АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Згідно з ухвалою, до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_7 про її звільнення від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», мотивоване тим, що вона була засуджена вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2010 року за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно - розпорядчих функцій на 3 роки. Відповідно до вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2010 року в частині призначеного додаткового покарання скасовано і призначено покарання за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно - господарських функцій на 3 роки. На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 була звільнена від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році». У задоволенні клопотання в частині звільнення від додаткового покарання було відмовлено.

Рішення суду про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування додаткового покарання обґрунтоване тим, що ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року, якою ОСОБА_7 була звільнена від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», а у задоволенні клопотання в частині звільнення віл додаткового покарання було відмовлено, набрала законної сили. За таких обставин доводи засудженої, викладені у вказаному вище клопотанні, були предметом судового розгляду та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою вирішити питання про застосування до неї амністії, звільнивши її також від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. ст. 2, 9,14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, а також ст. 55 Конституції України, яка гарантує право на судовий захист.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вимога ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 р.» про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, є безумовною і річ йде про застосування повної амністії.

ОСОБА_7 вказує, що Комінтернівським судом м. Харкова амністія була застосована лише відносно основного покарання, а відносно додаткового не застосовувалася, з приводу чого покарання в цій частині діє відносно неї до цього часу. У зв`язку з чим, на її думку, вона мала законне право звернутися до суду з проханням застосувати амністію і отримати відповідний захисту вигляді задоволення клопотання про застосування амністії до додаткового покарання, незважаючи на наявність ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» застосування цього Закону здійснюється, зокрема, за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника.

Згідно матеріалів кримінального провадження ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року, якою було відмовлено у звільненні ОСОБА_7 від додаткового покарання, була розглянута та постановлена за клопотанням захисника засудженої ОСОБА_8 (а.с. 4)

Наявність вказаного рішення суду не позбавляє права засудженої ОСОБА_7 на звернення особисто з клопотанням про застосування до неї закону про амністію та звільнення від відбування додаткового покарання на підставі ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права зокрема, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції порушує право засудженої ОСОБА_7 на справедливий суд, є незаконною і підлягає скасуванню.

Клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади підлягає задоволенню, так як на неї поширюється дія ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» та у відповідності зі ст. 14 цього ж Закону, згідно з якою особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, вона підлягає звільненню від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році»щодо додаткового покарання, призначеного за вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - скасувати.

Клопотання засудженої ОСОБА_7 задовольнити, звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно - господарських функцій строком на 3 роки, призначеного за вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4