Справа № 404/5447/15-к
Номер провадження 1-кп/404/30/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі :
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кропивницькому обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000777 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

- 28.12.2003 року Ленінським р.с. м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69 КК України до 2 р. позбавлення волі, 15.07.2003 р. відповідно до ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

-28.12.2004 року Кіровським р.с. м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 10.08.2007 р. умовно-достроково;

-13.09.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, 13.09.2014 року звільнений по відбуттю покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст.393 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та втечу з-під варти, вчинене особою, яка відбуває в попередньому ув`язненні, тобто кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 393 КК України за наступних обставин.

30.01.2015 року близько 19.00 год., ОСОБА_3 проходячи по вул. Миру біля буд. №4 в м. Кіровограді помітив свого знайомого, особа якого слідством не встановлена, з яким спілкувався. В ході спілкування, товариш запропонував скоїти крадіжку, на що ОСОБА_3 відповів відмовою. Після цього, ОСОБА_3 та його знайомий пішли в своїх справах. Однак, через деякий час, ОСОБА_3 помітив, що його знайомий наздогнав потерпілу ОСОБА_6 , руках якою була жіноча сумка, вирвав її та побіг за будинок. ОСОБА_3 побіг за знайомим, наздогнавши його, почав питати, що сталося. Знайомий повідомив, що викрав сумку у жінки. Оглянувши її вміст, виявили мобільний телефон "Lenovо A 308t", вартість, якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №659 від 02.04.2015 року, складає 925 грн., в мобільному телефоні містилась карточка МТС, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в чохлі, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, дві зв`язки ключів від квартири, жіночий гаманець в якому знаходилися кошти в сумі 230 грн., парасолька, косметичка блакитного кольору в якій знаходились пудра "Максфактор", туш для вій "Летуаль", які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

В цей час, у ОСОБА_3 виник умисел на збут викраденого мобільного телефону. Для цього, подзвонив своєму знайомому ОСОБА_7 , якого попросив здати телефон у ломбард. Отримавши, від останнього, згоду разом із товаришем зустрілися з ОСОБА_7 . Після цього, товариш віддав телефон ,а ОСОБА_7 здав його до ломбарду "Скарбниця". Грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, 07.07.2015 року о 21.30 год. на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року слідчим СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_8 був затриманий ОСОБА_3 , який перебував у розшуку та поміщений до ізолятору тимчасового тримання при Кіровоградському MB за підозрою у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

08.07.2015 року від в.о. першого заступника начальника Кіровоградського MB - начальника слідчого відділу УМВС України в Кіровоградській області підполковника міліції ОСОБА_9 надійшла вимога на ім`я начальника ІТТ при Кіровоградському MB капітана міліції ОСОБА_10 , про конвоювання затриманого ОСОБА_3 до Кіровського районного суду м. Кіровограда, для обрання, останньому, міри запобіжного заходу, про що виданий наказ №646 від 08.07.2015 р про конвоювання. Відповідно до вимоги та наказу про створення конвою ОСОБА_3 перейшов під контроль конвою в складі старшого конвойного ОСОБА_11 , конвойного ОСОБА_12 , та конвойного ОСОБА_13 ..

Під час конвоювання, у ОСОБА_3 виник умисел на втечу з-під варти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , повідомив особам, які його конвоюють до суду неправдиву інформацію, щодо свого спільника, а саме повідомив, що особа з якою він вчиняв кримінальні правопорушення переховується за адресою: м. Кіровоград, вул. Червонозорівська 15, корп. 3 , та через декілька хвилин повинна виходити з вказаної адреси щоб виїхати з м. Кіровоград.

В подальшому, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 а другому поверсі вказаної будівлі ОСОБА_3 побачив відчинені балконні двері, розуміючи, що він перебуває у процесуальному статусі підозрюваного, під вартою та є затриманим на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, скориставшись тим, що працівники міліції знаходяться за декілька метрів від нього, виплигнув з балкона, який розташований у коридорі на другому поверсі та побіг у невідомому напрямку чим вчинив втечу з-під варти.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину за ч. 1 ст. 198 КК України визнав повністю, розкаявся. Вину за ч. 1 ст. 393 КК України не визнав повністю та пояснив суду наступне.

03.01.2015 року він зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_14 , якого знав раніше, як працівника міліції. Останній запропонував ОСОБА_3 скоїти крадіжку майна, посилаючись на кримінальне минуле обвинуваченого. ОСОБА_3 не погодився, вказавши, що він не бажає мати відношення до кримінальних дій. Через деякий час, поспілкувавшись, вони розійшлися у своїх справах. Проходячи по вулиці, ОСОБА_3 почув жіночі крики та помітив, що ОСОБА_15 вирвав із рук невідомої жінки її сумочку та побіг за будинок. Крикнувши на адресу ОСОБА_16 "що ти робиш", ОСОБА_3 побіг за ним. Наздогнавши, ОСОБА_15 повідомив, що він викрав сумку і можна закласти викрадений мобільний телефон в ломбард. Обвинувачений погодився з пропозицією, подзвонив знайомому ОСОБА_7 , щоб останній заклав телефон на свій паспорт. В подальшому, зустрівшись із ОСОБА_7 , віддали йому мобільний телефон, який ОСОБА_7 здав до ломбарду за 200 грн.

По епізоду втечі з під-варти, пояснив, що під час досудового слідства, стосовно нього чинився фізичний тиск з боку працівників правоохоронних органів. Останні не бажали зазначати в офіційних документах відомості стосовно участі в скоєнні злочину ОСОБА_16 , оскільки він колишній працівник міліції, та вимагали визнання вини ОСОБА_3 . Свідком вказаних дій є ОСОБА_17 . Під час, конвоювання ОСОБА_3 до суду для обрання міри запобіжного заходу, не бажаючи бути арештованим, вирішив втекти з-під варти. Для цього повідомив оперативним працівникам про наявність співучасника крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 та свою готовність показати місце його проживання. Отримавши згоди від працівників міліції, вказав адресу, куди треба під`їхати. Зайшовши у під`їзд, почав водити працівників міліції поверхами, а скориставшись нагодою, вистрибнув з балкону 2-го поверху та втік. Деякий час переховувався за межами міста, однак, скориставшись допомогою слідчого ОСОБА_18 , здався правоохоронним органам. Зазначає, що метою втечі було не переховування від слідства, а не бажання відповідати за злочин, який не скоював та конфлікт з працівниками міліції, які застосовували до нього тортури.

Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченого ,його вина доводиться перевіреними в судовому засіданні доказами.

- показами потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що 30.01.2015 року, придбавши продукти харчування ,йшла до додому. Почула, як хтось біжить, і в цей же час, відчула, що з руки виривають сумку. Намагаючись потягнути сумку до себе, впала на землю та випустила сумку з рук. Невідомий, одягнений в одяг чорного кольору, побіг за будинок, а інша особа, яку вона вважає співучасником, крикнула "що ти робиш" та побігла за нападником. Обличчя нападника не бачила.

В подальшому, потерпіла відмовилася від участі у розгляді як первісного так і зміненого обвинувального акту .

- показами свідка ОСОБА_7 який підтвердив, що до нього 30.01.2015 року звернувся ОСОБА_3 , який попрохав закласти мобільний телефон до ломбарду. При цьому, сумнівів щодо походження телефону у свідка не було, оскільки телефон був у коробці із зарядним пристроєм. Телефон йому передав знайомий ОСОБА_19 , на ім`я " ОСОБА_20 " ,якому свідок віддав гроші отримані з ломбарду. В цей же день. ОСОБА_3 ,його знайомий " ОСОБА_20 " та невідомий, попросили свідка забрати телефон з ломбарду, що він і зробив.

