Справа №678/13/16-к
Провадження №1-кп-678-36/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 23 січня 2016 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Карабчієв Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з незакінченою середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

06 вересня 2007 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнений з Шепетівської ВК Хмельницької області (№98) 05 вересня 2008 року умовно-достроково на 3 місяці 20 днів;

29 грудня 2009 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на два роки;

30 березня 2011 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2009 року та остаточно призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2011 року апеляцію ОСОБА_4 залишено без задоволення. 03 липня 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по закінченню строку відбування покарання,

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Близько 00 год. 30 хв. 23 січня 2016 року поряд з перехрестям автодороги Стрий-Кіровоград-Знам`янка з автодорогою Стара Синява-Шпиченці, яке знаходиться поблизу с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на задньому сидінні з лівого боку в автомобілі ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який надавав йому транспортні послуги, вчинив на нього напад. При цьому ОСОБА_4 , сидячи позаду ОСОБА_7 , обхопив лівою рукою голову потерпілого та, тримаючи у правій руці кухонний ніж, який близько 23 год. 22 січня 2016 року позичив у продавця торгового кіоску «Тютюнові вироби», що знаходиться біля автовокзалу в смт. Летичів Хмельницької області, ОСОБА_9 , не повідомляючи при цьому їй про свої наміри, приставив вістря ножа до шиї ОСОБА_7 , де знаходяться життєво важливі органи, та висловив вимогу віддати йому належні останньому гроші. Однак, ОСОБА_7 став чинити йому активний опір в результаті якого звільнився від захвату нападника та затримав останнього.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та показав, що співмешкає близько 6 місяців разом із ОСОБА_10 і проживають в с. Суслівці Летичівського району. 22 січня 2016 року вирішив їхати до батьків у Дунаєвецький район. Близько 19 год. викликав таксі, приїхав потерпілий ОСОБА_7 , з яким поїхав на автовокзал в смт. Летичів, до цього його не знав. Із собою мав сумку, яку заніс на тимчасове зберігання у кіоск «Тютюнові вироби», що поряд з автовокзалом, сам пішов у кафе «Люкс», що знаходиться навпроти автовокзалу. Там випив пляшку пива та 50 г горілки, п`яним себе не відчував. В подальшому близько 00 год. 23 січня 2016 року вийшов і забрав сумку з кіоску та пішов до автомобіля ОСОБА_7 , поставив сумку на заднє сидіння позаду водія. Після цього пішов до продавця кіоску ОСОБА_9 та попросив ніж для того, щоб розрізати шнурок, яким були зв`язані ручки сумки, та дістати гроші і паспорт, що і зробив, але ніж забув їй віддати. Коли вже сидів в авто на задньому сидінні справа прийшов ОСОБА_7 , з ним домовився за плату їхати до м. Хмельницький. В дорозі йому тричі було погано. Коли вони зупинились, то згадав про ніж і сказав ОСОБА_7 , що ніж потрібно повернути для ОСОБА_9 , а той сказав, що або сам поверне, або щоб він іншим разом такий їй повернув. Потім передав ніж ОСОБА_7 , тримаючи ніж за ручку, той ніж взяв за лезо і кинув на полік авто. Не знає як його зрозумів ОСОБА_7 , однак у них невідомо з яких причин, можливо через ніж або нецензурні слова, які сказав у його сторону, почалась боротьба, проте без ножа. ОСОБА_7 переліз до нього на заднє сидіння авто і почав битись. Не знає чому ніж виявився зігнутим. По завершенні боротьби сказав ОСОБА_7 , щоб той передзвонив до ОСОБА_10 , що той і зробив. ОСОБА_10 приїхала приблизно через 30 хв. разом з ОСОБА_11 на іншому таксі. Весь цей час ОСОБА_7 сидів зверху на ньому та утримував. ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 , що він хотів на нього напасти та забрати гроші. ОСОБА_7 хотів його зв`язати, щоб не втік, однак ОСОБА_10 попросила цього не робити і вони посадили його посередині, а сама з подругою сіли по боках на задньому сидінні, при цьому ОСОБА_10 забрала у нього усі гроші. Саме таким чином разом з ОСОБА_7 вони доїхали до автовокзалу в смт. Летичів. Там до них підбігла ОСОБА_9 , яка сумкою ОСОБА_10 вдарила його кілька раз по голові. В подальшому вони знову сіли в автомобіль та поїхали до приміщення поліції. Туди пішли ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а він з ОСОБА_11 залишались в машині, однак він вийшов з автомобіля та пішов в напрямку автовокзалу. Там підійшов до кіоску, де працює ОСОБА_9 , попросив у неї вибачення за те, що взяв ніж. В подальшому на автовокзал приїхав ОСОБА_7 і почав його бити, але на автовокзал також підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які почали вимагати у ОСОБА_7 припинити такі дії, тому потерпілий сів в машину і поїхав в сторону м. Хмельницький. Дівчата його вмили, але з ними не пішов додому. Пробув в парку в смт. Летичів приблизно до 5 год. і тоді був затриманий працівниками поліції.

