Номер провадження: 11-кп/785/116/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносілки Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправдано за ч. 1 ст. 185 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

встановив:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 16.10.2014 року біля 01 години 50 хвилин, знаходячись в кафе-барі «Візит», розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 139а, скориставшись тим, що його знайомі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були зайняті і за його діями не спостерігали, таємно викрав з гаманця, який знаходився в сумці потерпілої ОСОБА_10 належне їй майно, а саме грошові кошти в сумі 500 грн. Після чого, ОСОБА_8 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, виправдано за недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу. Просить виправдувальний вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Вказує при цьому, що, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 346 КПК України та не видалив свідка сторони обвинувачення ОСОБА_11 з зали судового засідання під час оголошення обвинувального акту, чим незаконно позбавив сторону обвинувачення можливості допитати вказаного свідка. Також, на думку прокурора, суд, в порушення вимог ст. 87, ч. 3 ст. 93, ч. 5 ст. 99, ч. 3 ст. 359, ст. 360 КПК України, визнав неналежним доказом диск із відеозаписом з камер відеоспостереження, встановлених в кафе-барі «Візит», наданий потерпілою ОСОБА_10 . Також вважає, що суд, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_8 лише частково прийняв до уваги показання потерпілої ОСОБА_12 та у вироку не зазначив мотиви із яких не врахував доводи потерпілої щодо викриття ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки її грошових коштів. Вказує, що суд при заміні прокурорів ОСОБА_13 на прокурора ОСОБА_14 , в порушення вимог ст. 344 КПК України, не роз`яснив учасникам провадження про їх право заявити відвід прокурору; при ухваленні виправдувального вироку не зазначив прізвища прокурорів ОСОБА_13 та ОСОБА_7 у вступній частині вироку, чим порушив п. 6 ч. 2 ст. 374 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, вирок скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, адвоката ОСОБА_9 та виправданого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Стаття ст. 91 КПК України передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вказані вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Так, виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що обвинувачення, яке наведене у обвинувальному акті, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження доказами, наданими прокурором.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано послався на вимоги статті 62 Конституції України і правильно тлумачив всі сумніви на користь особи, притягнутої до кримінальної відповідальності.

Статтею 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, відповідно до ст. 92 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 346 КПК України, зокрема про те, що 19.12.2014 перед початком судового розгляду суд не забезпечив видалення свідків із зали судового засідання, що позбавило прокурора можливості допитати головного свідка обвинувачення по кримінальному провадженню ОСОБА_11 не знайшли свого підтвердження доказами.

Так, згідно журналу судового засідання від 19.12.2014 встановлено, що секретар судового засідання відповідно до вимог ст. 342 КПК України, доповів суду, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, після чого судом виконано дії, зазначені у статтях 342-346 КПК України.

При цьому, ні прокурором, ні іншими учасниками провадження не було повідомлено про те, що в залі судового засідання присутній свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 .. Прокурор ОСОБА_7 , який приймав участь у судовому засіданні у суді першої інстанції 19.12.2014 (а.с. 27) пояснив апеляційному суду, що йому не були відомі свідки сторони обвинувачення, в залі судового засідання були присутні інші особи, в зв`язку з чим, він не звернув уваги на те, що свідок ОСОБА_11 був присутнім в залі судового засідання. Крім того, зазначив, що вказаний свідок не був прямим свідком вчинення злочину.

З журналу судового засідання вбачається, що в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 приймали участь прокурори: ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і жоден з них в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не заявляв клопотання про допит свідка ОСОБА_11 .

Також, не знайшли підтвердження доказами в апеляційному суді доводи прокурора щодо порушення прав потерпілої в зв`язку з відмовою у задоволенні її клопотання про виклик свідка ОСОБА_11 , так як потерпіла в судовому засіданні від 06.02.2015 не заявляла зазначеного клопотання, а лише повідомила, що вважає за можливим допитати свідка ОСОБА_11 .