- показами свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які дали однакові пояснення суду, та пояснили, що конвоювали ОСОБА_3 в суд для обрання запобіжного заходу. В ході конвоювання, ОСОБА_3 повідомив про наявність спільника в скоєнні кримінального правопорушення та бажання показати місце проживання. Приїхавши за адресою, зазначеною ОСОБА_3 , останній, почав водити по різним поверхам в під`їзді будинку, а дерез деякий час, вистрибнув через балкон 2-го поверху та втік. Окрім того, стверджують, що не застосовували до ОСОБА_3 будь-які недозволені методи слідства. Свідок ОСОБА_17 не міг бути присутнім в кабінеті спільно з ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_17 підозрювали як спільника ОСОБА_3

- показами свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що йому подзвонив ОСОБА_3 , та повідомив, що у нього проблеми з працівниками міліції і він просить про зустріч. Зустрівшись із ОСОБА_3 почувши його пояснення, привів ОСОБА_22 до міськвідділу міліції до слідчого. Будь-які тілесні ушкодження на ОСОБА_3 не бачив.

- показами свідка ОСОБА_17 який стверджує, що весною чи влітку 2015 року був у міськвідділі міліції на допиті. В кабінет завели ОСОБА_3 , до якого застосовували фізичне насильство, одягали протигаз та вимагали визнати вину в скоєнні ряду крадіжок.

Свідки ОСОБА_23 , та ОСОБА_24 покази стосовно правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому суду не надали.

Допит інших свідків, визнано неможливим, у зв`язку з неможливістю встановити їх місце знаходження.

Окрім того, вина доводиться письмовими матеріали провадження.

- довідкою ломбарду "Скарбниця", яким підтверджено факт, здачі ОСОБА_7 31.01.2015 року о 00 год. 58 хв. мобільного телефону, належного потерпілій ОСОБА_6

т.1 а.п.31-34

- ухвалами слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.04.2015 року та 24.06.2015 року якими надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 для обрання запобіжного заходу тримання під вартою.

т. 1 а.п. 83., 91-92

- протоколом затримання особи від 07.07.2015 року, яким ОСОБА_25 було затримано на підставі ухвали суду.

т. 1 а.п.97-99

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 393 КК України та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Заперечення обвинуваченого та захисника, стосовно відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, суд вважає помилковими.

Так ,за диспозицією ч. 1 ст. 393 КК України, відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення передбачена за втечу з місця позбавлення волі або з-під варти, вчинену особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі або арешту чи перебуває в попередньому ув`язненні.

Відповідно до протоколу від 07.07.2015 року, обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий о 21 год. 30 хв. на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. При цьому, на час затримання, ОСОБА_3 було оголошено 21.04.2015 року підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Втеча ОСОБА_3 мала місце під час його конвоювання співробітниками міліції до Кіровського районного суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Статтею 176 КПК України визначено перелік запобіжних заходів, до яких віднесено: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Разом з тим, частиною другою передбачено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, законодавець відносить затримання особи до запобіжних заходів, наділяючи даний запобіжний захід характером тимчасовості, враховуючи строки застосування даного заходу та необхідності подальшого прийняття судом процесуального рішення.

За змістом ст. 2 Закону України "Про попереднє ув`язнення" метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення. Тобто, до особи застосовуються певні міри примусу, обмеження свободи пересування, спілкування, листування, тощо. Крім того, з моменту затримання відраховується строк відбування покарання, у випадку засудження особи. Стаття 4 даного Закону відносить, за певних умов, до установ попереднього ув`язнення ізолятори тимчасового утримання.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що втеча з під варти підозрюваного, який є затриманим, під час його конвоювання, становить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, а сукупність перевірених доказів, свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При призначенні обвинуваченому покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, віднесене до категорії середньої тяжкості.

Як особа ОСОБА_3 характеризується посередньо, має не зняті та не погашені судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин провадження, особи обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, не зважаючи на наявність не погашених судимостей, враховуючи обставини та мотиви скоєних кримінальних правопорушень, факту добровільної явки до правоохоронних органів після втечі, враховуючи психічний розвиток особи, суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 198 та ч. 1ст. 393 КК України та призначити йому покарання :

за ч. 1 ст. 198 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

за ч. 1 ст. 393 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки з`являтися в органи пробації.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу скасувати.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_1