Вважає, що у його діях є склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство), оскільки між ним та потерпілим відбувалась боротьба на задньому сидінні автомобіля, але не розбій, бо нападу з ножем з метою отримання належних ОСОБА_7 коштів не вчиняв, мав при собі свої кошти в сумі приблизно 400 грн., потерпілому не погрожував ножем з метою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я. На відсутність в його діях інкримінованого злочину вказує й відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 порізів, саден тощо. Визнає, що у ОСОБА_7 немає підстав його обмовити і розповідати неправду про обставини події.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що вина обвинуваченого є доведеною.

Так, потерпілий ОСОБА_7 показав, що приблизно о 21 год. 22 січня 2016 року привіз ОСОБА_4 із с. Суслівці Летичівського району на автовокзал в смт. Летичів. Там обвинувачений залишив у одному з кіосків свою сумку та пішов в кафе «Люкс». Близько 00 год. 23 січня 2016 року ОСОБА_4 вийшов з кафе і підійшов до його автомобіля, бажав їхати до батьків в м. Хмельницький, вони узгодили суму 300 грн. та мали їхати, однак обвинувачений встав і пішов взяти з кіоска сумку та чомусь почав зупиняти попутний транспорт. Через деякий час товариш ОСОБА_12 сказав йому, що ОСОБА_4 сів у його автомобіль на заднє сидіння, але сам цього не бачив. Підійшовши до автомобіля спитав ОСОБА_4 про поїздку, той ствердно відповів, тому поїхали, він був випивший. В дорозі двічі зупинялись, бо обвинуваченому було погано. Поряд з перехрестям автодороги поблизу с. Требухівці Летичівського району з автодорогою Стара Синява-Шпиченці, ОСОБА_4 ще раз попросив зупинитись, оскільки йому стало дуже погано, що і зробив та намагався дати йому пляшку води. В цей момент ОСОБА_4 зірвався з місця і різко лівою рукою схопив його за лобну частину голови, а правою рукою приставив ножа до горла, поставивши вимогу віддати гроші. Такі дії сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Його реакція була дуже швидкою і схопивши ОСОБА_4 правою рукою за кисть його правої руки, а лівою рукою за лезо ножа, різко вивернув праву руку нападника. Від таких його дій лезо ножа зігнулось, руків`я пошкодилось, що і мав на меті, ніж вирвав і відкинув на полік переднього пасажирського сидіння, пошкодивши ліву руку між 2 та 3 пальцем. При цьому переліз до ОСОБА_4 на заднє сидіння та зажав нападника у куті салону автомобіля, сів на нього зверху з метою обмежити його рухи, тобто такими діями подолав опір обвинуваченого і його затримав. Тримаючи ОСОБА_4 зателефонував до його співмешканки ОСОБА_10 та повідомив її про напад. Вона приїхала приблизно через 30 хв. на іншому таксі разом з подругою ОСОБА_11 . Він хотів ОСОБА_4 зв`язати, однак ОСОБА_10 його попросила цього не робити, на що погодився. Після цього переклав сумку нападника в багажник і ОСОБА_4 сів посередині в автомобілі, а жінки по боках, та вони повернулись в смт. Летичів, де зупинились поряд з приміщенням поліції. Він туди пішов, а слідом пішла ОСОБА_10 , однак в цей момент ОСОБА_4 відчинив двері і почав тікати, тому побіг за ним, однак не наздогнав. Через деякий час побачив ОСОБА_4 на автовокзалі, до нього підійшла ОСОБА_10 з подругою і він їх завіз додому, але ОСОБА_4 знов втік. Приблизно о 05 год. ОСОБА_4 затримали працівники поліції в парку в смт. Летичів.

Вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене суворе покарання з обов`язковою ізоляцією від суспільства, оскільки ті дії, які він вчинив, могли призвести до більш тяжчих наслідків. Маючи кілька судимостей обвинувачений не зробив для себе належних висновків, не виправився та знову вчинив злочин.

Свідок ОСОБА_13 показав, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, близько 01 год. до нього на автовокзалі смт. Летичів підійшла ОСОБА_10 з подругою і попросила їхати в сторону м. Хмельницького. Від неї дізнався, що її чоловік з ножем напав на таксиста і хотів отримати гроші. По приїзді до перехрестя дороги на м. Деражня поряд з с. Требухівці Летичівського району на узбіччі знаходився автомобіль ОСОБА_7 . В подальшому з правого заднього сидіння спочатку вийшов ОСОБА_7 , потім молодий хлопець, якого ОСОБА_7 тримав за куртку, той був дуже п`яний. На прохання ОСОБА_7 тримав невідомого, бо той хотів його зв`язати, але на прохання ОСОБА_10 цього не робити, ОСОБА_7 передумав. Зі слів потерпілого відомо, що невідомий приставив йому ніж до горла, хотів забрати автомобіль та гроші.

Свідок ОСОБА_12 показав, що зі слів ОСОБА_7 відомо про напад на нього біля перехрестя дороги на м. Деражня поряд з смт. Меджибіж Летичівського району невідомого, який приставив йому ніж до горла і вимагав гроші.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила покази обвинуваченого, потерпілого, свідка. При цьому вказала, що їй про подію напад з ножем для заволодіння грошима, повідомив по телефону сам ОСОБА_7 , тому й поїхала на іншому таксі до них на місце події. ОСОБА_4 був нетверезий. По приїзді в смт. Летичів вони зупинились спочатку на автовокзалі, де продавець кіоску ОСОБА_9 кілька раз вдарила ОСОБА_4 по голові сумкою за те, що взяв у неї ніж. Потім поїхали до поліції, але ОСОБА_4 втік, його наздогнав на вокзалі ОСОБА_7 і почав бити, але на їх вимогу припинити свої дії поїхав, в подальшому завіз її з подругою додому, а близько 05 год. ОСОБА_4 було затримано.

Свідок ОСОБА_11 дала аналогічні покази, що й свідок ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_4 прийшов до кіоска і попросив залишити сумки, на що погодилась. Потім прийшов і попросив дати ножа, щоб розрізати шнурок на сумці, що і зробила, він пішов. Зі слів ОСОБА_7 по телефону відомо, що з цим ножем ОСОБА_4 напав на нього в салоні автомобіля, вимагав у нього гроші. У зв`язку з цим по приїзді їх на автовокзал, під впливом емоцій, кілька раз вдарила жіночою сумкою, належною ОСОБА_10 , ОСОБА_4 по голові. В подальшому приблизно через 1,5 год. ОСОБА_4 сам прийшов до неї до кіоску, попросив вибачення, що взяв у неї ножа, але про обставини події не розповідав.

Вина обвинуваченого також підтверджується письмовими доказами:

протоколом огляду місця події від 23 січня 2016 року під час якого в автомобілі ОСОБА_7 марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено та вилучено чохол, предмет схожий на металеву клепку, фрагмент пластмасового руків`я ножа, дорожню сумку з речами (т. 2 а.с. 10-11);

висновком судово-медичної експертизи №85 від 28 січня 2016 року згідно якого у ОСОБА_4 станом на 25 січня 2016 року виявлено тілесні ушкодження: садна шкіри лівого променево-зап`ястного суглобу, лівого колінного суглобу, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами, так і від ударів об такі при падінні обстежуваного з висоти власного зросту; крововилив м`яких тканин верхньої повіки правого ока, садно шкіри кінчика носу, що могли утворитися від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею. Перераховані тілесні ушкодження могли утворитися не менше ніж від 3-4 разової травмуючої дії та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки) згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», які затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Судячи по кольору та стану загоєння тілесних ушкоджень вони можуть мати давність утворення в межах 2 діб до початку проведення судово-медичної експертизи 27 січня 2016 року, що не виключає можливості їх утворення в час та за обставин, що вказані у постанові про призначення експертизи. У мотивувальній частині висновку вказано, що зі слів обстежуваного: «23 січня 2016 року близько 23 год. в смт. Летичів, я викликав таксі, щоб доїхати додому, коли ми їхали я приставив водію ніж до шиї, але він вчинив опір та скрутив мене. Тілесних ушкоджень він мені не наносив і в Летичівському ВП мені також ніхто тілесних ушкоджень не наносив» (т. 2 а.с. 41-42);

