Номер провадження: 11-сс/785/1846/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
23.12.0206 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Одеської області на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, -

встановила:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 28 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 212 КК України.

У рамках розслідування кримінального провадження 05 грудня 2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області, погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року та постановити нову, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити, стверджуючи, що прийнята ухвала не обґрунтована та незаконна, прийнята з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки усі вилучені під час обшуку, проведеного 30 листопада 2016 року, речі та документи містять інформацію, необхідну для проведення всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, а наявна в них інформація має доказове значення та може бути використана у суді як доказ.

Крім того, оскаржувана ухвала слідчого судді була прийнята у відсутності слідчого та прокурора, які не були повідомлені про час та дату судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію, директора ТОВ «Оілпродакшн», якій проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

Отже, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси було допущено суттєве порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а саме, судове провадження здійснено за відсутності прокурора, що перешкодило суду ухвалити законе та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, колегія судді приходить до висновку, що слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси в ухвалі від 05 грудня 2016 року були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення.

За врахуванням наведеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Однак, аналіз оскарженої ухвали дає підстави дійти до висновку про те, що вона в цілому відповідає вимогам правових норм матеріального права. До такого висновку апеляційний суд дійшов з огляду на такі обставини.

У клопотанні слідчого не доведено, що вилучені під час обшуку, який проводився 30 листопада 2016 року за адресою: м. Одеса, Хаджибейська дорога, 315/1, речі та документи можуть зникнути, можуть бути втраченими чи пошкодженими, а також не вказано, яке саме значення вони мають для кримінального провадження і як можуть бути у ньому використані.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, слідчим не доведено, що вказані речі і документи могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, могли залишити на собі сліди вказаного правопорушення та можуть бути використані як докази факту чи обставин, що мають встановлюватися під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод №1, відповідно до якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як недоторканність права власності, а позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, з тексту клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора не вбачається, яким чином вилучене майно мало бути використане у якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення, які сліди мало зберегти на собі або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, у задоволенні клопотання має бути відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 392, 393, 395, 398, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Одеської області, задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, скасувати.

Винести нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області, погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 28 вересня 2016 року, відмовити.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4