АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/197/16-к Номер провадження 11-кп/786/579/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Онуфріївка Кіровоградської області, громадянин України, освіта середня, вдівець, пенсіонер, працює столяром у ТОВ „Великобагачанський комбікормовий завод проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1104, 84 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він, 27.09.2015 року, близько 13.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем „ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги „Глобине - Великі Кринки - Мостовівщина, зі сторони с.Зубані Глобинського району Полтавської області в напрямку с.Рокита Великобагачанського району. На 15 км +150 м автодороги „Глобине- Великі Кринки - Мостовівщина, поблизу с.Зубані Глобинського району, ОСОБА_9 порушив вимоги п.12.1 „Правил дорожнього руху України, а саме: не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, з подальшим перекиданням автомобіля.

Внаслідок ДТП пасажир переднього пасажирського сидіння, дружина водія ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, від яких загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Причиною смерті стало грубе зруйнування голови, яке супроводжувалось переломом кісток основи та склепіння черепа, переломами кісток лицьового черепа, забоєм речовини головного мозку, субарахноїдальних крововиливом на всю поверхню обох півкуль головного мозку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм кримінального закону щодо призначення покарання та внаслідок цього невідповідністю покарання, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилось повне визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття у вчиненому, позитивні характеристики, пенсійний вік. Апелянтом вказано, що вчинене ним діяння передбачає необережну форму вини, скоєне ним ненавмисно, в силу похилого віку, раптової деморалізації та втрати координації, в результаті чого останній не впорався з управлінням автомобіля. В судовому засіданні суду першої інстанції його сином, як потерпілим у кримінальному провадженні, ставилося питання про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавлення волі. Окрім того, судом зазначено як єдину обставину, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_9 злочину у стані алкогольного сп`яніння, що, на думку апелянта, підтверджується лише сумнівною довідкою від 09.10.2015 року, оскільки саме ДТП мало місце 27.09.2015 року.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, потерпілого ОСОБА_8 , який прохав задовольнити подану обвинуваченим апеляційну скаргу та звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.75 КК України, думку прокурора, який при вирішення апеляційною інстанцією поданої обвинуваченим апеляційної скарги поклався на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинуваченого висновки суду про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не оспорюються. Суд першої інстанції правильно визнав його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вина ОСОБА_9 підтверджена допустимими, належними, та достатніми доказами, перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_9 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Саме призначене ОСОБА_9 судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Безпідставним є ствердження обвинуваченого про те, що органом досудового розслідування не підтверджено належними доказами перебування його 27.09.2015 року в стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, а саме за даними висновку судово-медичної експертизи №1155 від 20.01.2016 року, встановлено факт перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, яке визначено внаслідок токсикологічного дослідження крові ОСОБА_9 , відібраної медичними працівниками саме 27.09.2015 року, при госпіталізації його до Глобинської ЦРЛ.

Водночас, є слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його суворості.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 вину в скоєному фактично визнав, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Колегія суддів також враховує вік обвинуваченого, те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 притягується вперше, думку потерпілого, який як в ході судового розгляду, так і в апеляційній інстанції на суворому покаранні не наполягав, прохав не позбавляти обвинуваченого волі.

Оцінюючи як тяжкість кримінального правопорушення, так і особу винного, конкретні обставини справи, а саме, що внаслідок необережних дій обвинуваченого останній втратив близьку йому особу дружину, а застосоване судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є достатнім фактором попередження вчинення ним нового злочину, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, в зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від його відбування з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2016 року змінити.

На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання за ч.2 ст.286 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .