АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0008414 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лисичанськ, Луганської обл.., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
28 грудня 2009 року Апеляційним судом Луганської обл. за ч.4 ст.187, ч.2 ст. 15, п.п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнений з місць позбавлення волі 25 січня 2016 року на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської обл. від 25 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до ч.5 ст.72 КК України» від 26 листопада 2015 року у зв`язку з повним відбуттям строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Цим вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що 23 серпня 2016 року, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та обставинах, з метою покращення свого матеріального становища, вирішив вчинити злочин, пов`язаний з відкритим викраденням чужого майна. В подальшому цього ж дня ОСОБА_10 приблизно о 05.45 год., перебуваючи по вулиці Ірпінській, 74-А в м. Києві, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , у якої на шиї знаходився золотий ланцюжок, яким і вирішив заволодіти. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 23 серпня 2016 року приблизно о 05.50 год. спереду підійшов до ОСОБА_8 , яка не усвідомлювала його дійсних намірів, та зірвав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 1491грн., на якому знаходився золотий хрестик вартістю 535грн. та символ України - тризуб, який для потерпілої матеріальної цінності не становить, а всього майна на загальну суму 2026грн.

Заволодівши в такий спосіб майном ОСОБА_8 , ОСОБА_10 з місця вчинення злочину втік разом із викраденим майном, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2026грн., однак незабаром був викритий та затриманий працівниками поліції разом з викраденим майном, яке було вилучено.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, поклавши на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання засудженому, а саме те, що ОСОБА_6 добровільно давав показання та розповів події, які мали місце 23 серпня 2016 року, визнав вину, повернув майно потерпілій, щиро розкаявся.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_6 неофіційно працює на будівництві, має джерело доходу, впродовж судового розгляду послідовно давав показання, цивільний позов не заявлявся, матеріальна та моральна шкода відсутня.
За таких обставин, на думку захисника, вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що не було добровільного повернення майна, оскільки працівниками поліції викрадені речі були вилучені з роти обвинуваченого під час його затримання, провівши дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження та додаткові надані стороною захисту докази на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційних скаргах, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфікованіза ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чуже майно (грабіж), повторно.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому інших даних, які пом`якшують його покарання, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вище вказаних вимог закону. Так, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за вчинення умисного корисливого злочину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів; думку потерпілої щодо призначення покарання, а також те, що викрадене майно було їй повернуто тільки завдяки затриманню обвинуваченого після вчинення злочину. Також суд врахував те, що обвинувачений, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і через невеликий проміжок часу знову вчинив злочин.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, характер дій обвинуваченого та спосіб вчинення злочину, особу обвинуваченого, та інші наявні у провадженні дані, які його характеризують, вмотивовано обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, і з таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів захисту про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому інших обставин, то вони є необґрунтованими, оскільки обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а також обвинувачений та захисник під час апеляційного розгляду, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , що підтверджується змістом самого вироку.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, обвинуваченим ОСОБА_11 в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2