Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000572 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Крапивенський Рославського району Смоленської області,

Російська Федерація, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області

від 28.11.2006 року за ч.2 ст.188 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; ;

2) вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області

від 23.01.2007 року за ч.3 ст.187 КК України на підставі ст.71 КК України

на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна,

звільненого 13.07.2014 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
________________________________

Справа № 11-кп/796/1834/2016
Категорія: ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України 6 місяців арешту;

- за ч.2 ст.345 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації діянь, просить вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити призначене йому покарання. ОСОБА_7 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася дитина, і матір дитини, з якою до затримання від підтримував фактичні шлюбні стосунки, не в змозі сама її утримувати.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив опір працівникові правоохоронного органу та умисно заподіяв йому легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

6 червня 2016 року близько 14 години 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, увійшов до вестибюлю станції метро Лівобережна КП Київський метрополітен і спробував пройти контрольно-пропускний пункт, не сплативши за проїзд. Однак ОСОБА_7 був зупинений контролером вестибюлю № 2, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений висловлювався нецензурною лайкою і порушував громадський порядок.

Близько 14 години 50 хвилин на місце події за викликом контролера підійшов інспектор УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві капрал поліції ОСОБА_9 , який чергував на станції метро і до службових обов`язків якого, серед інших, входила охорона громадського порядку. На законну вимогу ОСОБА_9 припинити протиправні дії ОСОБА_7 з метою опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків почав створювати конфліктну ситуацію, висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою та провокуючи бійку. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 перестрибнув турнікет, схопив ОСОБА_9 за формений одяг, пошкодивши його, збив з голови ОСОБА_9 формений головний убір та завдав удари головою та руками в область лівої частини верхньої щелепи та шиї, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій верхньощелепній ділянці.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку;та за ч.2 ст.345 КК України умиснезаподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у звязку з виконанням цим працівником службових обов`язків, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується вимог в апеляційній скарзі про необхідність пом`якшення призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, а також особу винного, який неодноразово судимий, не працює, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів. Враховано судом і те, що у ОСОБА_10 народилася дитина, на чому обвинувачений акцентує увагу.

Тобто судом взято до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначено покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність за найбільш тяжке з вчинених правопорушень. Також, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, суд обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому остаточне покарання є справедливим як за видом, так і за розміром, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, яке полягає в ізоляції, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 6 червня 2016 року по 16 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3