АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/259/17 Справа № 194/108/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000313, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений просить вирок суду в частині призначення покарання змінити у зв`язку з невідповідністю покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, та просить його пом`якшити, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте основне покарання та повністю приєднане невідбуте додаткове покарання за попереднім вироком, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 176 грн. 20 коп.
Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 20 червня 2016 року приблизно о 13.40 годин, проходячи біля буд. № 9 по вул. Шахтарській у м. Тернівка Дніпропетровської області, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме шляхом заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , заволодів майном останнього на загальну суму 1956 грн. 80 грн., спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, не врахував належним чином дані про його особу, зокрема, що у нього є дід та баба похилого віку, які знаходяться на його утриманні. Інших доводів, апелянт в скарзі не зазначив.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого який апеляційну скаргу підтримав; думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених в оскаржуваному вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а отже відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не знаходить їх достатньо обґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного вироку, при визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що обтяжують покарання; обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше судимий за корисливі злочини, вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд першої інстанції обгрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, втім з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується зважаючи на те, що це покарання відповідає вимогам закону, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про законність та обґрунтованість обраного виду і розміру покарання, колегія суддів приймає до уваги також фактичні обставини кримінального провадження, характер та рівень суспільної небезпеки вчиненого злочину, безпосереднім додатковим об`єктом якого є здоров`я потерпілої особи, зухвалість вчинення злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше тричі засуджений за корисливі злочини, дві судимості не погашені, на шлях виправлення не став та вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності застосування до нього положень ст. 69 КК України були предметом розгляду в суді першої інстанції, який у вироку навів щодо них відповідний аналіз та мотивування, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Під час апеляційного провадження не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та одночасно настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що можуть потягти застосування положень ст. 69 КК України, а враховуючи вищенаведені дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для призначення останньому покарання більш м`якого, ніж передбачене законом.
Враховуючи вищевикладене, доводи обвинуваченого є безпідставними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4