти у розмірі 300 гривень, які в подальшому втратив на власний розсуд.

Крім того, 05.08.2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосування насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_10 , який спав на лавці біля вказаного під`їзду два удари ногою в область обличчя після чого, скориставшись тим, що ОСОБА_10 впав на землю, спільно з ОСОБА_6 , наніс потерпілому декілька ударів ногами по тілу. Далі, ОСОБА_6 вирвав з рук ОСОБА_10 барсетку, в якій знаходився мобільний телефон «LGG3S», в корпусі чорного кольору, вартістю 5000 гривень, грошові кошти в сумі 750 гривень табельна перепустка «Запоріжсталь» № 8196 на ім`я ОСОБА_10 та банківська картка Пумб» на ім`я ОСОБА_10 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, після чого намагались втекти. Однак, потерпілий ОСОБА_10 наздогнав ОСОБА_6 з викраденим майном та намагався затримати останнього, удержуючи руками. В цей час, ОСОБА_5 для утримання викраденого майна, та з метою перешкоджання затримання ОСОБА_6 наніс ногами потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів в по тілу, від яких останній впав на землю. Далі, ОСОБА_5 діючи єдиним злочинним умислом з ОСОБА_6 , вихопив у останнього викрадену ними раніше барсетку з майном ОСОБА_10 з якою зник у невідомому напрямку. Таким чином, своїми злочинними діями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосовуючи відносно потерпілого ОСОБА_10 насильство, з метою відкритого викрадення майна, завдали останньому тілесні пошкодження, а саме: крововилив в області лівої вушної раковини, в лівій околооковій області, в проекції лівої клубовій кістці; набряки м`яких тканин та садна в лобній області зліва, в області спинки носу, садна в лобній області справа, в підлопатковій області справа, в області лівого та правого ліктьових суглобах, в області правої кістки, які кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_10 , та спричинили матеріальну шкоду останньому на загальну суму 5750 гривень.
Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 допитаний в суді 29.03.2017 року, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за злочином, передбаченим ч. 2 ст.186 КК України, винним у обвинуваченні визнав себе повністю, щиро розкаявся та пояснив, що вони до цього злочину з ОСОБА_5 товаришували та спілкувалися. У серпні 2016 року ОСОБА_5 прийшов до нього вони вирішили вийти погуляти. Коли вони йшли по проспекту Соборному біля під`їзду побачили потерпілого. Коли вони до нього підійшли ОСОБА_5 сказав: «Забирай барсетку, я буду бити». ОСОБА_5 ударив потерпілого, а він забрав барсетку і вони побігли. Потерпілий побіг за ними. Коли потерпілий його наздогнав, він наніс йому 1-2 удари, ОСОБА_5 забрав барсетку та зник. Потім приїхав наряд поліції і його затримали.
Додатково пояснив, що коли потерпілий спав на лавці ОСОБА_5 наніс йому удар коліном по обличчю, від чого ОСОБА_10 впав назад. ОСОБА_5 також наносив удари коли потерпілий їх наздогнав і коли потерпілий лежав ще завдавав удари. Потерпілий міг бачити ОСОБА_11 . Також зазначив, що потерпілий був нетверезим. Підтверджує, що він забрав барсетку у потерпілого, потом ОСОБА_5 забрав у нього барсетку та зник. Щодо ОСОБА_5 , то у той день він дійсно був з ним і вчинив цей злочин і каже у суді неправду.
У скоєному він щиро кається, вибачився перед потерпілим, відшкодував збитки у розмірі 2900,00 грн., мешкає з бабусею, отримав освіту, зараз влаштовується на роботу трактористом, проходить відповідне стажування. Просить його суворо не карати, запевнив, що більше ніколи такого не трапиться.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні 29.03.2017 року від надання пояснень відмовився в порядку ст. 63 Конституції України. Однак, у судовому засіданні 16.11.2016 року, під час роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення та вирішення питання про об`єм та порядок дослідження доказів у даному провадженні ОСОБА_5 зазначав, що винним себе не визнає, оскільки він непричетний до цих злочинів.
Не зважаючи на невизнання своєї вини у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України ОСОБА_5 та повним визнанням вини ОСОБА_6 , вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що обвинувачені йому не знайомі і підстав оговорювати їх немає. Зазначав, що 5 серпня 2016 року він повертався додому по проспекту через бул. Шевченко. Вирішивши скоротити шлях звернув до дворів та вирішив викликати таксі. Закінчивши розмову по мобільному телефону, поклав його до барсетки та продовжував сидіти на лавці, очікував таксі, можливо задрімав. Через деякий час двоє хлопців ударили його по обличчю, після чого він впав на землю, а хлопці схопили його сумку з телефоном та почали бігти, піднявшись він побіг за ними. Коли наздогнав останнього хлопця, яким виявився ОСОБА_6 , вони разом впали на землю, після чого підбіг другий хлопець - ОСОБА_5 та почав бити його по обличчю. ОСОБА_6 допомагав ОСОБА_5 наносити удари. Після нанесення ударів вони знов побігли. Знову догнавши ОСОБА_6 , потерпілий почав кричати та звати на допомогу та прохав викликати поліцію, через деякий час приїхала поліція та швидка допомога. ОСОБА_6 після того, як в другий раз він його схопив опору не вчиняв та чекав коли приїде поліція. ОСОБА_6 завдану шкоду відшкодував у розмірі 2900,00 грн., тобто половину від завданої шкоди, вибачився, а тому він до нього жодних претензій не має і цивільний позов до нього не підтримує, однак вимоги до ОСОБА_5 в іншій частині збитків просить задовольнити..

