АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1026/16-к Номер провадження 11-кп/786/331/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурораОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 8 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 3433 грн. 24 коп.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

13 травня 2016 року близько 03 години обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем ВАЗ-2107 днз НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Магістральна в м. Гребінка Полтавської області в напрямку від залізничного вокзалу в сторону вул. Миру, в районі будинку №124-а, на ділянці дороги із заокругленням вправо відносно напрямку руху, в порушення п.п.2.1(а), 2.9(а) та п.12.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля з велосипедисткою ОСОБА_8 , яка рухалась йому назустріч по правому краю проїзної частини відносно свого напрямку руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці ДТП.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому зазначає, що ОСОБА_7 взагалі не отримував посвідчення водія, а тому призначення останньому вказаного додаткового покарання є неможливим. Звертає увагу на те, що місцевим судом при винесенні вироку, всупереч приписам ст.100 КПК України не вирішено питання про повернення речових доказів їх володільцям.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який погодився з прокурором, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наведених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій не оспорюються в апеляційній скарзі.

Доводи прокурора про неможливість призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є обґрунтованими.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.21 постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», застосування до винного, який взагалі не мав права керувати транспортними засобами, додаткового покарання у виді позбавлення такого права є неможливим.
Як встановив суд, ОСОБА_7 не отримував посвідчення водія та не мав права керувати транспортними засобами.

Тому рішення суду про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення такого права суперечить наведеним вимогам закону, отже вирок в цій частині підлягає скасуванню.
Слушними є і доводи апеляційної скарги щодо вирішення питання про речові докази.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів і документів.
Вирішення питання про речові докази та документи повинно здійснюватися відповідно до вимог ст.100 цього Кодексу та бути чітким і зрозумілим.
Приписами ч.1 ст.100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд ухвалив повернути речові докази за належністю.
Проте таке формулювання суперечить наведеним вимогам закону та є неконкретним з огляду на те, що власниками і володільцями речових доказів є різні особи.
Враховуючи наведене, в резолютивній частині вироку необхідно конкретизувати осіб, яким необхідно повернути речові докази, а саме автомобіль ВАЗ-2107 днз НОМЕР_1 та електролампи з фар цього автомобіля володільцю ОСОБА_9 , а велосипед Кама (рама№ НОМЕР_2 ) та сумку з речами ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 .
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Крім того, з огляду на приписи ч.5 ст.72 КК України, враховуючи, що застосування правил зарахування судом строку попереднього ув`язнення після набрання чинності Законом України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» є імперативною вимогою закону та не потребує звернення з відповідним клопотанням, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 8 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до основного покарання, обраного судом, тобто на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.100 КПК України речові докази, а саме: автомобіль ВАЗ-2107 днз НОМЕР_1 та електролампи з фар цього автомобіля повернути володільцю ОСОБА_9 ; велосипед Кама (рама №2982) та сумку з особистими речами ОСОБА_8 повернути потерпілому ОСОБА_10 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 7 листопада 2016 року до 27 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4