Дата документу Справа № 332/138/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/775/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/138/14-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 78 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року засуджений за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації про звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_7 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 13.02.2017 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації про звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації, суд послався на те, що на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненню від покарання підлягають тільки ті особи, які не вчинили нового злочину в період іспитового строку.

Але, згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2014 року ОСОБА_7 вчинив новий злочин 02.03.2014 року, тобто в період відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2014 року.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що в рамках виконання вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року, засуджений ОСОБА_7 21.03.2014 року був поставлений на облік Заводського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації та на нього заведена особова справа № 66/14.

Під час іспитового строку ОСОБА_7 , за епізод вчинений ним до постановлення вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя, був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2014 року. Згідно цього вироку ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Вказаний вирок ухвалено виконувати самостійно від вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Крім цього, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 03.07.2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за епізод вчинений ним після постановлення вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя. Цим вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк, відбування покарання ухвалено рахувати з 03.03.2014 року. Однак, при цьому, питання щодо призначення покарання відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю із вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року, вирішено не було. Зі змісту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2014 року, винесеної за результатами розгляду листа начальника Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації, вбачалось, що вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2014 року, має виконуватися самостійно.
В подальшому 05.10.2016 року ОСОБА_7 був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково і 12.10.2016 року з`явився до Заводського районного сектору з питань пробації.

На переконання органу пробації під час іспитового строку ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину не скоїв. Обов`язки, покладені на нього судом, виконав. Офіційно не працевлаштований. За місцем проживання характеризується задовільно. З огляду на вказані обставини начальник Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації звернувся до суду із відповідним поданням.

Як було зазначено вище, суд відмовляючи в задоволенні подання послався на те, що на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненню від покарання підлягають тільки ті особи, які не вчинили нового злочину в період іспитового строку, тоді як ОСОБА_7 його вчинив. На переконання суду вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2014 року, фактично почав виконуватись з 12.10.2016 року.

З цими висновками колегія суддів погодитися не може.

Посилання суду на положення ст.ст. 75,76 КК України при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку є не правильним, адже вказані норми закону застосовуються під час розгляду провадження по суті і при призначенні міри покарання, для досягнення його мети.

Натомість, правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням регулюються положеннями статті 78 КК України, відповідно якої, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання; у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду; після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

З огляду на те, що вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя було проголошено 11.02.2014 року, до виконання він був прийнятий 23.03.2014 року, при ухваленні вироку Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя щодо ОСОБА_7 , за епізод вчинений ним після постановлення вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя, не були застосовані положення ч. 3 ст. 78 КК України, і фактично було роз`яснено, що вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя має виконуватись самостійно, висновок місцевого суду, що цей вирок, почав виконуватись з 12.10.2016 року є необґрунтованим.

На переконання колегії суддів, іспитовий строк ОСОБА_7 в рамках виконання вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя має відраховуватися саме з 11.02.2014 року, станом на теперішній час він сплив, і з урахуванням вищевказаних обставин провадження, а саме того, що за вчинення нового кримінального правопорушення засудженого було звільнено умовно-достроково, інших кримінальних і адміністративних правопорушень він не скоював, покладені на нього судом обов`язки не порушував, останній підлягав звільненню від відбування покарання.
Необґрунтована відмова у задоволенні клопотання про звільнення у зв`язку із закінченням іспитового строку, тобто не застосування кримінального закону, який підлягав застосуванню, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

З урахування обставин наведених вище, подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації підлягає задоволенню, засуджений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації про звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Подання Заводського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4