ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№5-4337км16 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 листопада 2015 року засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця с. Капітанівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, такого, що має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, працюючого майстром ТОВ «Новомиргородський цукор», раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 405 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
- за ч. 2 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 2,3,4 ч. 2 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_7 , якого було призвано на військову службу під час мобілізації та який, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.04.2014, прибув для проходження військової служби на посаду інспектора прикордонної служби ІІІ категорії прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час проходження військової служби сержант ОСОБА_7 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, у вересні 2014 року, відповідно до усного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , заступника начальника відділу з повсякденної діяльності підполковника ОСОБА_8 направлено до мобільної прикордонної застави «Маріуполь» та відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що тимчасово дислокується у АДРЕСА_1 , з метою покрашення координації загону та виконання інших завдань.

25.10.2014 року о 7 годині 30 хвилин на ранковому шикуванні біля входу у будівлю вищезазначеного підрозділу начальником відділення БТР майором ОСОБА_9 усно доведено сержанту ОСОБА_7 про заступання останнього у прикордонний наряд з обов`язками днювального по підрозділу. Цього ж самого дня, о 9 годині 30 хвилин, підполковник ОСОБА_8 , перебуваючи у спальному приміщенні на другому поверсі будівлі, де розташований особовий склад мобільної прикордонної застави «Маріуполь», зробив зауваження днювальному по підрозділу сержанту ОСОБА_7 , який у цей час відпочивав на ліжку, щодо невиконання останнім обов`язків днювального, а саме наведення та підтримання порядку у підрозділі.
У свою чергу сержант ОСОБА_7 не погоджуючись з зауваженнями підполковника ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом та маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження під час виконання останнім обов`язків військової служби, діючи в порушення вимог ст. ст. 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують військовослужбовця бути зразком високої культури, дисциплінованості, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати негідних вчинків щодо інших військовослужбовців, а також дотримуватися належних правил поведінки військовослужбовців, почав у грубій та нецензурній формі погрожувати останньому застосувати до нього фізичну силу, завдати побої та тілесні ушкодження. Після зазначених погроз підполковник ОСОБА_8 запропонував обвинуваченому сержанту ОСОБА_7 прибути у його кабінет та обговорити поведінку останнього.
Продовжуючи свої протиправні дії, сержант ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом та маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження, будучи агресивно налаштованим та невдоволеним правомірними діями підполковника ОСОБА_8 , порушуючи вищезазначені вимоги статутів, взяв в руки закріплений за ним автомат АКС-74 № НОМЕР_1 з приєднаним магазином, та пішов до кабінету останнього. При цьому, сержант ОСОБА_7 , у грубій та нецензурній формі, погрожував прострелити потерпілому підполковнику ОСОБА_8 ногу або руку. Однак, на першому поверсі сержанта зупинили співслужбовці та на вимогу майора ОСОБА_9 , ОСОБА_7 передав свою стрілецьку зброю.
Того ж дня, близько 10 години 30 хвилин, сержант ОСОБА_7 , знаходячись біля службового кабінету ОСОБА_8 , продовжив у грубій та нецензурній формі пред`являти необґрунтовані претензії щодо зроблених в його бік зауважень з приводу неналежного виконання ним обов`язків днювального. ОСОБА_8 у присутності начальника відділення БТР майора ОСОБА_9 та заступника начальника мобільної прикордонної застави «Маріуполь» старшого лейтенанта ОСОБА_10 віддав усний наказ сержанту ОСОБА_7 про виконання останнім обов`язків днювального по підрозділу. У свою чергу сержант ОСОБА_7 у порушення вищезазначених вимог статутів, діючи з прямим умислом та маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження під час виконання ОСОБА_8 обов`язків військової служби, знову в грубій та нецензурній формі почав погрожувати застосувати до нього фізичну силу, завдати йому побої та тілесні ушкодження. При цьому, зжавши долоні обох рук в кулаки, пішов в напрямку ОСОБА_8 та просив дати йому хоча б набій від автомату, яким він «виколить» око ОСОБА_8 .
З метою припинити протиправну діяльність, начальник відділення БТР, схопивши за руки сержанта ОСОБА_7 , стримував його від агресії щодо ОСОБА_8 . У подальшому,силами військовослужбовців загону протиправну поведінку сержанта ОСОБА_11 , спрямовану на погрозу заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв ОСОБА_8 , було припинено. При цьому, вищевказана погроза сержанта ОСОБА_7 в адресу підполковника ОСОБА_8 була висловлена у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків з військової служби, полягала в залякуванні заподіянням тілесних ушкоджень та побоїв і останній сприймав погрозу реальною.
Крім того, 06.10.2014 року сержант ОСОБА_7 , перебуваючи і на території мобільної прикордонної частини та відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до командування ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом про надання йому дозволу на виїзд за межі гарнізону за рахунок вихідних днів. За результатами розгляду вказаного рапорту командуванням ІНФОРМАЦІЯ_2 сержанту ОСОБА_7 надано дозвіл на виїзд за межі гарнізону за рахунок вихідних днів з 07 по 13.10.2014, після чого він вибув до місця свого проживання у село Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області.
Однак, після закінчення терміну короткочасного звільнення сержант ОСОБА_7 , у порушення ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 14.10.2014 року не з`явився вчасно на службу до мобільної прикордонної застави « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки військової служби не виконував, а до 24.10.2014 перебував за місцем свого проживання у селі Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби. Сержант ОСОБА_7 прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 лише 25.10.2014. Тобто, останній упродовж з 14.10.2014 по 24.10.2014 включно, без поважних причин був відсутній на службі.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить як вирок, так і ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України через встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення захисника, який підтримав скаргу перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
У касаційній скарзі захисник поміж іншого оскаржує і встановлені районним судом фактичні обставини кримінального провадження, посилається на неповноту судового розгляду, що було предметом перевірки апеляційного суду.
Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Твердження захисника про необґрунтоване засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень є аналогічними тим, що були наведені в його апеляційній скарзі, вони були визнані апеляційним судом безпідставними, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження.
Вимогами ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , які підтвердили конфлікт між ОСОБА_7 та потерпілим, чули, як засуджений висловлював погрози фізичною розправою на адресу свого військового керівника.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що сержант ОСОБА_7 з дозволу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 07.10.2014 року по 13.10.2014 року виїжджав за межі гарнізону, але у встановлений термін не повернувся. З 14.10.2014 по 24.10.2014 включно був відсутній на службі без поважних причин.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_15 про поважність причини нез`явлення вчасно на службу , що обумовлена хворобою рідної мати та є поважною причиною, були ретельно перевірені судом першої інстанції та визнані необґрунтованими.
Згідно довідки від 11.03.2015 про хворобу мати ОСОБА_7 ОСОБА_16 , 1951 р.н. остання має хронічне захворювання: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., знаходиться на «Д» обліку та перебувала на амбулаторному лікуванні у період з 13.10. 14 по 27.10.2014 року з діагнозом не госпітальна пневмонія. Даних про те,що хвороба є тяжкою або передсмертною або ОСОБА_17 за станом здоров`я потребувала стороннього нагляду не має. Крім того, за місцем несення служби обвинувачений сержант ОСОБА_18 з`явився ніччю 25.10.2014 р., тобто до закінчення проходження його матір`ю лікування, що свідчить про те, що на той час загроз здоров`ю або життю матері не було. Інших поважних причин не з`явлення вчасно на службу ОСОБА_7 не заявив. Тому, доводи касаційної скарги у цій частині також є необґрунтованими.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що 25.01.2015 року ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 405, ч. 2 ст. 407 КК України (а.п. 172-178 т. 1) 26.01.2016 року йому було повідомлено про закінчення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів досудового розслідування. У цей же день він ознайомився з усіма матеріалами кримінального провадження на 188 аркушах (а.п. 185, 189 т. 1). Тому доводи касаційної скарги і у цій частині є необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження всім доказам у справі, в тому числі тим, на які посилається захисник у касаційній скарзі, була дана оцінка як судом першої, так і апеляційної інстанції.
Зміст вироку суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України, безпосередньо дослідив усі письмові докази, які містяться у справі, проаналізував доводи апеляційних скарг щодо незаконності вироку суду першої інстанції, дав на них відповіді, мотивувавши своє рішення належним чином.
Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення інших вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2