Судом згідно ч. 3 ст. 99 КПК України обґрунтовано було визнано недопустимим доказом диск із відеозаписом подій, які нібито мали відбуватися в кафе-барі «Візит». Прокурором не надано жодного доказу щодо походження цього запису та встановлення його автентичності, оскільки судові експертизи в ході досудового розслідування не проводилися.

Доводи прокурора про можливість суду самостійно призначити проведення експертизи для встановлення автентичності відеозапису, наданого потерпілою ОСОБА_10 , оригіналу запису, суперечать вимогам ч. 2 ст. 332 КПК України. Крім того, оригінал запису відсутній.

Пояснення прокурора про те, що протокол про огляд та долучення аудіодиску, наданого потерпілою, було оголошено прокурором як письмовий доказ в судовому засіданні, не знайшло свого підтвердження, так як згідно журналу та запису судового засідання, прокурор не заявляв клопотання про дослідження та долучення його як доказу, а лише звернувся про його долучення в суді апеляційної інстанції, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 404 КПК України.

В подальшому, прокурором в апеляційному суді зазначено, що в матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду та вилучення диску, наданого потерпілою ОСОБА_10 працівникам міліції, однак, зазначений протокол не був предметом дослідження в суді першої інстанції, що підтверджується журналом та записом судового засідання, а тому апеляційний суд вважає такі твердження прокурора надуманими.

Також не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_10 щодо викриття ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вони не обґрунтовані, так як судом у вироку зазначені показання потерпілої, які вона надала в судовому засіданні і судом надана їм відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог п. 6 ч. 2 ст. 374 КПК України, а саме не зазначення у вступній частині вироку прізвищ всіх прокурорів, які приймали участь в судових засіданнях першої інстанції, також не є підставою для скасування вироку суду, оскільки вказане не позбавляє цих прокурорів право оскаржувати вказаний вирок, відповідно до вимог ч. 2 п. 20 ст. 36 КПК України.

Також не знайшли свого підтвердження доводи прокурора, надані в апеляційному суді про те, що потерпіла ОСОБА_10 не приймала участь в судових дебатах, чим порушено її процесуальне право, оскільки вони не відповідають дійсності.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 56 КПК України, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, статтею 325 КПК України, передбачено можливість проведення судового засідання за відсутності потерпілого, сповіщеного належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до журналу судового засідання потерпіла неодноразово викликалась в судові засіданні, які нею були проігноровані, а згідно телефонограми, наданої прокурором 26.08.2015, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що знаходиться за межами м. Одеси, а потім планує поїхати до м. Ялта. Окрім цього, потерпіла ОСОБА_10 була допитана про події кримінального провадження. Також, учасники судового провадження, разом з прокурором, у судовому засіданні 26.08.2015 вважали за можливе за відсутності потерпілої ОСОБА_10 перейти до судових дебатів.

В зв`язку з забезпеченням повноти та об`єктивності дослідження доказів, апеляційним судом були задоволені клопотання прокурора про виклик в судові засідання свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 .

Однак, в судові засідання, призначені 18.01.2016, 26.01.2016, 02.02.2016 та 08.02.2016, прокурор не забезпечив їх явку, пояснивши, що ОСОБА_11 знаходиться на заробітках за межами України, прибуде лише навесні, а потерпіла ОСОБА_10 не може з`явитися до суду у зв`язку із зайнятістю на роботі, а тому відмовився від їх допиту.

Доводи прокурора про те, що судом під час заміни прокурора ОСОБА_14 не роз`яснено учасникам судового провадження про їх право заявити відвід прокурору, не знайшли свого підтвердження, оскільки із журналу та запису судового засідання від 26.08.2015 вбачається, що судом роз`яснювалося право на заявлення відводу прокурору ОСОБА_14 , відводів та самовідводів не надійшло (а.с. 102-104).

Апеляційним судом не було виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, не підтвердженні доказами і не ґрунтуються на вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок суду першої інстанції є законним і справедливим, доводи прокурора є необґрунтованими в такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому підстави для скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, ч. 3 ст. 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 року, яким ОСОБА_8 виправдано за ч. 1 ст. 185 КК України за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4