Справа № 183/1592/16
№ 1-кп/183/455/16
В И Р О К
іменем України
19 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000102 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, старшого солдата військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

25 квітня 2014 року наказом № 31-ПМ (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого стрільця 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Так, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, і, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 23 лютого 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
12 лютого 2016 року старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.
Таким чином, старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 23 лютого 2015 року будучи військовослужбовцем самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 12 лютого 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Дії старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також обвинувачений пояснив, що 24.04.2014 року він прийняв присягу. Проходив службу у 25 бригаді до 23.07.2015 року. Є учасником бойових дій, приймав участь в АТО. Однак в лютому 2015 року у нього виникли певні сімейні негаразди, які йому необхідно було вирішити і він самовільно поїхав додому. Керівництво до відома не ставив, а просто поїхав додому, оскільки були сімейні проблеми. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг із наказу командира 25 окремої повітрянодесантної бригади (по особовому складу) від 25.04.2014 року № 31-ПМ, згідно з яким ОСОБА_4 прийнято в добровільному порядку на військову службу по контракту на 3 роки та призначено на посаду старшого стрільця 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, ВОС-100868Д;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.04.2014 року № 88, про зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу частини і призначено на посаду старшого стрільця 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, яка дислокується у АДРЕСА_3 ;
- повідомлення про кримінальне правопорушення, яким повідомлено Дніпропетровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про те, що було виявлено факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 ;
- довідка № 313/оч про самовільне залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_4 , відсутність якого була виявлена 24.02.2015 року під час перевірки особового складу частини;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2015 року №753 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини 24.02.2015 року старшим солдатом ОСОБА_4 ;
- акт службового розслідування, за результатами проведення якого встановлено, що 24.02.2015 року під час проведення перевірки особового складу частини виявлено факт відсутності старшого солдата ОСОБА_4 .
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць вчинене в умовах особливого періоду доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, визнає щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся, приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області, на обліках у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, а також те, що обвинувачений одружений і його дружина на момент розгляду справи у суді перебуває на дев`ятому місяці вагітності, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
Процесуальних витрат по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1