АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000940 від 22 червня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, уродженця смт. Путила Путильського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, із середньою освітою, раніше судимого:
26 листопада 2008 року Шевченківським районним судом м. Чернівці від за ч. 2 ст. 126, ч. 2. ст. 186, ст. 69, ч. 2 ст. 189, 69, ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі;
04 липня 2016 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за вчинення кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком в 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року,-

КП№11-кп/794/46/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі, взято його під варту із зали суду і з цього часу відраховувати строк відбуття покарання.
Даний вирок підлягає виконанню самостійно, окремо від вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 липня 2016 року.
Вирішена доля речового доказу.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винний у тому, що він 21 червня 2016 року близько 17 години 45 хвилин знаходився на території дитячого майданчика, розташованого біля будинку № 181 по вул. Головна в м. Чернівці та шляхом вільного доступу, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, із сумки червоного кольору, яка належить малолітньому ОСОБА_10 2004 року народження і була підчеплена потерпілим до паркану, таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung GT-S 6790 Galaxy Fame Lite» вартістю 450 гривень і належний неповнолітній ОСОБА_11 2002 року народження мобільний телефон марки «Bravis Solo» вартістю 1700 гривень з чохлом вартістю 150 гривень.
З місця вчинення крадіжки мобільних телефонів ОСОБА_6 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 450 гривень і потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 1850 гривень.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме у виді шести місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, надавши учасникам процесу слово в судових дебатах та останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків:
Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оскаржується, то колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
З матеріалів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що ним взагалі не наведено мотивів в чому саме на його думку полягає не відповідність призначеного покарання судом першої інстанції та не наведено жодних підстав для призначення йому покарання нижче нижчої межі.
Розглядаючи питання про призначене покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що міра покарання визначена у відповідності до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання суд, у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та призначив обвинуваченому у мінімальному розмірі покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, яке за своїм видом відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.
Досліджуючи вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення йому міри покарання у виді позбавлення волі строком шість місяців, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначенні вимоги не ґрунтуються на нормах закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з тим, що положення ч. 2 ст. 63 КК України, чітко визначає, що строк позбавлення волі не може бути встановлений менше ніж один рік, окрім випадків визначених Загальною частиною Кримінального кодексу України, а саме відповідно до положень ч. 1 ст. 102 цього кодексу, покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років. Обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення злочину, був повнолітнім, а отже, будь - яких правових підстав для призначення покарання менше ніж строком на один рік, немає.
Висновки суду, щодо призначеного ОСОБА_6 покарання узгоджуються і з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 28 листопада 2016 року по 07 лютого 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 28 листопада 2016 року по 07 лютого 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_9
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3

Копія вірна: суддя