АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1562/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харків, громадянин України, з середньо

спеціальною освітою, не працюючий, не одружений,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 05 березня 2003 року Сахновщинським районним судом

Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років

позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з

іспитовим строком 1 рік;

- 14 квітня 2004 року Фрунзенським районним судом

м.Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців

позбавлення волі;

- 26 липня 2013 року Жовтневим районним судом м.Харкова за

ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, -

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 25 квітня 2015 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, знаходячись на вулиці біля будинку №6 по вул.Новом`ясницькій в м.Харкові, побачив припаркований автомобіль ВАЗ 2102 бежевого кольору д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, підійшов до даного автомобілю та шляхом зламу замків автомобілю проник до салону, де побачив навігатор «SHUTLE-5016», відеореєстратор «GAZER S514», які знаходились в бардачку автомобіля, та автомагнітолу, і почав складати дані речі до свого полімерного пакету. В цей час, його дії були помічені ОСОБА_11 , який почав припиняти дії ОСОБА_7 , але останній, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою утримання чужого майна, усвідомлюючи, що за його дії викрити, діючи відкрито, схопив пакет з викраденими речами та з місця вчинення злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2070 грн.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково на суму 2370 грн.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині вироку визнано доведеним винуватість ОСОБА_7 у викраденні навігатору, відеореєстратора, автомагнітоли, злому двох замків передніх дверей автомобіля, що свідчить про зухвалість його дій, а тому призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості та даним про особу обвинуваченого.

Крім того, в мотивувальній частині вироку відсутнє обґрунтування рішення щодо цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, а в резолютивній частині вироку про задоволення її позову в частині заподіяння матеріальної шкоди;

- обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не надано доказів та не доведено його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, цивільний позов потерпілої взагалі не підлягає задоволенню, оскільки даний злочин він не вчиняв, а знаходився в автомобілі з метою перепочити вночі;

- захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, посилаючись на те, що вирок є незаконним, ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 знаходячись в автомобілі не мав наміру заволодіти речами потерпілої, а тільки перепочити вночі, свідчення свідків та потерпілої не спростовують позиції ОСОБА_7 ;

- потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди -3350 грн. та моральної шкоди 3000 грн., посилаючись на те, що нею до суду були надані докази про вартість викраденого майна, також їй внаслідок вчинення злочину була завдана моральна шкода, що судом враховано не було.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, потерпілу, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої, вважав, що немає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та захисника слід відмовити, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правова кваліфікація його дій ґрунтуються на доказах, які були належним чином досліджені під час судового розгляду, і їм дана оцінка відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, спростовуються доказами, дослідженими в суді першої інстанції у встановленому кримінально-процесуальному порядку, і їм дана належна правова оцінка.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що місцем його реєстрації є гуртожиток, але у гуртожитку місця для проживання не має, проживає на зйомних квартирах, станом на 25 квітня 2015 року свого житла не мав і вночі шукав місце, щоб переночувати, для чого вирішив переночувати в автомобілі. Зайшов у двір будинку і підійшов до автомобіля ВАЗ 2102 бежевого кольору. Передні двері водія відчинити не зміг, підійшов до передньої пасажирської двері, яку відчинив шляхом злому замка, присів, ноги знаходилися на асфальті, в цей час його вдарили дверима по ногам, він налякався, вибіг з автомобіля і вбіг. З автомобіля нічого не брав, ніяких речей при ньому не було.

Обвинувачений в суді першої та апеляційної інстанції підтвердив, що дійсно шляхом злому замка пошкодив двоє дверей автомобіля ВАЗ 2102 бежевого кольору та проник до нього .

Окрім показань обвинуваченого, досліджені в судовому засіданні докази давали суду належні підстави визнати обвинувачення доведеним, виходячи з наступного.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що 24 квітня 2015 року, ввечері вона залишила свій автомобіль ВАЗ 2102 біля будинку №6 по вул.Новом`ясницькій м.Харкова, зачинила двері автомобіля ключем, оскільки сигналізація не працювала. 25 квітня 2015 року о 9 годині вона домовилася зустрітися зі своїми учнями біля будинку своєї матері і побачила, що двері її автомобіля відчинені, а в салоні все розкидано. Оскільки вона поспішала на фестиваль в санаторій «Бермінводи», вона захлопнула двері і поїхала. Повернувшись приблизно о 13 годині, ретельно оглянула свій автомобіль і побачила, що обидва замки передніх дверей пошкоджені, в салоні все розкидано. Бардачок був відчинений і з нього зникли відеореєстратор «GAZER S514» та навігатор «SHUTLE-5016», знята автомагнітола.

