Провадження №: 1-кп/127/298/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2015 р. за № 0007410 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта середня, працюючого поваром ДНЗ № 75, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20.11.2009 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

03.04.2013 р. Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнений 18.08.2015 р. умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 11 місяців 15 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015 р. біля 23.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на 5-му поверсі приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , вирішив зайти до свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 , який проживає у кімнаті № 534. Зайшовши через незачинені двері до вказаної кімнати, ОСОБА_5 побачив особу, яка спала на ліжку. Прийнявши вказану особу за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 почав його будити, однак переконався, що це не ОСОБА_6 і вирішив покинути дану кімнату. Виходячи з кімнати, ОСОБА_5 помітив на тумбочці біля ліжка фотоапарат марки «Canon SD1500IS», який належить ОСОБА_7 . Після цього у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння даним фотоапаратом. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно ним заволодів, після чого залишив вищевказану кімнату, розпорядившись викраденим фотоапаратом на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_7 матеріальної шкоди згідно з висновком експерта № 2117/15-21 від 25.11.2015 р. на суму 938,40 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснив, що він перебував у гуртожитку й мав забрати у ОСОБА_6 гроші. Він зайшов до кімнати, там спав потерпілий. Про те, що ОСОБА_6 переїхав до іншої кімнати йому відомо не було. Він взяв фотоапарат, який лежав на тумбочці біля ліжка, думаючи, що той належить ОСОБА_6 . Потім він скинув фотоапарат з 5-го поверху гуртожитку. Чи зіпсувався фотоапарат внаслідок падіння йому не відомо.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він ліг спати. До нього в кімнату зайшов обвинувачений і запитав, чи знає він, де ОСОБА_6 . Він відповів обвинуваченому, що не знає. Обвинувачений вийшов з кімнати, при цьому він помітив рух, наче обвинувачений щось взяв. У зв`язку з цим він звернувся до чергової, яка піднялась разом з ним і затримала обвинуваченого, після чого викликала міліцію.

Коли обвинувачений вийшов з кімнати, він помітив відсутність фотоапарату, який лежав на тумбочці біля ліжка.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він ніс службу з охорони громадського порядку, надійшов виклик на вул. Порика, в ході якого повідомили, що зник фотоапарат. Вони прибули на місце, потерпілий вказав на ОСОБА_5 . Вони відібрали пояснення, оглянули приміщення та поспілкувались з вахтером. Вахтер повідомила, що ОСОБА_9 сидів на кухні на вікні. Після цього вони знайшли фотоапарат за землі й викликали СОГ.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що обставини вчинення злочину не пам`ятає. Він перебував у гуртожитку, де був і ОСОБА_9 , який перебував на кухні. Він не запитував у ОСОБА_5 , кого той шукає. Він не бачив, чи був у ОСОБА_5 фотоапарат. Він разом з ОСОБА_11 заходив до кімнати ОСОБА_12 , в кімнаті було темно. ОСОБА_9 щось запитав у ОСОБА_12 , той не відповів і вони вийшли. Потім вони пішли на вулицю. Через деякий час приїхали працівники міліції і ОСОБА_13 повідомив, що в нього викрали фотоапарат.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що після 24-ї год. вона вийшла перевіряти поверхи. На 5-му поверсі на кухні виявила ОСОБА_5 , який повідомив, що зайшов через вахту, що не відповідало дійсності. До неї прибіг ОСОБА_13 і повідомив про викрадення фотоапарату. Вона викликала міліцію і не відпускала ОСОБА_5 . Спочатку ОСОБА_9 заперечував свою причетність до викрадення фотоапарату, але потім зізнався працівникам міліції, що викрав його і викинув з вікна. В подальшому фотоапарат знайшли на вулиці під вікном.

Судом відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України також було досліджено й інші докази, зібрані у справі та надані сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 04.11.2015 р., відповідно до якого на землі біля входу праворуч до гуртожитку по АДРЕСА_2 виявлено та вилучено фотоапарат;

-висновок експерта № 2117/15-21 від 23.11.2015 р., згідно з яким ринкова вартість фотоапарата торгової марки «Canon SD1500IS» з урахуванням зносу станом на 04.11.2015 р. могла складати 938,40 грн.;

-протокол проведення слідчого експерименту за ОСОБА_5 від 04.12.2015 р., відповідно до якого останній розповів та показав, яким чином він заволодів фотоапаратом і яким чином викинув його з вікна гуртожитку.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, свідків досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_10 потрапив до кімнати АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 з цього приводу повідомив суду, що він мав намір зайти до свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 , який заборгував йому гроші. В судовому засіданні також було встановлено, що у вказаній кімнаті знаходився потерпілий, який повідомив ОСОБА_5 , що не знає, де ОСОБА_6 . Обвинуваченим дана обставина в судовому засіданні не оспорювалась. Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , виходячи з вказаної кімнати, забрав фотоапарат, який знаходився на тумбочці біля ліжка потерпілого. Обвинувачений з цього приводу повідомив, що мав намір зіпсувати фотоапарат, вважаючи, що той належить його знайомому на ім`я ОСОБА_6 . При цьому суд враховує, що свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні під час допиту в присутності педагога повідомив, що не зрозумів, що обвинувачений щось забрав з кімнати. Про це йому стало відомо після приїзду працівників міліції. Також суд враховує, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що одразу він не зрозумів, що обвинувачений забрав фотоапарат. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідного дозволу на заволодіння річчю фотоапаратом потерпілого обвинуваченому надано не було. Посилання обвинуваченого та його захисника на відсутність у діях ОСОБА_5 умислу на заволодіння майном потерпілого у обвинуваченого суд оцінює критично. Зокрема, наявності умислу обвинуваченого на пошкодження вказаного майна передувало заволодіння вказаним майном без відповідного передбаченого законом дозволу, в тому числі й дозволу потерпілого. Хибність уявлення про належність майна не може, на переконання суду, свідчити про відсутність у обвинуваченого умислу на заволодіння майном. Подальше його викидання з вікна, що призвело до пошкодження фотоапарату, на переконання суду, свідчить про вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на розпорядження майном, яким він попередньо заволодів.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт неправомірного заволодіння обвинуваченим майном потерпілого і подальшого розпорядження ним скидання з вікна 5-го поверху. Також суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено відсутність відповідної правової підстави на заволодіння вказаним майном потерпілого.

