Ухвала іменем україни 06 червня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Різдвянки Новомиколаївського району Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строк 2 роки.
На підставі ч. 4ст. 70 ККдо призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 19 листопада 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Ухвалою апеляційного суду вирок міськрайонного суду змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року виконувати самостійно.

Виключено із обставин, що обтяжують покарання посилання на повторність та рецидив злочинів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 квітня, 22 квітня та 05 травня 2015 року таємно викрав 960 метрів сталевого дроту повітряної лінії зв`язку Приазовської зрошувальної системи, спричинивши матеріальну шкоду Мелітопольському міжрайонному управлінню водного господарства на загальну суму 811,2 грн.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну постановлених щодо нього судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, обставини що пом`якшують покарання та тяжкий матеріальний стан. Просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій вироку та ухвали, суди при призначенні ОСОБА_5 покарання урахували характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного діяння, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується задовільно та має скрутне матеріальне становище, а також те, що майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням не відшкодована. Крім того, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд визнав пом`якшуючими обставинами визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. З огляду на це суд призначив ОСОБА_4 основне покарання за ч. 2 ст. 185 КК наближене до мінімального, але не знайшов підстав для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано змінив вирок, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції засудженого, аналогічних доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3