Із показань свідка ОСОБА_11 убачається, що він 25 квітня 2015 року, о 03 годині 30 хвилин приїхав у двір будинку №1 по вул.Вернадського м.Харкова, де, намагаючись припаркуватися, в пошуках вільного місця, декілька разів проїхав по кругу двору і побачив підозрілого чоловіка, який заглядав в автомобіль «Москвич», потім намагався відкрити двері а автомобілі «Таврія Пікап». Припаркувавши свій автомобіль, зайшов у двір будинку АДРЕСА_3 , який знаходиться поруч. Через деякий час, коли він йшов по двору, побачив, що цей парень намагається відчинити автомобіль ВАЗ 2002 бежевого кольору. Коли він підійшов до автомобіля, цей чоловік сидів на передньому сидінні пасажира, зняв автомагнітолу та поклав її у пакет і ще якісь речі. Його ноги були зовні і, коли він підійшов, ногою вдарив по відчиненій двері, після чого перегнувся через двері і став витягувати його з автомобіля. Між ними були двері автомобіля, чоловік впав і вирвався з його рук, став бігати від нього навколо автомобіля, після чого швидко втік в сторону Приватбанку на Маломісницькій. Коли він втікав, бачив в його руці, щось схоже на ніж або викрутку, пакет з речами.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 25 квітня 2015 року убачається, що на вул.Малом`ясницькій, 6, м.Харкова, був оглянутий автомобіль ВАЗ 2102 бежевого кольору д.н. НОМЕР_1 , на якому на передніх дверях виявлені сліди злому замків на передніх дверях, на місці знаходження автомагнітоли - оголені проводи, автомагнітола - відсутня, бардачок відчинений. На передньому сидінні вилучений воєнний квиток на ім`я ОСОБА_7 з його фотографією (т.1 а.с.7-8).

Згідно даних воєнного квитка, він виданий на ім`я ОСОБА_7 (т.1 а.с.19).

Згідно ксерокопій документів на відеореєстратор «GAZER S514» та навігатор «SHUTLE -5016», вони належать потерпілій ОСОБА_9 (т.1 а.с.26-29, 31).

Цими доказами суд повно і об`єктивно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений. Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що він начебто не мав наміру заволодіти речами потерпілої, а тільки хотів перепочити в автомобілі, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який є очевидцем вчинення злочину та послідовно пояснював суду про те, що ОСОБА_7 сидів на передньому сидінні пасажира, зняв автомагнітолу і поклав у пакет, а також у пакету були ще якісь речі.

З урахуванням наведених показань свідка, потерпілої та даними, що містяться в протоколі огляду колегія суддів дійшла висновку про таке.

Дії обвинуваченого спрямовані на проникнення в декілька автомобілів, зламані ним двері в автомобіль потерпілої, її показання про те, що в автомобілі зберігались навігатор та реєстратор, а після виявлення зламу дверей вона виявила їх відсутність і звернулась до поліції, свідчать про те, що це майно викрадене при обставинах викладених у вироку.

Вартість та належність викраденого майна, підтверджено документами наданими потерпілою.

Показань свідка ОСОБА_11 встановлено, що характер дій ОСОБА_7 в автомобілі свідчить про те, що він там знаходився саме з метою протиправного заволодіння чужим майном. Дії обвинуваченого після спроби затримання свідчать про те, що він усвідомлював що його дії викрити, але він продовжив їх, з місця пригоди зник утримуючи майно з метою заволодіння ним, тобто діяв відкрито, а тому його дії правильно кваліфіковані як грабіж.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеність вини та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, спростовуються матеріалами справи та є безпідставними.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, із яких вбачається, що він раніше неодноразово судимий за корисні злочини, не працює, фактично не має постійного місця проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, згідно із ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції статті, за яку його визнано винуватим, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не знаходить підстав вважати, що призначене покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про неправильне вирішення цивільного позову є обґрунтованими, але підлягають задоволенню частково.
Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
До того ж ч.5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному проваджені розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається із матеріалів справи, потерпілою ОСОБА_9 23 грудня 2015 року, до початку судового розгляду, було пред`явлено цивільний позов (т.2 а.с.15) про стягнення з ОСОБА_7 на її користь витрати на відшкодування майнової шкоди в сумі 3350 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Також, 18 березня 2016 року потерпілою ОСОБА_9 , до початку судового розгляду, були надані документи на доведеність підстав і розміру цивільного позову (т.2 а.с.64).
Відповідно до вимог ч.1 ст.129 УПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що зазначає в мотивувальній та резолютивній частинах вироку на підставі п.2 ч.3, п.2 ч.4 ст.374 КПК України.
Всупереч наведеному закону, в мотивувальній частині вироку не наведено жодних висновків щодо позову потерпілої в частині заподіяння їй моральної шкоди, а в резолютивній частині вироку не зазначено про вирішення цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.

Оскільки позов потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди по суті судом першої інстанції не вирішено, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості самостійно вирішити це питання.

Таким чином, неправильне вирішення цивільного позову потерпілої та не зазначення у резолютивній частині вироку рішення про цивільний позовє істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, на підставі ч.1 ст.412 КПК України, вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню та направленню для вирішення в порядку цивільного судочинства.

Наряду з викладеним, колегія суддів відмічає, що доводи потерпілої про відшкодування шкоди в розмірі, більшому ніж зазначено в обвинувальному акті, є безпідставними, оскільки суд не вправі вийти за межі обвинувачення, висунутого прокурором, а тому її апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, ч.1 ст.412, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої скасувати та в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 листопада 2015 року по 21 червня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала в частині скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: