Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області
Справа №1-5
ВИРОК

іменем України

28 травня 2010 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Шемети Т.М.

при секретарі Коломієць В.О.

з участю прокурора Новаківського О.Г.

адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2. освіта незакінчена вища, неодруженого, не працюючого, раніше судимого 1 вересня 2006 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ст.. 190 ч.2 КК України до штрафу в розмірі 1 200 грн. на користь держави (сплата штрафу 29 вересня 2006 року), - у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 186 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, будучи раніше судимим 1 вересня 2006 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ст. 190 ч.2 КК України до штрафу в розмірі 1 200 грн. на користь держави, на шлях виправлення не став та повторно 12 березня 2007 року біля 15 год. 30 хв., будучи в приміщенні універмагу «Дружба», ОСОБА_2 умисно, з метою заволодіння чужим майном, розбив скляну вітрину в відділі, в якому раніше працював в ПП ОСОБА_3 та відкрито заволодів відео картою вартістю 680 грн. та модулем пам'яті вартістю 308 грн.. а всього на загальну суму 988 грн.

ОСОБА_2 вину не визнав повністю та показав, що він дійсно іноді допомагав ОСОБА_4 реалізовувати товар та іноді ставив на вітрину свій товар для реалізації. 12 березня 2007 року він. нічого не знаючи про те, що він більше в ОСОБА_4 не працює, прийшов щоб забрати свою відео карту та модуль пам'яті, які він раніше придбав на прохання ОСОБА_5. В той день він прийшов разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та, забравши відео карту і карту пам'яті, віддав їх ОСОБА_5. Ключів від вітрини в нього не було, а тому він просунув руку під скло, від чого те лопнуло.

Суд, не зважаючи на невизнання вини підсудним ОСОБА_2, приходить до висновку, що його вина в повному обсязі доведена показами потерпілих, свідків, матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні: як вказує сам ОСОБА_2 так і потерпілий ОСОБА_3, підсудний не працював в нього та не був матеріально відповідальною особою. Відео карта та модуль пам'яті, які забрав ОСОБА_2 знаходились на вітрині в відділі, належному СПД ОСОБА_3, причому вітрина являла собою скляну шафу, що зачиняється, яку ОСОБА_2 не відкрив, так як не знайшов ключі, а, намагаючись відхилити скляну дверку, відламав кусок скла, дістаючи товарно-матеріальні цінності.. Таким чином. ОСОБА_2. вказуючи на те, що він. беручи товар на вітрині, не знав на той час, що він вже не працює в ОСОБА_3, суперечить при цьому самому собі, вказуючи одночасно на те, що даний товар належав йому. Актом інвентаризації № 2 від 9 березня 2007 року ( а.а. 11-14), актом від 12 березня 2007 року ( а.с.15). відео карта ОСОБА_7 Рогсе РСІ-Е 6600 ОТ, ЭВИ, 256 МН, 256 Ьіі, ТУ-оиО ОУІ. вартістю 680 грн., модуль пам'яті "Самсунг - 728" , 512 МВ БЭК РС32001І С13, вартістю 308 грн., доведено, що вказаний товар, яким в подальшому заволодів ОСОБА_2, належав потерпілому ОСОБА_3 як приватному підприємцю. Розбиття (відкололося кусок скла) вітрини при діставанні вказаного товару підтверджено самим підсудним ОСОБА_2, показами свідків ОСОБА_8, потерпілого ОСОБА_5, даними в судовому засіданні, показами свідка ОСОБА_9 (а.с.29 - 31), оголошеними в судовому засіданні. Докази, які б підтверджували належність відео карти та модуля памяті ОСОБА_2, відсутні, не є доказом цього і те, що ОСОБА_5 заплатив ОСОБА_2 гроші за поставку ним вказаних товарів, так як це свідчить лише про існування між підсудним та ОСОБА_5 цивільно- правових відносин. Тому суд критично ставиться до показів ОСОБА_2 в тій частині, що він був впевнений, що забирає належне йому та вважає доведеним, що. беручи відео карту та модуль пам'яті. ОСОБА_2 усвідомлював те. що вказані товари не належать йому.

Протоколом огляду предмета ( а.с. 112), зберігальною розпискою ( а.с.124) доведено, що вилучений в ОСОБА_5 модуль памяті, який, як він вказує, він придбав в ОСОБА_2 та який був переданий йому підсудним в універмазі «Дружба» при вищезгаданих обставинах, - є ідентичним тому, що був викрадений в ОСОБА_3

Показами свідка ОСОБА_8, даними в судовому засіданні, доведено, що вона усвідомлювала неправомірність заволодіння ОСОБА_2 вказаних частин до комп'ютера так як точно знала, що ОСОБА_2 не працює в відділі ОСОБА_3 та попереджала підсудного про те. щоб він не зачіпав нічого.

Копією вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 1 вересня 2006 року (а.с.58 - 59) доведено, що ОСОБА_2 був засуджений за ст.. 190 ч.2 КК України до 1 200 грн. штрафу на користь держави. Копією виконавчого листа ( а.с.236) доведено, що штраф згідно вироку заплачено 27 вересня 2006 року.

Суд, оцінюючи покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, потерпілого ОСОБА_5 в частині, де вони вказують, що в них не виникло підозр, що ОСОБА_2 забирає з вітрини не свої речі, а речі ОСОБА_3, бере до уваги те, що жоден зі свідків не був обізнаний з передуючими даній події відносинами ОСОБА_2 з ОСОБА_10 ком В.В., а тому не могли обєктивно оцінити дії ОСОБА_2.

Крім того вина ОСОБА_2 доведена і іншими матеріалами кримінальної справи, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи в сукупності покази потерпілих, підсудного, свідків, досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 в пред'явлено йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 186 ч.2 КК України, доведено повністю.

Дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати:

- за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він 12 березня 2007 року біля 15 год. 30 хв. повторно відкрито, розбивши скляну вітрину, викрав відео карту ОСОБА_7 РСІ-Е 6600 ОТ, ООК. 256 МЬ. 256 Ьіі, ТУ-оиї. ОУІ, вартістю 680 грн., модуль пам'яті "Самсунг - 728" 512 МВ ООК РС32001І С13, вартістю 308 грн., що належать СПД ОСОБА_3

Обираючи вид та міру кримінального покарання ОСОБА_2. суд враховує те. що він раніше судимий, не визнав свою вину, розкаюється в способі життя, який він вів до затримання, позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілого, обставини вчиненого злочину, суд вважає можливим його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього положення ст.. 75, 76 КК України та не застосовуючи максимальної міри покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Керуючись ст.ст. 323. 324. КПК України ,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним по ст. 186 ч.2 КК України та призначити покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75,76 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, поклавши на нього зобовязання не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів КВС та повідомляти органи КВС про зміну місця проживання, роботи, навчання.

До вступу вироку в законну силу змінити відносно засудженого ОСОБА_2 міру запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з- під варти із зали суду.

Речові докази по справі - модуль оперативної пам'яті марки «Самсунг - 728» (а.с.123), який перебуває на зберіганні в ОСОБА_5, повернути потерпілому ОСОБА_3

Вирок можна оскаржити до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд протягом 15 діб з наступного дня після його проголошення, а засудженим ОСОБА_2 - з моменту вручення копії вироку.

Головуюча: