Провадження № 1-в/317/190/2017
Справа № 317/1389/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника адміністрації - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Свердловськ, Луганської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, до засудження офіційно не працевлаштованого, проживав: АДРЕСА_1 , засудженого:

23.03.2006 року Московським обласним судом Російської Федерації за ст. 105 ч. 2 п. «ж»; 33 ч. 4, 105 ч. 2 п. «а», 69 ч. 3 КК РФ до 17 років позбавлення волі. Постановою Жовтневого районного суду міста Харків від 18.04.2012 року вирок Московського обласного суду Російської Федерації приведено у відповідність КК України, засуджено за ст. 27 ч. 4, 115 ч. 2 п. 1, 115 ч. 2. п. 12, 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.02.2016 року у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення під вартою з 10.04.2005 року по 28.06.2006 року виходячи із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, згідно зі ст. 72 КК України., -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_6 засуджений 23.03.2006 року Московським обласним судом Російської Федерації за ст. 105 ч. 2 п. «ж»; 33 ч. 4, 105 ч. 2 п. «а», 69 ч. 3 КК РФ до 17 років позбавлення волі. Постановою Жовтневого районного суду міста Харків від 18.04.2012 року вирок Московського обласного суду Російської Федерації приведено у відповідність КК України, засуджено за ст. 27 ч. 4, 115 ч. 2 п. 1, 115 ч. 2. п. 12, 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.02.2016 року у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення під вартою з 10.04.2005 року по 28.06.2006 року виходячи із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, згідно зі ст. 72 КК України.

Початок строку: 10.04.2005 року.
Кінець строку: 21.01.2019 року.
Клопотання мотивоване тим, що на переконання ОСОБА_6 він довів своє виправлення, добросовісно себе поводить, відбув вже більшу частину покарання.
Засуджений в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково з підстав, визначених в клопотанні.
Захисник в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого, зазначивши, що ОСОБА_6 довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, окрім того засуджений має незадовільний стан здоров`я, а перебуваючи на свободі він зможе отримати кваліфікаційну медичну допомогу.
Представник адміністрації колонії висловив думку, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення, тому до нього не можливо застосувати положення ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_6 його захисника, представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.
У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 відбув.
Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22.04.2005 року. Під час тримання у СІ №2 УВП по Московській області МЮ РФ характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 16.08.2005 року тримався у СІ №9 УФСВП по Московській області, характеризувався негативно, допустив одне порушення вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення накладене до набуття вироком чинності.

З 27.07.2006 року відбував покарання у ВК №17 УФСВП по Республіці Мордовія РФ, характеризувався негативно, допустив 13 порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Мав одне заохочення.

З 18.01.2012 року тримався у Харківському слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 10.08.2012 року відбував покарання у Дрогобицькій виправній колонії (№40), характеризувався позитивно, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 07.09.2016 року відбуває покарання у Біленьківській виправній колонії (№ 99), характеризується посередньо. У господарській обслузі та на виробництві установи не працевлаштований.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У взаємовідносинах з персоналом установи грубощів не допускає.

Намагається утримувати спальне місце та при ліжкову тумбочку у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, належного догляду за ними не здійснює, може використовувати не за призначенням.

Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає.

Провину в скоєному злочині не визнає.

За вироком суду має позов на суму 19920 російський рублів.

21.04.2016 року комісією колонії застосовано заохочувальну норму, передбачену статтею 101 КВК України у вигляді переведення до колонії середнього рівня безпеки.

16.04.2015 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

17.03.2016 року комісією колонії відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має лише одне заохочення, однак має чотирнадцять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.
Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.
Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., про його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1