АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/421/16 Справа № 183/3255/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, не одружений, не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий :

-02 лютого 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 71 КК України шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 15 травня 2015 року, міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишено попередню - тримання під вартою, до вступу вироку суду в законну силу.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 08.03.2015 року близько 17.00 годин знаходився навпроти будинку АДРЕСА_2 разом з раніше йому незнайомим ОСОБА_9 та раніше йому знайомим ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 , реалізуючи який 08.03.2015 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись у вищезазначеному місці, діючи повторно з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вдаючись до насильницького впливу на ОСОБА_9 , розірвав ліву кишеню сорочки останнього та відкрито заволодів: водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_9 , технічним талоном, технічним паспортом на причеп на ім`я ОСОБА_9 , які не представляють для нього матеріальної цінності; двома банківськими картами банку «ПриватБанк». При цьому ОСОБА_7 відкинув документи в напрямку ОСОБА_10 , який в цей час перебував неподалік, та, без мети заволодіння, підібрав їх. ОСОБА_7 , в свою чергу, звалив ОСОБА_9 на землю, де, подавляючи його волю, відкрито протиправно заволодів грошовими коштами в сумі 500 грн., після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, вважають призначене ОСОБА_7 за вироком суду покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину, є явно несправедливим через суворість, та просять його пом`якшити, застосувавши положення ст.69 КК України.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення даних апеляцій та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий та знову скоїв злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується задовільно, але приніс свої вибачення потерпілому в судовому засіданні, та з урахуванням позиції останнього, який вважав, що покарання обвинуваченому треба призначити не суворе, без реального позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами, показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, письмовими доказами тощо. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_7 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі і необхідності його пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 15 травня 2015 року по 21 квітня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4