Справа № 183/1050/16
№ 1-кп/183/412/16
В И Р О К
іменем України
13 липня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000035 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, не одруженого, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

25 грудня 2015 року наказом № 337 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_2 .
Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, та відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, 12 січня 2016 року усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , нез`явився на службу до військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22 лютого 2016 року солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 12 січня 2016 року солдат ОСОБА_6 не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини, в умовах особливого періоду до 22 лютого 2016 року.
Дії солдата ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення без поважних причин на службу в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Від дачі показань відмовився, зазначивши, що всі обставини викладені в обвинувальному акті він визнає. У скоєному злочині щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_7 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_5 :
- витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (про стройовій частині) від 25.12.2015 року № 337, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ;
- доповідь командиру в/ч пп НОМЕР_1 на військовослужбовця Збройних Сил України солдата ОСОБА_4 номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що 12.01.2016 року на шикуванні о 21.00 годині виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 ;
- акт за проведення службового розслідування від 19.01.2015 року, відповідно до якого виявлено відсутність в розташуванні військової частини з 12.01.2016 року солдата ОСОБА_4 ;
- витяг з копії наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 20.01.2016 року № 165 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 12.01.2016 року 3 механізованого батальйону ОСОБА_4 .
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у нез`явленні без поважних причин на службу в умовах особливого періоду, доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення без поважних причин на службу в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, а також те, що обвинувачений за місцем служби характеризується посередньо.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_6 раніше не судимий, бажає проходити військову службу, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік шість місяців, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_8 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1