Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000032 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

За вироком Микитівського районного суду м. Горлівки від 04 вересня 2013 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дзержинська Донецької області, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Микитівського районного суду м. Горлівки від 17 квітня 2013 року, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.
15 грудня 2012 року, близько 3-ї год., засуджений на 6-й колії Азовського парку станції Микитівка, розташованого в адміністративних межах Микитівського району міста Горлівки Донецької області, під час сварки з ОСОБА_7 , на ґрунті особистої неприязні, що виникла раптово, не бажаючи заподіяти тілесні ушкодження та не передбачаючи суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, штовхнув ОСОБА_7 долонями обох рук та головою у грудну клітину. Внаслідок таких необережних дій ОСОБА_5 потерпілий, втративши рівновагу, впав, ударився головою об рейку залізничної колії та отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу. В обґрунтування наведеного зазначає, що на день постановлення оскаржуваної ухвали передбачений п. 2 ч. 1 названої статті трирічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочини даної категорії сплинув.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, думку засудженого, котрий погодився з наведеними у скарзі прокурора доводами і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 434 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ст. 128 КК України та вирішення місцевим судом питання про призначення покарання відповідно до вимог ст. 433 КПК України колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість вироку в касаційній скарзі не оспорюється.
Доводи касаційної скарги прокурора про безпідставне незастосування судом апеляційної інстанції норм ст. 49 КК України не ґрунтуються на вимогах закону про кримінальну відповідальність і матеріалах провадження.
Відповідно до визначеної ст. 12 КК України класифікації злочин, передбачений ст. 128 КК України, є злочином невеликої тяжкості. Санкцією названої статті альтернативно передбачені покарання у виді обмеження волі або інші, більш м`які за видом.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочини даної категорії становить три роки. Тобто якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минув зазначений строк, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Як передбачено ч. 2 ст. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції, якщо він переглядався в апеляційному порядку і його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Разом із тим, згідно з приписами ч. 3 ст. 49 КК України однією з обставин, що виключають настання правових наслідків давності, є вчинення особою до закінчення зазначених у частинах 1, 2 цієї статті строків нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину. У такому випадку перебіг строку давності переривається. Час, що минув з дня раніше вчиненого злочину до дня вчинення нового, втрачає юридичне значення, а строк давності обчислюється спочатку з дня вчинення нового злочину за кожний злочин окремо.
Дотримання всіх умов, визначених у частинах 13 ст. 49 КК України, є безумовними та обов`язковими підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення 15 грудня 2012 року злочину, передбаченого ст. 128 КК України, за умови його успішного перебігу, мав би закінчитися 15 грудня 2015 року.
Проте, як вбачається з матеріалів провадження, у тому числі наданих суду касаційної інстанції Краматорським міським судом Донецької області, до закінчення цього строку 28 грудня 2013 року засуджений вчинив новий особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину підтверджено обвинувальним вироком Краматорського міського суду Донецької області від 19 квітня 2016 року, залишеним без зміни у частині висновків суду щодо події кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2016 року.
Виходячи з наведеного, строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності було перервано вчиненням нового злочину, а тому на день постановлення ухвали суду апеляційної інстанції зазначений строк не сплинув, і передбачені ст. 49 КК України правові підстави для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності відсутні.
За результатами перевірки доводів касаційної скарги прокурора колегія суддів вважає, що закон України про кримінальну відповідальність апеляційним судом застосований правильно.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були би підставами для зміни або скасування судових рішень, у кримінальному провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а ухвала суду апеляційної інстанції без зміни.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення «Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3