висновком судово-медичної експертизи №92 від 10 лютого 2016 року згідно якого у ОСОБА_7 станом на 26 січня 2016 року виявлене тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани долонної поверхні лівої кисті в проекції 3-го між-пальцевого проміжку. Дане ушкодження могло утворитись від одноразової дотичної дії гострого краю плоского твердого предмету за механізмом «тертя-поверхневе занурення», не виключено, під час самооборони потерпілого, про що свідчать локалізація, характер і властивості даного ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки), згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», які затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Судячи за станом загоєння поверхневої рани, вона може мати давність утворення не менше 1-2 діб до моменту початку судово-медичної експертизи 26 січня 2016 року, що не виключає можливості її утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Характер і локалізація ушкодження у потерпілого не виключають можливості його утворення за тих обставин, які вказані у постанові про призначення судово-медичної експертизи. У мотивувальній частині висновку вказано, що зі слів потерпілого: «22 січня 2016 року близько 23 год. пасажир мого автомобіля поблизу повороту на Деражню на трасі Летичів-Хмельницький намагався пограбувати мене, застосувавши при цьому ніж, вимагаючи гроші. Відомий мені чоловік ОСОБА_14 , сидячи ззаду під час зупинки напав на мене, однією рукою схопивши за голову, іншою притуливши до лівої половини шиї ніж. Я зреагував миттєво, правою рукою перехопив його праву руку в ділянці передпліччя, а лівою кистю схопився за лезо ножа. Таким чином я намагався відвести руки нападника і подолати його напад. В подальшому мені вдалось зігнути лезо ножа і відкинути ніж на підлогу салону автомобіля. За медичною допомогою я не звертався» (т. 2 а.с. 46-47).

В судовому засіданні судово-медичний експерт Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 повністю підтвердив висновок №92 та пояснив, що виявлене у потерпілого ОСОБА_7 тілесне ушкодження мало давність утворення не менше 1-2 діб, не виключається можливість утворення в межах 4 діб, оскільки рана між пальцем постійно підлягає тертю і довше загоюється. Наявне у потерпілого тілесне ушкодження характерне під час боротьби, при самообороні, коли особа, яка захищається, бере лезо ножа рукою.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року роз`яснив, що розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за ст. 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

У п. 12 означеної Постанови вказано, що погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 88 КК України судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

У абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року роз`яснено, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

У зв`язку з тим, що дані про попередні судимості характеризують суспільну небезпечність обвинуваченого, можливість його виправлення та прямо впливають на міру та вид покарання, є підставою для кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 187 КК України, визнання обтяжуючою покарання обставиною рецидиву злочинів, тому ці дані судом враховуються під час вирішення справи по суті у відповідності до вимог ч. 2 ст. 88 КК України.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні конкретні фактичні обставини справи, зокрема, факт демонстрування ножа і його безпосереднє застосування прикладання лезом до шиї, як життєво важливого органу, що було сприйнято потерпілим ОСОБА_7 як реальна погроза застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, а також висловлювання вимоги віддати кошти, свідчать саме про те, що було вчинено кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України.

При цьому, судимість ОСОБА_4 щодо злочину за ч. 3 ст. 187 КК України по вироку Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2007 року є не знятою і не погашеною.

Суд не приймає доводів обвинуваченого та його захисника в тому, що доказів вини за ч. 2 ст. 187 КК України органом слідства зібрано недостатньо, а все обвинувачення будується виключно на показах потерпілого з тих підстав, що покази потерпілого є логічними та послідовними протягом усього судового розгляду, підстав ставити їх під сумнів у суду немає, крім того потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність. Потерпілий ОСОБА_7 постійно акцентував увагу суду на тому, що ОСОБА_4 вчинив на нього саме напад із застосуванням ножа, приклавши його лезо до його шиї, та якби не його миттєва реакція на дії нападника, могли б мати місце зовсім інші, набагато важчі, наслідки.

Судом також враховується, що потерпілий підстав обмовляти обвинуваченого немає, це визнав й сам обвинувачений. Потерпілий про напад повідомив свідків, про це вказав й працівникам правоохоронних органів. Тобто його показання є постійно однаковими, на відміну від обвинуваченого, який спочатку свою вину визнавав повністю, але потім змінив свою позицію.

Суд не приймає також до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 в тому, що в його діях є склад злочину за ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство), при цьому керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року, оскільки в його діях не було грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (насильство із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищення чи пошкодження майна, зрив масового заходу, тимчасове припинення нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла, тощо) чи винятковим цинізмом (дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та інше).

