Справа № 183/3958/16
№ 1-кп/183/727/16
В И Р О К
іменем України
03 серпня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
15 грудня 2014 року наказом № 274 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Так, 11 квітня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи заходів для повернення до військової частини. 06 липня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно та добровільно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що в грудні 2014 року самостійно пішов на військову службу за контрактом. У складі військової частини НОМЕР_1 приймав участь в антитерористичній операції на сході України з 18.01.2015 року до кінця лютого 2015 року, де отримав поранення. Лікувався в Дніпропетровському військовому шпиталі, після чого йому була надана відпустка. Повернувся до військової частини та продовжив службу. В квітні 2015 року, точної дати не пам`ятає, після завершення робочого часу на службі залишив військову частину і наступного дня вранці на службу не повернувся через пригнічений психоемоційний стан після участі в бойових діях. З квітня 2015 року по червень 2016 року працював в м. Дніпро та м. Львів у ресторанах та кафе барменом, офіціантом. На початку липня 2016 року самостійно та добровільно звернувся до військової прокуратури, оскільки усвідомив протиправність своїх дій. У скоєному щиро кається. Бажає продовжити військову службу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовцем військової служби за контрактом без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. При цьому, суд приходить до переконання, що призначення покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням в доход держави 10 (десяти) відсотків суми його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1