Щодо призначеного покарання, то потерпілий не наполягав на суворому покаранні ОСОБА_6 , щодо ОСОБА_5 то у судовому засіданні просив суд позбавити його волі на певний строк.

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що 10 березня 2016 року він знаходився в приміщенні магазину «Україночка», в цей час до магазину зайшов ОСОБА_5 і попросив телефон зателефонувати. Після того як ОСОБА_5 взяв телефон він підслизнувся та штовхнув його у плече та втік з мобільний телефоном. Після того, як ОСОБА_5 забрав телефон, він кричав йому щоб той повернувся та віддав йому телефон, однак ОСОБА_5 втік. Також зазначив, що з ОСОБА_5 вони знайомі з дитинства, навчалися в школі в одному класі. Матеріальних претензій до ОСОБА_5 не має, майно йому повернуто, на суворому покаранні не наполягає.

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що працює на «Критом ринку» у кіоску з ремонту телефонів. Приблизно рік тому до нього у кіоск прийшов хлопець і запропонував йому купити мобільний телефон, він його придбав на запчастини за 300 гривень, оскільки телефон був розбитий. Через місяць співробітники поліції прийшли та повідомили, що цей телефон вкрали. Він його повернув, наступного дня йому показали фотокартки і за ними він впізнав особу, тоді він все краще пам`ятав. Хлопець, який присутній в залі ОСОБА_5 дуже схожий на того, якого він впізнав у поліції. На той час він був у цьому впевнений, підписував документи, однак зараз пройшло дуже багато часу і він не дуже добре усе пам`ятає.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності. Неточності, які мали місце в показаннях потерпілих та свідка, не порочать їх і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно і з часу подій пройшов значний проміжок часу. Мотивів для обмови потерпілими та свідками обвинувачених не встановлено, всі свідчення надавалися під присягою.

Показання ОСОБА_6 надані ним під час судового провадження стосовно вчинення грабежу, об`єктивно співпадають з наведеними доказами, узгоджуються з ними, а тому є достовірними. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 також повністю узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_10 , вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають. Крім того, мотивів для обмови обвинуваченим ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено, враховуючи що вони були друзями на момент скоєння злочину, що не спростовано і ОСОБА_5 .

Окрім показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується також письмовими доказами, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, а саме:
- висновком експерта № 3103 судово- медичної експертизи призначеною постановою слідчого від 06.08.2016 року, згідно якої: синці в області лівої ушної раковини, в лівій навколооковій області, в проекції лівій подвздошної кістки, набряки м`яких тканей садна в лобній частині зліва, в області спинки носа, садна в лобній частині з права, в підлопатковій області справа, в області лівого і правого ліктьового суглоба у ОСОБА_10 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року, згідно якого в присутності понятих потерпілому ОСОБА_10 пред`явлено осіб для впізнання в ході, якого ОСОБА_10 вказав на чоловіка, який був розташований другим зліва з табличкою під №2 ( ОСОБА_5 ) та фототаблицею до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року;

- даними протоколу огляду місця події від 10.03.2016 року, згідно до якого оглянуто місце події та прилегла ділянка до магазину «Україночка»;

- копією товарного чеку на мобільний телефон Gigabyte «GSmartAkuA1», що належить ОСОБА_9 ,вартість якого становить 1510 грн. за одиницю та копіює гарантійної книжки на вказаний телефон та коробки на цей телефон, наданої потерпілим ОСОБА_9 ;

- даними протоколу огляду речей від 04.04.2016 року відповідно до якого, у присутності двох понятих було оглянуто мобільний телефон «GSmartAkuA1»(Black), вилучений в ході огляду місця події з торгівельного кіоску №2305-2306, розташованого на території «Критого ринку» з відповідною фототаблицею до протоколу огляду;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.04.2016 року за фотознімками, згідно якого в присутності понятих свідку ОСОБА_12 пред`явлено осіб для впізнання в ході, якого ОСОБА_12 вказав на чоловіка, який був зображений на фото №3 ( ОСОБА_5 ) , як того, що продав йому мобільний телефон «GSmart» та фототаблицею до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2016 року.

