Справа № 748/1327/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/129/2017
Категорія - ч.2 ст.125, ч.3 ст.185, ч. 2 ст. 194 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000844 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дроздовиця, Городнянського району, Чернігівської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту строком 3 місяці;

за ч. 2 ст. 194 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на шість місяців;

за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на чотири місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на шість місяців.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язок не відлучатися за межі Ріпкинського та Чернігівського районів Чернігівської області без дозволу суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 4991 грн. 10 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 вересня 2015 року ОСОБА_7 , близько 10 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись неподалік господарства АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 удар ножем в область обличчя та область шиї. З метою уникнення ударів, потерпіла ОСОБА_10 рукою схопила ніж за лезо, а обвинувачений ОСОБА_11 , викручуючи ніж, порізав ліву руку потерпілої, після чого, притиснувши потерпілу своїм тілом до землі, схопив її руками за шию та міцно стиснув. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпіла отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 891 від 02 жовтня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 30 вересня 2015 року у денний час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території господарства АДРЕСА_3 , з метою знищення чужого майна, за допомогою сірників підпалив 16 рулонів сіна, що належать потерпілій ОСОБА_10 , вартість яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 23 лютого 2016 року, становить 15120грн. Внаслідок чого було знищено 16 рулонів сіна, а потерпілій було завдано матеріальну шкоду на 15120грн.

Того ж дня, у денний час обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території вказаного господарства, з метою вчинення крадіжки, шляхом розбиття віконного скла, проник до приміщення будинку належного потерпілій ОСОБА_10 , звідки таємно викрав мобільний телефон марки NOKIA „Восоіn моделі 6303, вартістю 308 грн., який належить потерпілій.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним щодо особи обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання та посилаючись при цьому на пом`якшуючі його вину обставини визнання вини та щире каяття, суд роз`єднав одне поняття, на думку прокурора, оскільки визнання вини є складовою частиною щирого каяття. Зазначає, що часткове відшкодування шкоди не є обставиною, що пом`якшує покарання. Тому вважає, що судом безпідставно було призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Крім того, прокурор зазначає, що судом недостатньо враховано особу обвинуваченого, який характеризується негативно, вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння, ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України є тяжким та становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки діями обвинуваченого знищено майно потерпілої та була загроза знищенню майна і інших осіб.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

30 вересня 2015 року ОСОБА_7 , близько 10 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись неподалік господарства АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 удар ножем в область обличчя та область шиї. З метою уникнення ударів, потерпіла ОСОБА_10 рукою схопила ніж за лезо, а обвинувачений ОСОБА_11 , викручуючи ніж, порізав ліву руку потерпілої, після чого, притиснувши потерпілу своїм тілом до землі, схопив її руками за шию та міцно стиснув. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпіла отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 891 від 02 жовтня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 30 вересня 2015 року у денний час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території господарства АДРЕСА_3 , з метою знищення чужого майна, за допомогою сірників підпалив 16 рулонів сіна, що належать потерпілій ОСОБА_10 , вартість яких, згідно висновку судвоо-товарознавчої експертизи від 23 лютого 2016 року, становить 15120грн. Внаслідок чого було знищено 16 рулонів сіна, а потерпілій було завдано матеріальну шкоду на 15120грн.

Того ж дня, у денний час обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території вказаного господарства, з метою вчинення крадіжки, шляхом розбиття віконного скла, проник до приміщення будинку належного потерпілій ОСОБА_10 , звідки таємно викрав мобільний телефон марки NOKIA „Восоіn моделі 6303, вартістю 308 грн., який належить потерпілій.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду першої інстанції. Зазначив, що у вчиненому щиро кається та просить не позбавляти його волі, оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Такі положення закону про кримінальну відповідальність знаходять своє відображення і в Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, пом`якшуючі його вину обставини, якими суд визнав щире каяття та визнання вини, часткове відшкодування шкоди потерпілій, відсутність цивільного позову та визнав вказані обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а тому прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України і призначити більш м`який вид покарання не зазначений в санкціях даних статей, а саме покарання виді арешту.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст..69 КК України та призначено м`яку міру покарання.

Так відповідно до положень ст..69 КПК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом застосовується за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття і визнання вини, що фактично є однією пом`якшуючої покарання обставиною, однак при цьому, часткове відшкодування шкоди не може бути обставиною, яке пом`якшує покарання.

Крім того, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів, обставини при яких вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст.125 КК України та особу винного.

Неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

З огляду на наведене, колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, призначаючи покарання за новим вироком, враховує, що ОСОБА_7 вчинив два кримінальних правопорушення, які відносять до категорії тяжких злочинів, один з яких, а саме злочин, передбачений ч.2 ст..194 КК України вчинений загально небезпечним способом. Вказані кримінальні правопорушення були вчинені обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння і шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням була відшкодована лише частково. Відсутність цивільного позову в кримінальному провадженні не може свідчити на користь обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання, не працює і хоча є батьком п`ятьох неповнолітніх дітей, двоє з них відібрані у обвинуваченого, а ще відносно двох вирішувалось питання про позбавлення батьківських прав.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного колегія суддів приходить до висновку про необхідність остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавленням волі, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. ст.. 404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 2 ст.125 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4