Провадження №1-кс/127/7457/16
30 вересня 2016 року м. Вінниця
Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 , про незаконне тримання під вартою, в порядку ч.2 ст. 29 Конституції України,-
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_2 , про незаконне тримання під вартою, в порядку ч.2 ст. 29 Конституції України.
У скарзі ОСОБА_2 просить суд визнати незаконним тримання його під вартою.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Скарги осіб, позбавлених свободи, на незаконне затримання розглядаються слідчим суддею в порядку ст. 206 КПК України.
Згідно відомостей наявних в комп`ютерній програмі «Д-3» ОСОБА_2 уже неодноразово завертався до суду із аналогічними скаргами.
Так, згідно ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_3 від 30.08.2016 в задоволені скарги ОСОБА_2 було відмовлено.
Судом під час розгляду скарги було встановлено, що 25.01.2012 року вироком Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. г, ж, з, і ст. 93, ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 142, ч.3 ст. 166 КК України (в ред.. 1960 р.) ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 189, ст. 257 КК України (в ред.. 2001 р.) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням повноважень голови правління строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання підполковник міліції
Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказаний вирок перевірявся на законність та обґрунтованість про що 23.04.2013 року постановлено ухвалу суду, згідно якої вирок Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2010 року змінено, зазначивши, що слід вважати засудженим ОСОБА_4 на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, у вчиненні яких він визнаний винним, до покарання, визначеного апеляційним судом. Порушень, про які зазначає скаржник, судом не встановлено.
Відповідно до п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, є порушенням незалежності та самостійності суду.
Отже, оскільки є вирок суду, який на даний момент не скасований, за яким ОСОБА_2 засуджено до довічного позбавлення волі, тому тримання останнього у СІЗО Вінницької УВП УДДУзПВП у Вінницькій області (№1) є законним та обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що питання щодо законності тримання під вартою ОСОБА_2 вже було предметом судового розгляду, та в задоволенні аналогічної скарги судом було відмовлено, тому суд дійшов висновку, що повторну заяву ОСОБА_2 , щодо незаконного тримання під вартою, слід залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу ОСОБА_2 , про незаконне тримання під вартою, в порядку ч.2 ст. 29 Конституції України залишити без розгляду.
Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: