АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/6531/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/137/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 березня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 11.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002292, відносно:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополя,

Дніпропетровської області, проживає

без за реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015р.
Вироком суду першої інстанції, 11 грудня 2015р., ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2р.

Цивільний позов ОСОБА_7 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , матеріальну шкоду 4600 грн., моральну шкоду 2000 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання по речовому доказу.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначинити новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та ухвалити новий вирок, яким стягнути з обвинуваченого на його користь - 10000 грн. моральної шкоди і 10860 грн. (вартість робіт по встановленню в будинку вікон зі склопакетами і грат).
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченогоч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин.
11 липня 2015р., приблизно о 02.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан вказаного домоволодіння, де демонтував скло у вікні будинку і проник до приміщення, що є житлом.

Звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав відеокамеру «Соні XR-150» в чохлі разом із зарядним пристроєм та кабелем до неї вартістю 8 тис. гривень, фотоапарат «Панасонік DMC-FZ28» у чохлі із зарядним пристроєм до нього вартістю 3 тис. гривень та гроші у сумі 400 грн., що належали ОСОБА_7 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, ОСОБА_6 , з незачиненої металевої шафи, що розташована на стіні літньої кухні на території вказаного домоволодіння, умисно таємно, з корисливих мотивів викрав болгарку вартістю 600 грн., дріль вартістю 600 грн., що належали ОСОБА_7 .

Внаслідок чого завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 12600 грн.

Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 , призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки його ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор вказує, на порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КК України.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції всупереч положенням ч.3 ст.349 КПК України, не дослідив доказів на підтвердження розміру завданої потерпілому шкоди, матеріального становища обвинуваченого та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого у відповідній частині судового рішення і на власний розсуд зменшив суму моральної шкоди до 2000 грн., не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття саме такого рішення, що на його думку призвело до істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого, у тому числі і права на захист.
При цьому прокурор зазначає, що потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди по вартості викрадених речей на суму 4600 грн., матеріальної шкоди по вартості робіт по встановленню в будинку вікон зі склопакетами і грат на суму 10860 грн. та моральної шкоди на суму 10000 грн., який обвинувачений ОСОБА_6 визнав частково, а саме, повністю визнав матеріальну шкоду в розмірі 4600 грн. по вартості викрадених речей, заперечував проти задоволення позову в частині розміру моральної шкоди, а також не визнав позов про стягнення 10860 грн. за встановлення в будинку потерпілого вікон зі склопакетами і грат.
Потерпілий ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить ухвалити своє рішення, яким збільшити суму моральної шкоди до 10000 грн., а також стягнути з обвинуваченого на його користь 10860 грн., які він витратив на встановлення у своєму будинку вікон зі склопакетами з гратами.
Крім того, потерпілий не погоджується з висновком суду про застосування до ОСОБА_6 ст.69 КК України, на його думку обставини, які суд визнав, як пом`якшуючі, не можна ставити обвинуваченому в заслугу.
Потерпілий також вважає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав за обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, або особи, що перебуває в безпорадному стані, і деякі інші обставини, зокрема, те що обвинувачений ніде не працює, посередньо характеризується за місцем мешкання, вчинив корисливий злочин відносно інваліда і не вжив заходів для відшкодування завданих збитків, неодноразово не з`являвся у судові засідання, у зв`язку з чим до нього застосовувався привід.
ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії обвинуваченого, на його думку, суд повинен був перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.185 КК України на ст.186 КК України, оскільки обвинувачений відкрито викрав чуже майно, скоїв грабіж, поєднаний з проникненням у житло, що завдав значної шкоди потерпілому, а цей злочин, є тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України.
Не погоджується потерпілий і з рішенням суду в частині часткового задоволення його позовних вимог, оскільки він вважає, що витрати у розмірі 10860 грн., які він поніс у зв`язку з встановленням нових пластикових вікон та грат на них, він вимушений був нести саме через злочинні дії обвинуваченого щоб, у подальшому не допустити подібного з боку інших осіб.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила її задовольнити, скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки вирок ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 і прокурора, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Колегія суддів, вивчивши доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення, зіставивши їх з матеріалами наявними у кримінальному провадженні, прослухавши технічний запис судових засідань, дійшла висновку, що апеляційні скарги потерпілого і прокурора є безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи прокурора стосовно порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КПК України, та з цього приводу істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого, у томі числі і права на захист, суперечать матеріалам кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження видно, що 28.09.2015р. потерпілий ОСОБА_7 , до початку судового розгляду, пред`явив цивільний позов до ОСОБА_6 , у якому він просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду у суммі 4600 грн. і моральнуї шкоду -1000 грн.(ар.пр.22, т.2).
У журналі судового засідання від 18.11.2015р. (ар.пр.41,т.2) зазначено, що суд першої інстанції при з`ясуванні думки учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження, вислухавши думку, прокурора, який запропонував спрощений порядок провадження, потерпілого і обвинуваченого, які також не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, постановив рішення про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Прослухавши технічний запис судового засідання від 18.11.2015р., колегія суддів встановила, що оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненому злочині, а також визнав цивільний позов пред`явлений на той момент потерпілим, в повному обсязі, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, встановивши, що учасники судового провадження не заперечують проти визнання недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнав за можливе провести судовий розгляд справи у спрощеному порядку.
При цьому суд, додержуючись вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясував у сторін чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В подальшому, 23.11.2015р. потерпілий ОСОБА_7 , користуючись своїм процесуальним правом відповідно до ст.31 ЦПК України, в стадії судового розгляду кримінального провадження, збільшив розмір позовних вимог, пред`явивши до обвинуваченого доповнений цивільний позов, у якому просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь - 4600 грн. матеріальної шкоди ( вартість викрадених речей), 10860 грн. (вартість робіт по встановленню в будинку вікон зі склопакетами і грат, а також, 10000 грн. моральної шкоди (ар.пр.48-49, т.2), додавши до цього позову копії договорів №789 від 06.10.2015р. на встановлення 3-х вікон і на встановлення 3-х грат, копію посвідчення інваліда 3-ї групи (ар.пр.50,51,52, т.2).
Перевіривши журнал судового засідання від 11 грудня 2015р. (ар.пр.73,т.2), прослухавши технічний запис цього судового засідання, колегія суддів встановила, що потерпілий пред`явив доповнений цивільний позов у якому він збільшив розмір позовних вимог.
Суд першої інстанції, вислухавши доводи потерпілого щодо збільшення позовних вимог, допитав обвинуваченого, який частково визнав змінений позов, а саме, не заперечував проти стягнення з нього 4600 грн. матеріальної шкоди за викрадені речі і 1000 грн. моральної шкоди, заперечував проти стягнення з нього 10860 грн. за встановлення потерпілим нових пластикових вікон і грат на них і збільшення суми моральної шкоди до 10000 грн., і повторно з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Вислухавши думку, прокурора, потерпілого, обвинуваченого, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому суд, додержуючись вимог ч.3 ст.349 КПК України, повторно з`ясував у сторін чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також повторно роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого і потерпілого, дослідив обставини, щодо доповненого цивільного позову, а також інші обставини про які зазначає прокурор в апеляційній скарзі, як на такі, що залишилися поза увагою суду, що суд не дослідив доказів на підтвердження розміру завданої потерпілому шкоди, матеріального становища обвинуваченого та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого у відповідній частині судового рішення.
Однак, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, з`ясував, що він не має постійної роботи, він і його дружина знаходяться на утриманні родичів.
Розглядаючи цивільний позов, суд першої інстанції, керуючись нормами цивільного і кримінально процесуального права, дослідив надані потерпілим докази щодо доповнень до цивільного позову, а саме копії договорів №789 від 06.10.2015р. на встановлення 3-х вікон і на встановлення 3-х грат, копію посвідчення інваліда 3-ї групи (ар.пр.50,51,52,т.2), і частково задовольнив позов потерпілого, визнав, що витрати понесені потерпілим на встановлення вікон і грат на них, не є прямими збитками внаслідок злочинних дій обвинуваченого, тому не можуть бути стягненні з особи винної у крадіжці майна.
Зменшуючи розмір моральної шкоди, визначеної потерпілим до 2000 грн., суд врахував, що потерпілий, є інвалідом пенсіонером, доглядає за хворою, похилого віку матір`ю, яка не може самостійно пересуватися, що після скоєної крадіжки з метою збереження у подальшому недоторканності свого житла, він вимушений був понести додаткові витрати на встановлення нових вікон і грат на них, а також те, що завдані діями обвинуваченого матеріальні збитки потерпілого становлять 4600 грн., чого зокрема не заперечував в судовому засіданні і сам потерпілий, суд, на думку колегії суддів, законно зменшив розмір моральної шкоди, оскільки розмір моральної шкоди не може перевищувати розміру завданих матеріальних збитків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином обґрунтував прийняте рішення щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 , тому доводи потерпілого про збільшення розміру моральної шкоди і стягнення 10860 грн. витрат пов`язаних з встановленням у будинку потерпілого вікон зі склопакетами і грат, вважає необґрунтованими.
Вимоги потерпілого про перекваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів, не розглядає, оскільки кримінальне провадження було розглянуто у спрощеному провадженні, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, щодо обставин які ніким не оскаржувалися під час судового розгляду.
Під час судового розгляду, прокурор, на підставі ст.ст.337, 338 КПК України, мав право змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, однак не скористався цим правом, тому суд першої інстанції, не виходячи за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, законно не визнав за обставину, яка обтяжує покарання, обставину, на яку згідно п.6 ч.1 ст.67 КК України, посилається потерпілий.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК ОСОБА_9 у виді реального позбавлення волі, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому не вбачає підстав, для скасування вироку, як того просить сторона обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і потерпілого ОСОБА_7 залишити - без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015р., яким ОСОБА_6 , визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання продовжити до виконання вироку в порядку ст.534-535 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4