АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/179/16 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

10 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції ОСОБА_5 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Дніпропетровську, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості,

якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до підозрюваного було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
в присутності:

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
якому повідомлено про підозру за ст. 263 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до підозрюваного було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків.

Мотивуючи своє рішення судом вказано, що слідчим та прокурором у клопотанні та під час судового засідання не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не наведено об`єктивних підстав та існування ризиків для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, суд посилався на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не може слугувати головним чинником при оцінці ризиків того, що особа буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходу досудового розслідування. Також суд послався на позитивні дані про особу підозрюваного.

В апеляції:

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що вказана ухвала суду є необґрунтованою та такою що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. На його думку, наведені в клопотанні слідчого доводи повно обґрунтовують наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та причетність до нього ОСОБА_6 , вважає що при розгляді клопотання було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону. На його переконання під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає твердження суду про необґрунтованість підозри та відсутність допустимих доказів є передчасним. Посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Крім цього посилається, що судом не було враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по кримінальному провадженню, в рамках якого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 23.01.2016 року вже було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання, а вчинивши вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 було порушено покладені на нього обов`язки. Тому вважає, про неспроможність домашнього арешту як запобіжного заходу, метою якого є забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Просить ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доводи захисника ОСОБА_9 , який просив залишити скаргу прокурора без задоволення, думку ОСОБА_6 , який підтримав позицію свого захисника, та просив пом`якшити обраний запобіжний захід, перевіривши та вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційним переглядом встановлено, що 30 січня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000064 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками за ч. 1 ст. 263 КК України.

01.02.2016 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська подано клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2016 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено та щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Суд, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вивчив матеріали кримінального провадження, дослідив відповідні документи, вислухав думку учасників засідання, та мотивуючи прийняте рішення, вказав, що слідчим та прокурором не було доведено обґрунтованості підозри та ризиків, які на думку слідчого та прокурора існують на час розгляду клопотання та не наведено доводів та підстав, які б підтверджували неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в клопотанні, поданому до суду першої інстанції, не наведено належних обґрунтувань ризиків, яким слід запобігти, застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання підозрюваного під вартою, не зазначено доводів на підтвердження того, що саме такий, найбільш суровий запобіжний захід має бути застосований для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та що це не забезпечать більш м`які запобіжні заходи. Разом з цим, в клопотанні вказані обставини перелічені, як безумовно встановлені та підтверджені.

Як видно з пояснень ОСОБА_6 , він категорично не згоден з підозрою, посилаючись, що дозвіл на виїзд до іншого слідчого, в інший район, він безпосередньо отримав від самої слідчої, та категорично стверджує, що не причетний до зберігання 17 патронів, і, звідкіля вони взялися в автомобілі, йому не відомо. Беззаперечно, що конкретні обставини провадження з`ясовуються при розгляді провадження по суті, але, в той же час, районний суд при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу, повинен з`ясувати і обґрунтованість самої підозри.

Тому колегія суддів вважає, що доводи прокурора з цього приводу є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Посилання прокурора на наявність повідомленої ОСОБА_6 підозри за ч.3 ст.185 КК України по іншому кримінальному правопорушенню, само по собі не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, остільки вказане є окремим судовим провадженням.

Також колегія суддів не погоджується з доводами прокурора в частині того, що остільки ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, то до нього належить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому колегія суддів виходить зі слідуючого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, відповідно правовій позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В ході перевірки наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 є сиротою, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, не має судимості, позитивно характеризується, був учасником бойових дій в зоні АТО, двічі поранений, контужений та Указом Президента України №722/2015 від 25.12.2015 року нагороджений орденом «За мужність» 3 ступеню.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив слідчому в задоволенні подання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів виходячи з вищенаведеного, вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_6 обраний запобіжний захід вигляді домашнього арешту, в частині зменшення об`єму покладених на нього обов`язків, виходячи також з того, що цілодобовий домашній арешт підозрюваного, є занадто суровим обов`язком для ОСОБА_6 , остільки на його утриманні знаходиться дружина та неповнолітня дитина, і позбавлення можливості підозрюваного не виходити з дому цілодобово, та не заробляти кошти для утримання родини, є несправедливим.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не цілодобово, а у визначений час, та без застосування електронного засобу контролю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 10 год. 30 хв. 23 березня 2016 року, без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

- зобовязати його з 20:00 год. до 06:00 год. наступного дня, в період до 23 березня 2016 року, не залишати місце фактичного проживання АДРЕСА_2 .

Направити копію даної ухвали начальнику Новокадацького ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для забезпечення виконання ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3