Номер провадження: 11-сс/785/291/17
Номер справи місцевого суду: 523/2570/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000192 від 14 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 21 квітня 2017 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні слідчого та застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого допустив неповноту судового розгляду, не врахував об`єктивні обставини викладені стороною захисту та свідком, не взяв до уваги думку підозрюваного. Так, підозрюваний добровільно з`явився до органів поліції та суду для дачі пояснень щодо обставин справи, а тому висновок слідчого судді про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є необґрунтованим. Крім того, зазначає, що речові докази у кримінальному провадженні були вилучені слідчим, а отже підозрюваний не має можливості їх знищити, сховати або спотворити. Щодо ризику незаконного впливу на свідків захисник зазначила, що ухвалою суду на підозрюваного можливо покласти обов`язки заборонити спілкуватись із вказаними особами. Крім того, на думку захисника, прокурор не довів те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в тому, що 13 лютого 2017 року в період часу з 20:10 години по 20:30 години, перебуваючи на вул.1-й Лиманчик, 2 лінія у м.Одесі, ОСОБА_8 підійшовши до потерпілої ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося у нанесенні ударів по обличчю потерпілої, що призвело до тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та відкрито заволодів її майном на загальну суму 28 199 грн., після чого з місця вчинення злочину зник.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: витягом з кримінального провадження №90000192, протоколами допиту та додаткового допиту потерпілої ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає вказані докази достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності та допустимості буде здійснена за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин слідчий суддя дав правильну оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та на підставі наданих доказів вірно оцінив всі встановлені під час розгляду клопотання обставини кримінального провадження.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що слідчим відділом Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 13 лютого 2017 року за №0000190 за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до показань потерплої ОСОБА_15 13 лютого 2017 року невідомий чоловік, знаходячись на вул.1-й Лиманчик в м.Одесі застосуванням фізичного насилля до потерплої, спричинивши їй тілесні ушкодження, потім задовольнив статеву пристрасть неприродним способом та заволодів її сумкою.

Наразі орган досудового розслідування готується повідомити про підозру ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, оскільки під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпіла ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка безпосередньо вчинила проти неї вказаний злочин.

Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України у вчиненні якого ОСОБА_8 вже повідомлено про підозру, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Таким чином, згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_8 свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Також, апеляційний суд бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_8 не має постійного місця проживання на території м.Одеси, на теперішній час ніде не працює та не має законних джерел доходу, а отже може вдатись до спроб вчиняти інші корисливі злочини проти власності.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин був вчинений із застосуванням насильства до потерпілої особи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2017 року про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 21 квітня 2017 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4