пр. № 1-кп/759/109/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008059 за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської обл., громадянина України, одруженого, має середню-спеціальну освіту, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживаючого у м. Києві немає, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12.12.2014 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу 850 гривень, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження прокурори: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , інші учасники потерпілий: ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:
14.08.2015 приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_10 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Завод Сатурн», що за адресою: м. Київ, пр. Леся Курбаса, 2-а, помітили раніше незнайомого ОСОБА_11 , який сидів на лавочці на зупинці громадського транспорту в безпорадному стані, в якого на плечі була чоловіча барсетка з майном, та вирішили таємно викрасти чуже майно, вступивши між собою в злочинну змову. Реалізуючи свій злочинній умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розподілили між собою злочинні ролі. Після чого ОСОБА_10 , згідно відведеній йому ролі, став спостерігати за оточуючою обстановкою, щоб у випадку небезпеки попередити ОСОБА_3 , а останній, згідно відведеної йому ролі, прикрив своїм поліетиленовим пакетом барсетку ОСОБА_11 та, розстібнувши барсетку останнього, дістав з неї мобільний телефон марки "Huawei", вартістю 4460 гривень, в якому була сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 7 гривень, який передав ОСОБА_10 , який згідно відведеної йому ролі з викраденим майном направився до будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знову прикрив своїм поліетиленовим пакетом барсетку ОСОБА_11 , з якої дістав шкіряний гаманець коричневого кольору, вартістю 50 гривень, в якому знаходились банківські картки та посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_11 , які для потерпілого матеріальної цінності не становлять. Таємно викравши вищевказане чуже майно, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 залишили зупинку громадського транспорту, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4537 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав частково та показав, що в кінці літа 2015 року близько 18 год. вони зустрілись з ОСОБА_10 та з ОСОБА_12 та вирішили разом відпочити. Вони під`їхали на маршрутному таксі до зупинки на Леся Курбаса. Вийшли з маршрутки та побачили на зупинці чоловіка, який був в стані алкогольного сп`яніння та спав. Він відійшов за зупинку в туалет, а ОСОБА_10 разом з ОСОБА_13 залишилися біля зупинки. Коли він повернувся, то присів біля потерпілого, який спав, та взяв його сумку, яка стояла біля нього на лавочці. Крістіна ОСОБА_14 розмовляла по телефону, а ОСОБА_10 стояв в стороні. Він підійшов до ОСОБА_10 , щоб показати телефон. В цей момент їх затримали працівники міліції. ОСОБА_10 не знав звідки у нього телефон, оскільки не бачив як він його забирав у потерпілого. Їх всіх трьох затримали працівники міліції біля зупинки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав частково та показав, що він зустрівся разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , щоб разом відпочити. На зупинці на ОСОБА_15 вони вийшли з маршрутного таксі номер 401. ОСОБА_3 присів на лавочку заправити шнурки, потім він пішов за зупинку в туалет. Крістіна відійшла порозмовляти по телефону, а він стояв і курив. Він бачив як на зупинці спав, сидячи, п`яний чоловік. Повернувшись з туалету, ОСОБА_3 знову присів на лавочку біля чоловіка, який спав, біля ОСОБА_3 присіла ОСОБА_13 . Через декілька хвилин до нього підійшов ОСОБА_3 та показав мобільний телефон. Через декілька хвилин до них підійшли працівники міліції. Під час їх затримання телефон був у нього в руках, потім цей телефон працівники міліції у нього вилучили.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_10 своєї вини, та їх захисну версію, їх вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується крім власне їх показань, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Потерпілий ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно з якою просив проводити судовий розгляд у його відсутність у зв`язку з зайнятістю на роботі, претензій до обвинувачених не має, стосовно міри покарання поклався на розсуд суду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що в середині серпня 2015 року в другій половині дня вона разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_10 вийшли з маршрутного таксі на зупинці. На лавочці даної зупинки спав невідомий чоловік з ознаками алкогольного сп`яніння. Обвинувачений ОСОБА_3 присів біля цього чоловіка, а біля ОСОБА_3 присіла вона та розмовляла по телефону близько 10 хв. ОСОБА_10 в цей час відійшов від них, сказав, що пішов до магазину. Вона перша встала з лавочки, а за нею ОСОБА_3 і вони підійшли до ОСОБА_10 , де ОСОБА_3 показав мобільний телефон, при цьому сказавши, що знайшов його на зупинці. Через 30 хв. після того як вони вийшли з маршрутного таксі їх біля магазину затримали працівники міліції.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що в серпні 2015 року він працював в головному управлінні міліції м. Києва та перебував на службі на території Святошинського району в складі оперативно-розшукової групи. На зупинці громадського транспорту (точно адресу не пам`ятає), орієнтовно на проспекті перемоги вони побачили чоловіка, який був у нетверезому стані та спав на зупинці. Через декілька хвилин під`їхала маршрутка, з якої вийшли два чоловіки та дівчина. Свідок разом з напарником стали за кущами та почали спостерігати: ОСОБА_3 присів на лавочці біля чоловіка, який спав, дістав у нього сумку, яку прикрив пакетом, а дівчина стала попереду нього. З сумки обвинувачений щось дістав та передав ОСОБА_10 , який почав зразу тікати. В цей час під`їхала інша маршрутка, ОСОБА_3 піднявся та почав біля зупинки ходити. Коли маршрутка від`їхала, ОСОБА_3 знову підсів до потерпілого та дістав у нього портмоне, щось звідти дістав та замотав в пакет. Після чого ОСОБА_3 встав та разом з дівчиною пішли в сторону двору до ОСОБА_10 . В цей момент свідок з напарником затримали всіх трьох осіб. Обвинувачені під час затримання почали викидати викрадені речі на землю, дівчина кричала, що не має відношення до цих речей, її заставили це робити, вона не хотіла.

Судом досліджено безпосередньо в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення, відповідно до ст.23 КПК України, які підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2015, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 14.08.2015 було таємно викрадено: мобільний телефон марки "Huawei", посвідчення бойових дій, три картки Приватбанку;
- протокол огляду місця події від 14.08.2015, відповідно до якого встановлено місце вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , де на земельній ділянці виявлено та вилучено: посвідчення НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_11 , та гаманець червоного кольору, в якому знаходилися: три пластикові картки Приватбанку та інші пластикові карточки із знижками. Поряд із вказаними речами знаходиться особа чоловічої статті, яка представилась ОСОБА_10 , під час поверхневого огляду якого у лівій руці виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Huawei». Біля ОСОБА_10 виявлено іншу особу, яка представилась ОСОБА_17 ;
- висновок спеціаліста щодо вартості викраденого майна, відповідно до якого вартість викраденого телефону становить 4460 гривень;

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.09.2015, відповідно до якої речовими доками визнано: посвідчення НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_11 , гаманець червоного кольору, три пластикові картки Приватбанку та інші пластикові карточки із знижками, а також мобільний телефон марки «Huawei», які залишено на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 ;
- постанова про уточнення анкетних даних від 26.09.2015, відповідно до якої в деяких процесуальних документах кримінального провадження вказано прізвище ОСОБА_17 , яке правильно вважати ОСОБА_3 .
У судових дебатах обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_10 фактично визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, а також беручи до уваги те, що сторона обвинувачення та сторона захисту проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, суд приходить до висновку про те, що вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_10 доведена в повному обсязі, підтверджується сукупністю досліджених доказів, які є належними та допустимими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного: одружений, має середню-спеціальну освіту, не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , та вважає за можливе призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного: раніше судимий, має постійне місце проживання, за яким скарг на його поведінку не надходило, не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , суд визнає рецидив злочинів та вважає за можливе призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, застосувавши ст. 75 КК України і звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити на 19 днів, тобто до 15 травня 2016 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , а саме період з 15.08.2015 року по 15.05.2016 року, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а відтак з 16.05.2016 року вважати ОСОБА_3 таким, що повністю відбув призначене судом покарання за даним вироком.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на (2) два роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у виді домашнього арешту скасувати.

Речові докази: посвідчення НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_11 , гаманець червоного кольору, три пластикові картки Приватбанку та інші пластикові карточки із знижками, а також мобільний телефон марки «Huawei», які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 , залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1