АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/577/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/96/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.01.2013 року за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням та іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 05.12.2014 року скасовано звільнення з випробуванням та направлено для відбування призначеного покарання. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26.03.2015 року скорочено наполовину невідбуту частину покарання, згідно ст.6 ЗУ Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.01.2016 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання на 04 місяця 22 дні невідбутого строку покарання.

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Збаразького районного суду від 22.01.2013 року у виді 2 місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з часу взяття його під варту, тобто з 22.12.2016 року.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 08 лютого 2016 року приблизно 23 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення свої дій, діючи при цьому умисно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки Фіат Тіпо, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 35801,46 грн., який знаходився в дворі будинку АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_9 , розбив ліктем руки заднє вітрове скло автомобіля, після чого, через розбите вікно проник в салон автомобіля та, продовжуючи свої злочинні дії, не маючи ні дійсного, ні уявного права на транспортний засіб, за допомогою викрутки запустив двигун автомобіля і розпочав рух цим автомобілем в напрямку центральної частини м.Збараж, отримавши таким чином реальну можливість користуватись ним, тобто незаконно заволодів даним транспортним засобом повторно.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений вказує, що з вироком не згідний з причин, які викладе додатково, та просить забезпечити його присутність в судовому засіданні при розгляді його апеляційної скарги;

-захисник обвинуваченого просить скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що потерпілому у даній справі не завдано ніякої шкоди, оскільки він не є по суті потерпілим, через те, що не являється власником чи законним користувачем автомобіля, оскільки документальні підтвердження цього відсутні. Судом було встановлено власника автомобіля, однак в судове засідання його не викликали. Відтак особа потерпілого встановлена судом не вірно. Стверджує, що стороною обвинувачення не була доведена винуватість ОСОБА_7 і судом не спростовано, заявлені обвинуваченим дані, що викрадений автомобіль йому надав в користування його законний власник ОСОБА_10 . Вказує, що автотоварознавчу експертизу від 18.02.2016 року проводила особа, яка згідно реєстру атестованих судових експертів, не уповноважена проводити дану експертизу і в судовому засіданні експертом не були представлені документи, які підтверджували би його повноваження.

Прокурор, який подавав апеляційну скаргу, відмовився від неї, а також на апеляційну скаргу захисника у встановлений строк подав заперечення, в яких стверджує про необґрунтованість доводів сторони захисту, які повністю спростовуються в встановленими в ході судового розгляду обставинами. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як неправдиві показання обвинуваченого про те, що автомобіль переданий йому в користування особою, яка зареєстрована власником, а також вірно оцінив як належний висновок товарознавчої експертизи, перевіривши його шляхом допиту експерта в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив скасувати вирок і призначити новий судовий розгляд у зв`язку з тим, що визнаний потерпілим ОСОБА_9 є лише користувачем автомобіля, а особу, яка зареєстрована власником, суд не допитував, думку захисника обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, та прокурора, який відмову від апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, перевіривши матеріали провадження та наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вироку повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.2 ст.289 КК України є вірними.

Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями: потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_11 про те, що у 2015 придбав шляхом обміну автомобіль Фіат Тіпо і з того часу володів та користувався ним без перереєстрації на свє ім"я, а ввечері 8 лютого 2016 року залишив його припаркованим біля свого будинку АДРЕСА_2 ; свідка ОСОБА_12 , який проживає в іншій квартирі того ж будинку, про те, що ввечері 8 лютого 2016 року він по місцю свого проживання разом з обвинуваченим розпивали алкогольні напої, через деякий обвинувачений вийшов у двір, а потім покликав його і під"їхав уже керуючи автомобілем і вони разом поїхали в напрямку центру міста, однак по дорозі перестав працювати двигун; свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 - працівників поліції, які під час патрулювання виявили на вулиці Чорновола в місті Збараж автомобіль, за кермом якого був обвинувачений і на їх вимогу не пред`явив документів на право керування, а стверджував, що взяв цей транспортний засіб у свого брата.

Повідомлені свідками і потерпілим обставини суд вірно оцінив,як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об"єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, а саме: судових рішень, якими обвинувачений раніше був засуджений за ст.185 КК України та звільнений від відбування призначеного покарання умовно-достроково 27 січня 2016 року; протоколу огляду місця події, а саме прилеглої території будинку потерпілого, де 09 лютого 2016 року на місці стоянки його автомобіля виявлено осип скла із розбитого вікна; протоколу огляду місця, де виявлено автомобіль потерпілого з розбитим заднім склом; протоколу слідчого експерименту, в ході якого обвинувачений розповів та показав у який спосіб він завлодів цим автомобілем; висновку трасологічної експертизи, згідно якого вилучені з передньої панелі автомобіля потерпілого сліди пальців рук залишені обвинуваченим; висновку судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого матеріальний збиток завданий автомобілю потерпілого може становити 5301,18 грн.; висновку судово-психіатричної експертизи, згідно якого обвинувачений страждав на час вчинення злочину і страждає на даний час на розлади поведінки і психіки внаслідок зловживання алкоголю , що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, а тому міг на той час і може зараз усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, оскільки той незаконно заволодів транспортним засобом, повторно.

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи обвинуваченого про його непричетність до вчинення вказаного злочину.

Оцінивши вказані обставини в їх сукупності та взаємозв`язку суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що обвинувачений не мав ні дійсного, ні уявного права на транспортний засіб, а отже заволодів ним незаконно.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначено конкретних обставин на спростування висновків суду про доведеність його винуватості.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у експерта ОСОБА_15 повноважень на проведення судової автотехнічної експертизи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається за змісту висновку експерта №4-36/16 від 18 лютого 2016 року вказаний експерт є співробітником Тернопільського НДЕКЦ МВС України, має вище технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю з визначення вартості (оцінки) дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу і зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів. Також, він перед наданням висновку попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, тобто за завідомо неправдивий висновок та відмову від виконання покладених обов`язків.

Суд першої інстанції вірно оцінив дані вказаного висновку як належний і допустимий доказ, оскільки як вбачається з матеріалів провадження автотехнічна експертиза проведена з дотриманням відповідних вимог кримінального процесуального закону, її висновки містять вичерпні і науково обґрунтовані відповіді на поставлені перед експертом питання, а повноваження експерта були перевірені під час його допиту в судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів враховує, що захисник не оспорює того, що рухоме майно, а саме Фіат Тіпо з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким заволодів обвинувачений, являється автомобілем. Отже, висновки автотоварознавчої експертизи, які стосуються виключно визначення його вартості та встановлення завданого злочином матеріального збитку, жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого в даному випадку за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом.

Доводи захисника та показання обвинуваченого про те, що обвинувачений керував цим автомобілем на законних підставах, суд першої інстанції належним чином перевірив і обґрунтовано відхилив, навівши у вироку відповідні мотиви, з якими колегія суддів погоджується.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений проник в автомобіль шляхом розбиття його заднього скла і запустив двигун за допомогою викрутки, оскільки ключів від цього автомобіля у нього не було. Також, обвинувачений не зміг пояснити суду жодних конкретних обставин передачі йому цього автомобіля зареєстрованим власником. Будь-яких реєстраційних чи інших документів на автомобіль у нього не було. В той же час, дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_11 і потерпілого та полісом обов`язкового страхування його цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, підтверджується, що вказаним автомобілем з лютого 2015 року на законних підставах користується ОСОБА_9 , який і визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні та під час його допиту вказав, що не передавав автомобіль обвинуваченому.

Наведеними обставинами також повністю спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам провадження, зокрема що судом неправильно встановлено особу, якій злочином завдано матеріальну шкоду.

За наведених обставин підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч.2 ст.289 КК України колегія суддів не знаходить.

Покарання обвинуваченому призначено в межах санкції інкримінованої статті відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку в ході апеляційного розгляду не виявлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника

Керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л ИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з дня вручення її копії..

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2