Справа № 372/3239/16-к
Провадження 1-кп-195/16
ухвала
Іменем України
29 листопада 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001205 від 31.08.2016 року, відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28.11.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001205 від 31.08.2016 року, відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Ухвалою судді від 28.11.2016 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Крім того, заявив клопотання про продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на збереження ризиків, які були підставою для обрання саме такої міри запобіжного заходу.

Захисник заперечив проти клопотань прокурора, просив повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на порушення процесуального законодавства при його оформленні, оскільки обвинувальний акт не місить конкретного формулювання обвинувачення. Також просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на недоведеність прокурором наявних ризиків, які існували до цього.

Потерпілі підтримали думку прокурора.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, заперечив проти клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою. Пояснив, що не збирається перешкоджати судовому розгляду та переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з обвинувального акту, при його складанні не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_9 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення із викладом детальних обставин інкримінованого злочину. Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад - заволодіння чужим майном. Також, зазначаючи в обвинувальному акті, що обвинувачений вчинив розбійний напад, поєднаний з проникненням у житло, не зазначено обов`язкову кваліфікуючу ознаку для ст. 187 КК України поєднання нападу із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я особи, яка зазнала нападу (або з погрозою застосування такого насильства), що порушує вимоги ст. 20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист у зв`язку з неконкретністю пред`явленого обвинувачення.

Ст. 55 КПК України визначений статус потерпілого. Разом з тим, з обвинувального акту не вбачається внаслідок дій обвинуваченого якої саме шкоди (морально, фізичної або майнової) завдано ОСОБА_7 , яка визнана потерпілою.

Крім того, в обвинувальному акті відсутні розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»)
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що обвинувачення є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо викладення суб`єктивної сторони злочину.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
До обвинувального акту таких розписок не додано.

Зазначені вище, встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд враховує такі обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді від 01.09.2016 року відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Ухвалою слідчого судді від 27.10.2016 року відносно обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Кінцевим днем тримання під вартою визначено 30.11.2016 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд враховує, що ОСОБА_9 не має офіційного місця роботи та законних джерел для існування, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований в іншій місцевості (Вінницька область) Вказане свідчить, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні саме такої міри запобіжного заходу, на даний час не відпали.

Суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження прокурора, що на даний час ці ризики не зменшилися, а жоден більш мякий запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім цього, посилання захисника на наявність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає непереконливими, оскільки вони не ґрунтуються на відповідних доказах. Крім того, доводи захисту фактично зводяться до заперечення існування обставин, які встановлені ухвалами слідчих суддів.

Заслухавши доводи прокурора, який просив залишити чинний запобіжний захід, продовжити строки тримання під вартою, потерпілих, які підтримали прокурора, захисника, та обвинуваченого, які просили змінити запобіжний захід на більш м`який, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, дані про його особу, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, з огляду на те, що ризики, які були визначені попередніми ухвалами про обрання та продовження запобіжного заходу не відпали, суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченому під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Таким чином, строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити на шестидесятиденний термін.

Керуючись статтями 291, 314, 315, 384 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001205 від 31.08.2016 року, відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України повернути прокурору.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишити у виді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі та продовжити на 60 днів до 26 січня 2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3