ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
25 травня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ознайомившись з касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено
ОСОБА_4 , 1971 року народження, громадянку України, не судиму, уродженку та мешканку м. Миколаєва,
- за ч. 1 ст. 296 КК України до 8 500 грн штрафу.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 615 грн.
Згідно вироку ОСОБА_4 01.04.2014 о 12:30 біля будинку № 244б на вул. Чигрина в м. Миколаєві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, голосно висловлювалась та нецензурно лаялась на адресу двірника ОСОБА_5 , яка прибирала територію, схопила віник, вдарила ним потерпілу та зламала його. Не реагуючи на вимоги припинити хуліганські дії, ОСОБА_4 зірвала з потерпілої окуляри і зламала їх, спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 615 грн та порушивши нормальну роботу з прибирання території.
У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на недоведеність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вказані судові рішення та виправдати її.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджена у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.
Отже, в касаційній скарзі відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.
Твердження в касаційній скарзі засудженої про те, що вона не вчиняла хуліганства, а судові рішення щодо неї ґрунтуються на показаннях потерпілої та свідків, які її обмовили, є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням потерпілої ОСОБА_6 про обставини вчинення 01.04.2014 хуліганства ОСОБА_4 щодо неї; показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , очевидців події, про обставини конфлікту між засудженою та потерпілою; показанням свідка ОСОБА_10 про те, що зі слів потерпілої їй відомо, що ОСОБА_4 робили зауваження з приводу того, що остання засмічує двір, коли годує голубів у дворі; показанням свідка ОСОБА_11 , якій зі слів потерпілої стало відомо про конфлікт, який стався між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та про постійні сварки між ними.
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в скоєнні хуліганства та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 296 КК України, обґрунтовано відкинувши доводи засудженої про її невинуватість.
Спростовуючи вищезазначені доводи суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що з показань потерпілої та свідків встановлено, що ОСОБА_4 грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, оскільки погрожувала потерпілій, висловлювалась нецензурно на її адресу, застосувала насильство, пошкодила її майно.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами належним чином перевірялися та були мотивовано відхилені доводи засудженої про її невинуватість у вчиненні злочину.
Покарання ОСОБА_4 призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.
За таких обставин, всупереч твердженням засудженої в касаційній скарзі, вмотивувавши свої висновки у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, апеляційний суд обґрунтовано залишив без зміни рішення суду першої інстанції, а в касаційній скарзі відсутні переконливі та достатні доводи на спростовування вищезазначених висновків та визнання пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення недоведеним.
Доводів на підтвердження істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність в скарзі не наведено.
Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14