Захисник обвинуваченого перед судовими дебатами заявила клопотання про визнання заяви ОСОБА_5 про зізнання у вчиненні злочину та протоколу проведення з обвинуваченим слідчого експерименту недопустимими доказами. В якості обґрунтування заявленого клопотання захисник посилалась на те, що ОСОБА_5 не було роз`яснено його процесуальні права, в тому числі й право не свідчити проти себе. Аналізуючи доводи захисника та надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що твердження захисника обвинуваченого в частині визнання заяви ОСОБА_5 про зізнання у вчиненні злочину недопустимим доказом знайшло своє підтвердження. Зокрема, як слідує із заяви ОСОБА_5 , остання була написана ним одразу після приїзду працівників міліції та відібрання ними відповідних пояснень. Відомостей, які б свідчили про оголошення ОСОБА_5 підозри про вчинення крадіжки на час написання ним зазначеної заяви суду надано не було. Зі змісту ч. 1 ст. 18 КПК України випливає, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Відомостей, які б свідчили про дотримання вимог даної правової норми на час написання ОСОБА_5 заяви про зізнання у вчиненні злочину суду надано не було. Також суду не надано будь-яких доказів того, що до написання обвинуваченим заяви про зізнання у вчиненні злочину йому було належним чином роз`яснено його процесуальні права, у тому числі й право на захист.
При вирішенні питання щодо визнання протоколу проведення з обвинуваченим слідчого експерименту недопустимим доказом суд враховує наступне. Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 свій захист здійснював самостійно. Представник державного обвинувачення в судовому засіданні посилався на ту обставину, що слідчим ОСОБА_5 було роз`яснено його процесуальні права, в тому числі й право на захист професійним адвокатом, однак обвинувачений від послуг адвоката відмовився. Поняті, які були присутні під час проведення вказаної слідчої дії до суду не викликались, оскільки згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України суд вирішує лише ті питання, які сторонами кримінального провадження винесені на його розгляд. Відповідних клопотань про виклик та допит в судовому засіданні понятих для підтвердження або спростування твердження сторони обвинувачення стосовно обставин проведення слідчої дії сторонами кримінального провадження заявлено не було. Разом з тим, суд враховує, що під час проведення підготовчого судового засідання обвинувачений повідомив, що бажає скористатись послугами адвоката, однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позбавлений можливості укласти відповідну угоду. В зв`язку з цим проведення підготовчого судового засідання було відкладене і ОСОБА_5 залучено захисника з числа адвокатів, які включені до реєстру адвокатів, що мають право надавати безоплатну правову допомогу. В подальшому всі судові засідання проводились виключно в присутності захисника ОСОБА_5 і останній надавав показання в присутності захисника. Показання ОСОБА_5 повністю узгоджуються з відомостями, викладеними у протоколі проведення з ним слідчого експерименту. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що обвинуваченому не було зрозуміло право не свідчити проти себе в судовому засіданні, стороною захисту суду надано не було. Таким чином, протокол проведення з обвинуваченим слідчого експерименту підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні й відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України не має наперед встановленої сили.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні дав чіткі та послідовні показання стосовно обставин заволодіння фотоапаратом потерпілого. Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що зайшов з обвинуваченим до кімнати № 534 вказаного гуртожитку, оскільки обвинувачений повідомив, що шукає свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 . Як зазначив обвинувачений та свідок ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_6 у вказаній кімнаті на час вчинення злочину вже не проживав їм відомо не було. Дані показання узгоджуються з показаннями потерпілого, який підтвердив, що обвинувачений, розбудивши його, розпитував про особу на ім`я ОСОБА_6 . Таким чином, вищевказані обставини свідчать лише про те, що умисел на заволодіння фотоапаратом у обвинуваченого виник в час його перебування у кімнату гуртожитку, куди він потрапив безперешкодно. Посилання свідка ОСОБА_14 на неможливість входження ОСОБА_5 до приміщення гуртожитку через прохідну суд оцінює критично, як такі, що не ґрунтуються на відповідних допустимих і належних доказах. Крім того, згідно з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України твердження ОСОБА_5 в цій частині підлягають тлумаченню саме на його користь.
За таких обставин суд приходить до переконання, що в судовому засіданні було підтверджено факт неправомірного заволодіння ОСОБА_5 майном фотоапаратом потерпілого. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 мав реальну можливість розпорядитись викраденим майном, що ним і було зроблено: обвинувачений викинув викрадений фотоапарат з вікна гуртожитку, пошкодивши його таким чином. При цьому суд відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України вирішує справу лише в межах пред`явленого обвинувачення. Факт пошкодження майна обвинуваченому органами досудового розслідування не інкримінується, а тому не може бути предметом дослідження в даному судовому провадженні.
З огляду на викладене суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за умисний злочин проти власності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази, що передані на зберігання потерпілому, слід залишити останньому.

Згідно зі ст. 124 КПК України витрати за проведення товарознавчого дослідження слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2013 р. призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши не залишати місце проживання без дозволу суду, з`являтись до суду за першою ж вимогою.

Речовий докази, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити останньому.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 246 (двісті сорок шість) грн. витрат за проведення товарознавчого дослідження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: