Справа № 175/2043/17
Провадження № 1-кп/175/131/17
Вирок

Іменем України

22 червня 2017 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0002900 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого 27.05.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 , будучи засудженим за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт, на шлях виправлення не став і умисно ухилився від відбування цього покарання при наступних обставинах.

Так, 25 липня 2016 року розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, та копія вказаного вироку відносно ОСОБА_5 надійшли для виконання до Кримінально-виконавчої інспекції Дніпропетровського району (далі КВІ).

12 серпня 2016 засудженому ОСОБА_7 співробітниками КВІ під підпис були роз`яснені порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, а також можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбуття покарання за ч.2 ст.389 КК України, й того ж дня йому видано направлення до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області для відбування цього покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин 30 разів не вийшов на роботу до Слобожанської селищної ради, чим ухилився від відбуття призначеного йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме громадських робіт.

03 грудня 2016 року даний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002900 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.389 КК України.

12 червня 2017 року ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

У підготовчому засіданні прокурор надав угоду про визнання винуватості, укладену 22 червня 2017 року між ним і обвинуваченим за участю захисника.

Відповідно до цієї угоди ОСОБА_8 під час досудового розслідування повністю визнав вину та обсяг підозри за ч.2 ст.389 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 1 місяця 15 днів арешту та із застосуванням ст.ст.71 ч.1, 72 ч.1 КК України, шляхом частково складання невідбутого покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року у виді 150 годин громадських робіт, узгоджене остаточне покарання у виді арешту строком 2 місяці.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, невиконання яких роз`яснені

ОСОБА_7 підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що він цілком розуміє характер злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, по якому йому пред`явлене обвинувачення і по якому повністю визнає вину, розуміє наданні йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки їх невиконання, передбачені ст.476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на її затвердженні, але просить не брати під варту в залі суду з метою вирішення побутових питань.

Вислухавши думку прокурора і захисника, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для затвердження даної угоди і вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від відбування громадських робіт, будучи засудженою до цього покарання, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, тобто за злочин, віднесений ч.2 ст.12 КК України до злочинів невеликої тяжкості.

З урахуванням поведінки обвинуваченого, який належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки під час досудового слідства і судового розгляду кримінального провадження, у суду відсутні підставі для зміни йому запобіжного заходу з особистого зобов`язання на взяття під варту до набрання вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню не визнавалися, експертизи не проводилися і витрати на їх проведення не заявлялися.

Керуючись ст.ст.314,369,371-374,475 КПК України, суд -
ухвалив:

Угоду від 22 червня 2017 року про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0002900 затвердити.

На підставі угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.389 КК України та піддати його кримінальному покаранню у виді арешту строком 1 (один) місяць 15 (п`ятнадцять) днів.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання у виді 118 (сто вісімнадцять) годин громадських робіт за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року і остаточно призначити покарання у виді арешту строком 2 (два) місяці.

Строк покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання, - залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений сторонами до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1