УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в:
01.08.2016 року ОСОБА_3 звернулась із скаргою на постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, яка була визначена до розгляду слідчому судді ОСОБА_5 .
При проведенні досудового слідства слідчим, зокрема, не було перевірено відомості щодо достовірності інформації про місце перебування ОСОБА_6 , не було допитано потерпілу, що призвело до прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.
В судові засідання заявник не з`явилася, про дату, час та місце розгляду матеріалів за клопотанням повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома.
Представник Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві теж в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1. ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Крім цього, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Слідчий суддя враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливістю звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Слідчий суддя приймає до уваги той факт, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, заявник звертався з аналогічною скаргою, яка вирішена по суті слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ухвалою від 12.09.2016 року, враховуючи вичерпний перелік рішень, які може постановити слідчий суддя за результатом розгляду скарги, враховуючи зазначені положення КПК України, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки не можна скасувати постанову, яка на даний час вже скасована.
Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 170-175, 309, 310, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: