Справа № 464/491/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/485/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зараховано йому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 9 місяців і 18 днів.

На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою перерахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На думку апелянта, суддя Сихівського районного суду м.Львова при прийнятті рішення не взяв до уваги терміну перебування його в Темнівській ВК №100 Харківської області, під час якого проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженні за ст.391 КК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор заперечив вимоги поданої апеляційної скарги та просив ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 25.02.2016 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, виступ прокурора, вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахуванням судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.12.2014 року за ст.391 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком Оболонського районного суду м.Києва від 19.02.2009 року, та призначено остаточне покарання 3 роки 7 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання встановлено рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 16.12.2014 року (а.с.11).

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 16.12.2014 року набрав законної сили 16 січня 2015 року.

З листа Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2016 року вбачається, що у кримінальному провадженні за ст.391 КК України, запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався, а судове засідання у Харківському районному суді Харківської області від 16.12.2014 року здійснювалось у дистанційному судовому провадженні з приміщенням Темнівської виправної колонії №100 в режимі відеоконференції (а.с.21).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо зарахування в строк попереднього ув`язнення строк перебування його в Темнівській ВК№100 Харківської області під час досудового розслідування по кримінальному провадженні за ст.391 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст.391 КК України, відбуваючи покарання за вчинення попередніх злочинів. При цьому попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 не застосовувалось, запобіжний захід в кримінальному провадженні за ст.391 КК України ОСОБА_6 не обирався, а судове засідання проводилось в режимі відеоконференції, при цьому ОСОБА_6 продовжував відбувати покарання за попереднім вироком.

З викладеного колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 не підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахуванням судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, оскільки в межах кримінального провадження за ст.391 КК України до ОСОБА_6 не застосовувалось попереднє ув`язнення.

Водночас слід зазначити, що Сихівський районний суд м.Львова при розгляді клопотання ОСОБА_6 порушив вимоги ст.72 КК України та незаконно зарахував засудженому ОСОБА_6 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20.07.2008 року по 08.05.2009 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 9 місяців 18 днів, а саме врахувавши термін попереднього ув`язнення, яке було застосовано до ОСОБА_6 у зовсім іншому кримінальному провадженні за ст.115 КК України, ніж те, яке розглядалось Харківським районним судом Харківської області щодо ОСОБА_6 за ст.391 КК України.

У даному випадку Сихівський районний суд м.Львова зобов`язаний був відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання про застосування до нього Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахуванням судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Проте, за відсутності апеляційної скарги прокурора на незаконність ухвали суду першої інстанції апеляційний суд позбавлений можливості виправити зазначену помилку суду першої інстанції, скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання, оскільки при цьому погіршиться становище засудженого.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого немає, а тому ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 25.02.2016 року щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді :