Ухвала
іменем україни

23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилась та проживає по АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше не судиму,

засуджено:

за ч.1 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;

за ч.2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено заявлений по справі цивільний позов по постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 16034 грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 , у період з 25.07.2014 року по 25 вересня 2014 року, здійснюючи діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, під виглядом надання послуг із продажу та встановлення ПВХ конструкцій, діючи від імені ТзОВ «Віконні системи» заволоділа грошима ОСОБА_9 в сумі 3000 грн., ОСОБА_10 в сумі 7220 грн., ОСОБА_11 в сумі 2000 грн., ОСОБА_12 в сумі 800 грн., ОСОБА_13 в сумі 1500 грн., під видом надання вказаних послуг ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заволоділа грошима ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 13459 грн., а також грошовими коштами ОСОБА_16 у сумі 3375 грн., ОСОБА_7 у сумі 7238 грн., ОСОБА_17 в сумі 5800 грн. і під видом надання послуг ОСОБА_18 заволоділа грошовими коштами відділу освіти Личаківського району управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у сумі 16034 грн., та не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання та повернути отримані кошти, використала їх на власні потреби, чим спричинила потерпілим матеріальні збитки на вказані суми.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2016 року вирок місцевого суду змінено.

ОСОБА_8 постановлено вважати засудженою:

за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені по справі судові рішення. Вказує на неправильне застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, та допущене істотне порушення кримінального процесуального закону. Зазначає, що у суду не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, оскільки матеріали справи не містять достатніх для того підстав. При цьому апеляційний суд не належним чином перевірив доводи поданих апеляцій, а тому на його думку ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК України.

Іншими учасниками справи судові рішення не оскаржуються.

На касаційну скаргу надійшли заперечення від ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав подану касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України вказаних вимог закону не дотримався.

Так суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність по справі обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 такої як щире каяття. Разом із тим ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому випадку коли щире каяття було дієвим і включало в себе активні дії (вибачення перед потерпілими, відшкодування спричиненої шкоди та інші).

Однак, як видно з матеріалів справи ОСОБА_8 в суді першої інстанції перед потерпілими не вибачилась, намірів до відшкодування спричиненої шкоди не проявляла.

Таким чином висновки суду про щире каяття є необґрунтованим.

Вказаним обставинам апеляційний суд не дав належної оцінки і при зміні судового рішення також послався на наявність обставини, яка пом`якшує покарання, такої як щире каяття.

Крім того судом належним чином не було враховано наявність по справі обставини, яка обтяжує покарання, такої як вчинення злочинів щодо осіб похилого віку, а також інші обставини справи, зокрема вчинення великої кількості епізодів злочинної діяльності (всього 16).

Тому висновки суду про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є неправильним.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, не дав їм оцінку і тому ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК України.

Під час нового розгляду справи суд повинен належним чином дослідити всі обставини справи та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Якщо під час нового розгляду справи не буде встановлено інші обставини, що можуть вплинути на висновки суду щодо покарання ОСОБА_8 , то призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України, слід вважати м`яким.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-438 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2016 рокущодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3