У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
"28" липня 2017 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у зв`язку з неповерненням тимчасово вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В :
Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить зобов`язати уповноважених осіб СВ Дніпровського УПГУНП в м. Києві повернути останньому все вилучене під час огляду, який відбувся 25 січня 2017 року, в рамках кримінального провадження № 0016723.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Інші особи, які беруть участь у справі не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, завчасно, причина неявки суду не відома.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутність вище зазначених осіб за наявності направленого на адресу суду кримінального провадження № 0016723

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0016723 від 07.12.2016 року внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В межах проведення досудового розслідування за цим кримінальним провадженням 25 січня 2017 року старшим слідчим СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області за результатами огляду було вилучено транспортний засіб Mitsubishi Pagero Wagon, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , чорного кольору;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 видане 13.10.2016 року.

01.02.2017 року заявник звернувся із заявою до Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві та Київської місцевої прокуратури №4 зі скаргою на неповернення тимчасово вилученого майна та зняття цього майна із розшуку. На підтвердження своїх доводів надав договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24.01.2017 року, договір комісії від 24.01.2017 року та облікову картку від 10.11.2016 року про зняття транспортного засобу з обліку для реалізації.

Втім, на час подання скарги, вилучене майно не було повернуто заявнику.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0016723 органом досудового розслідування є Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві, слідчий ОСОБА_4 .

У випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час огляду 25.01.2017 року майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29.03.2017 року, відповідно до даних ЄДР МВС на момент проведення перереєстрації 07.09.2016 року всі обмеження на відчуження вищевказаного автомобіля 01.09.2016 року зняті Управлінням патрульної поліції у м. Дніпропетровськ.

Як встановлено під час розгляду скарги, вказаний автомобіль з 25.01.2017 року є вилученим та поміщеним на штрафний майданчик, жодних слідчих дій не проводилось, слідчий вже тривалий час як звільнений, а вказаний автомобіль й досі перебуває у розшуку за Дніпровським управлінням поліції ГУНП у м. Києві.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати прокурора (враховуючи , що слідчий у цьому кримінальному провадженні на момент розгляду скарги відсутній (звільнений) у кримінальному провадженні № 0016723 від 07.12.2016 року повернути ОСОБА_3 транспортний засіб марки Mitsubishi Pagero Wagon, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 видане 13.10.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5