Таким чином, сукупність усіх досліджених судом доказів свідчить про винуватість ОСОБА_4 в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України.

Версія обвинуваченого, висловлена у його показах та відображена у протоколі проведення слідчого експерименту від 22 липня 2016 року, що він добровільно і обережно передавав ніж ОСОБА_7 лезом вперед і не намагався вчинити напад на потерпілого, не заслуговує на увагу з вищевикладених обставин. При цьому судом враховується обстановка та місце події - нічний час, салон автомобіля, розміщення учасників події потерпілий знаходився на місці водія, а обвинувачений сидів на задньому сидінні. Крім того, обвинувачений сам визнає, що міг сказати потерпілому щось нецензурною лайкою та у них розпочалась боротьба.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, є тяжким.

ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_2 без реєстрації з ОСОБА_10 . За час короткого проживання скарг на нього до сільської ради не надходило. На обліку у лікарів нарколога, невролога та психіатра Летичівської ЦРЛ не перебуває, раніше неодноразово судимий (т. 2 а. с. 75-83, 86-96).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 67 КК України є рецидив злочинів (ст. 34 КК України - рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин) та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд виходить з того, що сам обвинувачений не заперечував факт вживання спиртних напоїв за незначний проміжок часу перед вчиненням кримінального правопорушення, а також покази потерпілого, свідків, що обвинувачений був, на їх погляд, в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали кримінального провадження містять протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану оп`яніння №10 від 23 січня 2016 року, що складений в Летичівській центральній районній лікарні, у якому лікарем констатовано стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 станом на час огляду 03 год. 30 хв. Вказаний протокол складений за формою №129/о, яка затверджена наказом МОЗУ №302 від 27 грудня 1999 року (т. 2 а.с. 8).

Однак, наказом Міністерства охорони здоров`я України №774 від 26 жовтня 2009 року відмінено форму №129/о «Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння»

У зв`язку із зазначеним даний письмовий доказ на підтвердження вищевказаної обтяжуючої покарання ОСОБА_4 обставини судом визнається недопустимим.

У ч. 2 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та конкретних фактичних обставин справи, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, обтяжуючі покарання обставини, думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане з обов`язковою ізоляцією від суспільства, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, як необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, законодавець визначив, що іспитовий строк може бути застосований судом, якщо обвинуваченому призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

Так, санкція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років, тому доводи обвинуваченого про необхідність застосування до нього ст. 75 КК України судом не можуть бути прийняті до уваги.

Потерпілим ОСОБА_7 до ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов про відшкодування 25000,00 грн. моральної шкоди (т. 1 а.с. 22-23).

Позов обґрунтований тим, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 переніс психічний стрес, втратив сон та спокій, постійно переслідує відчуття страху за своє життя, яке відчуває і по даний час, недовіра до людей, які знаходяться у його автомобілі.

Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 на стадії судового розгляду цивільний позов ОСОБА_7 визнав на суму 5000 грн., однак під час виступу в судових дебатах позовні вимоги повністю заперечив, в позові просив відмовити.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України є доведеною, тому цивільний позов ОСОБА_7 є обґрунтованим.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з того, що внаслідок скоєного обвинуваченим на потерпілого нападу за допомогою ножа з метою заволодіння коштами був порушений звичайний спосіб життя ОСОБА_7 , він дійсно переніс моральні страждання, змушений був витрачати свій час для звернення в правоохоронні органи за захистом своїх прав, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню на суму 7500,00 грн. Сума задоволених позовних вимог буде достатньою для моральної компенсації потерпілому завданих йому моральних страждань від злочину, така є виваженою та справедливою як стосовно потерпілого, так і обвинуваченого.

В протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 23 січня 2016 року вказано, що під час обшуку затриманої особи ОСОБА_4 виявлено та вилучено: мобільний телефон «Lenovo А390t», ІМЕІ НОМЕР_2 із СІМ-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , виданий 30 листопада 2006 року Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області, серія НОМЕР_4 ; балонову куртку чорного кольору марки «Molishaonian»; джинси синього кольору (т. 2 а.с. 30-31).

В протоколі огляду предмету від 25 січня 2016 року детально відображено параметри кухонного ножа, наданого потерпілим ОСОБА_7 23 січня 2016 року, фрагменту руків`я ножа, заклепки, що вилучені 23 січня 2016 року під час огляду місця події, мобільного телефону «Lenovo А390t», вилученого 23 січня 2016 року під час особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 при його затриманні в порядку ст. 208 КПК України (т. 2 а.с. 108).

Ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2016 року прийнято рішення про накладення арешту на майно, а саме: чохол з заднього сидіння автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 ; предмет, схожий на металеву клепку; фрагмент пластмасового руків`я ножа; кухонний ніж; паспорт громадянина України ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , виданий 30 листопада 2006 року Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області; мобільний телефон «Lenovo А390t», ІМЕІ якого НОМЕР_2 із СІМ-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером абонента НОМЕР_5 , куртку чорного кольору торгової марки «Molishaonian»; джинси синього кольору, так як вони є тимчасово вилученим майном. Тимчасово вилучене майно: дорожню сумку, спортивні штани чорного кольору, спортивну куртку чорного кольору, светр синього кольору, чоловічі труси, колготки білі, тапочки резинові, флакон одеколону «Blue», штани військового зразка камуфльовані, шкарпетки в`язані, шкарпетки трикотажні чорного кольору повернуто підозрюваному ОСОБА_4 або його родичам (т. 2 а.с. 105).

Із листа заступника начальника СВ Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 26 лютого 2016 року вбачається, що паспорт громадянина України ОСОБА_4 направлено начальнику СІЗО м. Хмельницького для приєднання до матеріалів особової справи (т. 2 а.с. 131).

Із розписки ОСОБА_7 від 13 березня 2016 року вбачається, що він отримав в Летичівському ВП ГУНП в Хмельницькій області належний йому чохол від заднього сидіння автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керує. Претензій немає (т. 2 а.с. 106).

Із розписки ОСОБА_4 від 14 березня 2016 року вбачається, що він отримав в Летичівському ВП ГУНП в Хмельницькій області належні йому сумку з спортивними штанами, куртку, тапочки, светр, одеколон, труси, шкарпетки в`язані, шкарпетки трикотажні, колготи білі, штани камуфляжні, балонову куртку, джинси (т. 2 а.с. 107).

За вказаних обставин суд вважає, що речі, які органом досудового розслідування повернуті потерпілому та обвинуваченому, слід вважати повернутими за належністю.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України. Зокрема, ніж, фрагмент руків`я ножа, металеву заклепку, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, необхідно конфіскувати, мобільний телефон «Lenovo А390t», що не був пристосований або використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберіг на собі його сліди, - необхідно повернути обвинуваченому, як власнику, або його родичам (т. 2 а.с. 109).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року роз`яснено, що розмір судових витрат визначається і вони стягуються з засудженого в межах обвинувачення, яке визнано судом доведеним. У разі постановлення виправдувального вироку судові витрати приймаються на рахунок держави.

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України є доведеною, тому усі витрати за проведення судових експертиз в сумі 1213,08 грн., що підтверджується довідками, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави (т. 2 а.с. 51, 61, 70).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 призначається покарання у виді позбавлення волі запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

Із ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів з дня його затримання, а саме з 23 січня 2016 року по 22 березня 2016 року до 12 год. 15 хв. з визначенням застави в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, що складає 82680 грн. (т. 2 а.с. 103-104, 111-113).

Ухвалами Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року, від 16 травня 2016 року, від 13 липня 2016 року ОСОБА_4 продовжувався строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, а саме: з 21 березня 2016 року по 19 травня 2016 року, з 16 травня 2016 року по 14 липня 2016 року, з 13 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 28-30, 118-119, 150-151).

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі із конфіскацією всього майна, крім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 11 серпня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2016 року по 11 серпня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, що завдана кримінальним правопорушенням, в сумі 7500,00 грн.

Речові докази:

ніж, фрагмент руків`я ножа, металеву заклепку конфіскувати;

мобільний телефон «Lenovo А390t» - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 або його родичам.

Речі, які повернуті органом досудового розслідування потерпілому ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_4 - вважати повернутими за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 1213,08 грн., з них за проведення:

судової дактилоскопічної експертизи №90-Д від 02 березня 2016 року - в сумі 245,52 грн.;

судової трасологічної експертизи (дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів ідентифікації, цілого по частинам) №143-Тр від 09 березня 2016 року - в сумі 439,80 грн.;

судової трасологічної експертизи (дослідження холодної зброї) №14-Х від 10 березня 2016 року - в сумі 527,76 грн.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя підпис ОСОБА_1 .

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_1