Крім того, даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.08.2016 року, підтверджується ті обставини, що потерпілий ОСОБА_10 06.08.2016 року звернувся до відділу поліції із заявою про вчинений щодо нього злочин, в якій повідомив, що 06.08.2016 року приблизно о 01-00 годині невідомі заволоділи барсеткою, мобільним телефоном та грошовими коштами приблизно 350 гривень, які належать ОСОБА_10 .

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілих і свідка, суд вважає, що вищезазначені докази в повному обсязі доводять вину обвинувачених у вчиненні злочинів, за наведених у вироку обставин.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про недопустимість як доказів протоколів впізнання у даному провадженні, з тих підстав, що ОСОБА_5 на цих слідчих діях був вдягнутий у одяг іншого кольору, ніж інші особи, які пред`являлися до впізнання, суд приходить до висновку, що дані посилання є безпідставним, оскільки згідно ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує - чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

Як слідує із вищезазначених протоколів пред`явлення особи для впізнання від 05.04.2016 року та 08.08.2016 року, органом досудового розслідування такі вимоги закону були дотримані. Інших обставин, які могли б бути підставою для визнання даного доказу недопустимим стороною захисту надано не було, а судом не встановлено.

Щодо посилання захисника про різкі відмінності у одязі у осіб, які пред`явлені для впізнання потерпілому ОСОБА_10 08.08.2016 року, то слід зазначити, що ч. 7 ст. 228 КПК України стосується пред`явлення особи за фотознімками, тоді як у даному випадку проведено впізнання особи безпосередньо.

Щодо пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, проведеного зі свідком ОСОБА_12 05.04.2016 року, суд констатує, що різких відмінностей за формою зображення, віком, зовнішністю та одягом з вказаного протоколу не вбачається. Особи, серед яких пред`являвся обвинувачений, були однієї статі, схожі з ним за зовнішністю. Наявність у них ознак, що різко відрізняють їх від решти осіб, не було.

За таких обставин доводи сторони захисту про наявність суттєвих порушень, які б привели до помилкового впізнання потерпілим та свідком обвинуваченого як особу, яка приймала участь у грабежі, є безпідставними.

Крім того, потерпілий і свідок перед проведенням впізнання пояснювали слідчому, що зможуть впізнати особу, яка скоїла напад за сукупністю зовнішніх ознак.

Отже, доводи сторони захисту про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання є недопустимими доказами, судом не приймаються.

За таких обставин, судом встановлені всі обставини скоєння злочинів, ретельно досліджені всі докази, що є у справі і суд не може взяти до уваги доводи сторони захисту про недостатність доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_5 до вчинення грабежів, а також недоведеність його вини у вчиненні злочинів і вважає що факт спільного вчинення за попередньою змовою даного злочину знайшов підтвердження у судовому засіданні.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що докази зібрані у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені у судовому засіданні є належними, допустимими та достовірними.

Невизнання своєї провини ОСОБА_5 суд розцінює як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності і уникнути справедливого покарання.

Суд критично оцінює і ті доводи сторони захисту, щодо непричетності ОСОБА_5 до скоєння грабежів, оскільки вони суперечать поясненням потерпілих, які впізнали ОСОБА_5 , як особу, яка пограбувала їх, як у судовому засіданні так і під час досудового розслідування. Крім того, при вивченні особи ОСОБА_5 встановлено, що він схильний до вчинення злочинів, не оцінив гуманного відношення до нього з боку правосуддя - призначені раніше більш м`які покарання не здобули належної дії і він належних висновків для себе не зробив.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повністю доведена і вони повинен нести за це відповідальність.

При цьому ОСОБА_6 скоєння ним злочину за наведених у вироку обставинах і не оспорюється.

Дії ОСОБА_5 за епізодом від 10.03.2016 року кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за епізодом від 05.08.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викраденні чужого майна ( грабіж) вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викраденні чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, яке віднесено законом до категорії тяжких, особу винного, який не працює, не одружений, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку в Запорізькому наркологічному диспансері і на обліку в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини у сфері злочинів проти власності, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, в період випробувального терміну знов вчинив тяжкий злочин, ніяких мір до відшкодування спричинених збитків не вжив, вину не визнав та не кається.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статі, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до п.п. 2, 3, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику застосування судами кримінального покарання більш сурове покарання особам, скоївшим злочин на ґрунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву, у складі злочинних груп та менш сурове покарання може призначатися особам, які щиросердно розкаялись у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, при цьому враховується стадія здійснення злочину, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер та ступінь тяжкості наслідків, які настали.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, даних про його особу, конкретних обставин скоєння злочинів та ролі у їх вчиненні, суд призначає покарання у вигляді позбавлення волі і прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_5 не виявив бажання стати на шлях виправлення та маючи непогашену судимість через 4 місяці після ухвалення вироку за скоєння злочину за ч. 3 ст.185 КК України, знов продовжив скоювати злочини, при цьому скоїв більш тяжкий злочин, тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.

Суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки він вчинив новий злочин в період випробувального терміну, визначеного за попереднім вироком, що на підставі ч. 2 ст. 75 КК України, ч. 3 ст. 78 КК України виключає повторне прийняття рішення судом про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Більш того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання із випробуванням із іспитовим строком на 1 рік.

Таким чином, епізод злочину за ч. 2 ст. 186 КК України від 10.03.2016 року скоєно ОСОБА_5 до постановлення вироку від 11.04.2016 р., а інший злочин за ч.2 ст.186 КК України - після нього (серпень 2016 року). Отже, при призначенні покарання слід розмежувати епізоди стосовно першого вироку.

При призначенні покарання суд керується роз`ясненнями, викладеними у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; остаточно за сукупністю вироків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжкого, одиничність епізоду злочину, особу винного, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, не одружений, на обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та на обліку в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, мешкає разом із бабусею, яка хворіє на хронічні захворювання, раніше не засуджений, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 визнав і відшкодував добровільно 2900,00 грн.- половину він заявлених вимог і потерпілий у судовому засіданні заявив, що претензій до ОСОБА_6 матеріального та морального характеру немає, намагався відвернути негативні наслідки вчиненого ним злочину, неодноразово вибачився перед потерпілим.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, добровільно відшкодував завдані збитки.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_6 під час провадження досудового розслідування та в судовому засіданні давав правдиві показання і тим самим сприяв установленню істини у справі.

На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у мінімальному розмірі.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні та родинні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. Обвинувачений є працездатним, та може бути суспільно корисним, прагне усунути наслідки скоєного та щиро кається.

При цьому, враховуючи роль кожного з учасників під час вчинення злочину, а також те, що ОСОБА_6 раніше не засуджений, вперше вчинив правопорушення, виключно позитивно характеризується, має постійне місце проживання, вину визнав у повному обсязі з врахуванням думки прокурора, який просив суд застосувати ст.75 КК України та думки потерпілого ОСОБА_10 , який не наполягав на суворому покаранні, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про можливість виправлення його без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, вирішуючи питання про цивільний позов, заявлений ОСОБА_10 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5750 грн., з яким обвинувачений ОСОБА_5 не погодився, а ОСОБА_6 визнав у розмірі 2900 грн. та відшкодував добровільно, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 вимоги про стягнення солідарно матеріальної шкоди не підтримав, зазначаючи, що ОСОБА_6 відшкодував йому добровільно 2900,00 грн. тобто половину розміру заявленого позову, претензій до нього ОСОБА_10 не має і просить суд стягнути на його користь решту частину заявлених вимог у судовому порядку тільки з ОСОБА_5 .

Як встановлено судом ОСОБА_5 вчинив злочинні дії окреслені у ч.2 ст.186 КК України. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином матеріальної шкоди, вина ОСОБА_5 у злочині підтверджується вищенаведеними доказами, тому цивільний позов потерпілого згідно зі ст. 1167 ЦК України підлягає задоволенню і з ОСОБА_5 слід стягнути 2850,00 грн. у відшкодування матеріальних збитків, а у задоволенні позову до ОСОБА_13 слід відмовити у зв`язку із відшкодуванням завданої шкоди у добровільному порядку.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, враховуючи ті обставини, що стан здоров`я ОСОБА_5 не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, відповідає особі обвинуваченого та позбавляє ОСОБА_5 можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду та враховуючи обраний ОСОБА_5 судом вид покарання, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належного виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків та призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, слід скасувати.

Питання про долю речових доказів вирішується судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532, КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання:
за ч. 2 ст.186 КК України по епізоду від 10.03.2016 року у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяці позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року - у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст.186 КК України по епізоду від 05.08.2016 року- у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 25.08.2016 року.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 29 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальних збитків 2850,00 грн.(дві тисячі вісімсот п`ятдесят).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК УкраїниОСОБА_6 , звільнити від відбування покарання якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган пробації.
Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, скасувати.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, відмовити у зв`язку із відшкодуванням збитків у добровільному порядку.
Речові докази по кримінальному провадженню:мобільний телефон «GSmartAkuA1», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 повернути ОСОБА_9 .
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачені та захисники мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченим і прокурору.

Суддя ОСОБА_1