Справа № 166/1355/16-к Провадження № 11-кп/773/174/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою загальною освітою, неодруженого, інваліда ІІІ групи, має на утриманні матір похилого віку, в порядку ст. 89 КПК України несудимий,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з часу його фактичного затримання, тобто з 20.08.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 4750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 45 коп.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 2641 (дві тисячі сімсот сорок одну) грн. 20 коп. витрат за проведення експертизи.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 19 серпня 2016 року близько 22 год 00 хв він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_2 , умисно наніс ОСОБА_9 два удари ножем: один в ділянку черевної порожнини, а другий в ділянку грудної клітки зліва, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, тобто умисні тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: проникаюче поранення черевної порожнини із пораненням брижейки тонкої кишки, ускладненого внутрічеревною кровотечою, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шість діб у виді непроникаючої різаної рани в ділянці грудної клітки зліва.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини. Посилається на те, що шкоду, заподіяну злочином потерпілому, не відшкодовано, та думку останнього, який підтримав позицію сторони обвинувачення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений посилається на недоведеність його вини у вчиненні злочину. Вказує на те, що у вчиненні злочину винуватий ОСОБА_11 , який зник з місця події, і якого він хотів вигородити, даючи недостовірні показання. Посилається на те, що в порядку ст. 89 КК України він раніше не судимий, має інвалідність та матір похилого віку. Стверджує, що тілесні ушкодження потерпілому ножем наносив не він, а ОСОБА_11 . Зазначає, що потерпілий під час впізнання не назвав характерних ознак підозрюваного, а вказував на фото обвинуваченого у зв`язку із тиском на нього працівників поліції. Вважає сумнівними висновки експертів щодо доведеності його вини у скоєному, оскільки вони не виявили крові потерпілого на його одязі, лезі ножа. Вказує на те, що у судове засідання не був викликаний та допитаний ОСОБА_11 , який перебував з ним на місці події. З огляду на наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі, захисника, який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили апеляцію обвинуваченого та підтримали апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Зокрема, у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що саме ОСОБА_7 наніс йому два удари ножем, обличчя якого він запам`ятав і вказав на нього під час впізнання за фотознімками, що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2016 року.

Обставини вчинення злочину підтвердили також свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 вказав, що повертаючись додому, до нього підійшли дві особи. ОСОБА_11 стояв у стороні. Удари наносив ОСОБА_7 . Запам`ятав його обличчя та впізнав обвинуваченого.
Таким чином, показання потерпілого є достовірними, узгоджуються з іншими доказами та відтворюють повну картину перебігу подій вчиненого обвинуваченим грабежу.
На думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу твердження апелянта про недопустимість такого доказу, як пред`явлення його для впізнання потерпілому за фотознімками.
Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку вказаний доказ, оскільки дану слідчу дію було проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому піддавати її сумніву у суду немає підстав.
Посилання ОСОБА_7 на штучне створення органами досудового розслідування доказів його винуватості та тиск на потерпілого з боку працівників поліції, апеляційний суд також вважає надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже у матеріалах провадження відсутні будь-які заяви чи скарги з боку обвинуваченого на дії працівників правоохоронних органів.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину стверджується протоколом огляду місця події від 19 серпня 2016 року, що вказує на наявність у кишені обвинуваченого ножа з полімерною рукояткою світлого кольору, протоколом огляду місця події від 20.08.2016 року, згідно якого вилучено футболку, належну ОСОБА_9 , зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожою на кров, та пошкоджень у вигляді двох порізів, а також висновком експерта № 57-мк від 27.10.2016 року, у відповідності до якого вказані пошкодження могли бути заподіяні ножем, який вилучений у ОСОБА_7 .

Дані докази підтверджують приналежність ножа, яким наносилися удари ОСОБА_9 , саме обвинуваченому, тому доводи останнього з цього приводу до уваги апеляційним судом не приймаються.

Висновком експерта № 158 від 12.09.2016 року стверджується, що у ОСОБА_9 виявлено тяжкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шість діб.

У відповідності до висновку експерта № 183 від 12.10.2016 року у потерпілого тілесні ушкодження утворилися у спосіб, вказаний ним у протоколі проведення слідчого експерименту.

Тому твердження обвинуваченого про те, що висновки експертів є сумнівними, апеляційний суд вважає небгрунтованими.

Допитаний в апеляційному суді ОСОБА_11 не заперечував його перебування з ОСОБА_7 19 серпня 2016 року близько 22 год 00 хв у с. Заболотття Рожищенського району. Під час зустрічі з потерпілим ОСОБА_9 ножових поранень останньому він не наносив. Тілесні ушкодження потерпілому завдав ОСОБА_7 .

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України є правильною та ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні доказів.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.
З достатньою повнотою судом першої інстанції враховано особу винного, який є інвалідом ІІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, в порядку ст. 89 КК України не судимий, та думку потерпілого, який просив обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі ближче до мінімальної межі, встановленої санкцією інкримінованої статті, є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З вищенаведених підстав апеляційна скарга прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни чи скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді