Справа № 570/2618/14-к
номер провадження 1-кп/570/5/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2016 року м. Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
його представника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.Дубенська 25 «б») кримінальне провадження №0000043 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жданов Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , який там проживає по АДРЕСА_2 , який є одруженим, місця роботи не має, не є судимим,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 09 березня 2014 року приблизно о 13 годині на станції Любомирськ Львівської залізниці с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а саме умисно, кулаком правої руки наніс останньому три удари в ділянку обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій навколоочній ділянці з переходом на ліву щоку, в ділянці обох губ зліва, крововиливів з осаденнями на слизових оболонках обох губ зліва, саден в лобній ділянці зліва та на 1-му пальці лівої кисті.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину не визнав. В судовому засіданні показав, що в той день разом з дружиною вирішили пройтися до квартири, що знаходиться поблизу станції Любомирськ. З приводу даної квартири вже тривалий час йде судовий спір. Ця квартира повинна належати дитині, яка перебувала під опікою його та його дружини.
Пояснив суду, що він з дружиною, яка постійно хворіє та незадовго перед тим лікувалася, 09 березня 2014 року приблизно о 13 годині на станції Любомирськ Львівської залізниці с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області йшли на деякий відстані один від одного. Раптом він побачив, що потерпілий її штовхнув. З метою припинення його незаконних дій підбіг до дружини, щоб допомогти їй підвестися, і в той час саме потерпілий наніс йому удар по животі та по лобі, а незнайомий йому чоловік, який в той час підбіг, палицею по спині. Щоб не провокувати надалі конфлікт, забрав дружину та вони помаленьку пішли додому. Біля будинку зустріли ОСОБА_8 , який привіз їм картоплю. Через деякий час до них прийшов брат дружини та його дружина - подружжя ОСОБА_9 . Крім того, до 15 год. в будинку була ОСОБА_10 , а ввечері прийшла сусідка ОСОБА_11 . Всі ці особи бачили його дружину, якій було погано, та наявні у нього тілесні ушкодження.
20 березня 2014 року працівник міліції ОСОБА_12 відбирав у нього пояснення з приводу даного конфлікту і тоді він демонстрував йому отримані від потерпілого та незнайомого йому чоловіка тілесні ушкодження. Через два місяці після події він та дружина звернулися до правоохоронних органів з метою притягнення винних до кримінальної відповідальності.
Також підсудний ОСОБА_6 суду пояснив, що конфлікт у нього з потерпілим продовжується вже тривалий час, оскільки він має судові справи з його рідною сестрою-мачухою його дружини. Саме напередодні бійки - 06 березня 2014 року апеляційний суд Рівненської області задоволив його позов.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєному повністю доведена.
Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив факт та обставини вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального злочину щодо нього та безпосередньо вказав на ОСОБА_6 , як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження. Показав суду, що 09 березня 2014 року був на роботі, займаючись відправленням військової техніки. Побачив о 13 годині обвинуваченого на вантажній рампі станції Любомирськ Львівської залізниці та між ними виникла словесна суперечка, оскільки той з насмішкою сказав, що "забрав хату в твоєї сестри, заберу і у тебе, а ти підеш по світу бомжувати". Пояснив, що під час розмови з ОСОБА_6 , який у значній мірі перевищує його у зрості та вазі, той підійшов до нього впритул та раптово наніс три удари кулаком правої руки йому в обличчя, від яких ОСОБА_4 впав. Після чого ОСОБА_6 попрямував у напрямку житла, оскільки побачив, що до них наближається ОСОБА_13 , якому про подію він повідомив по рації. Дружини ОСОБА_6 в той день потерпілий не бачив, ані розмови, ані бійки між ними не було.
Вже після бійки до нього підбіг ОСОБА_13 . Оскільки потерпілий був закривавлений, то, за його поясненнями, пішов до приміщення станції, де працювала чергова ОСОБА_14 , та привів себе у порядок. Про інцидент повідомив начальника станції ОСОБА_15 . Враховуючи те, що замінити його на роботі не було можливості, погодився відпрацювати зміну до 20 год. Наступного дня про подію повідомив в лінійний відділ міліції на станції Рівне.
Також потерпілий суду пояснив, що через декілька днів після вказаної події звернувся до стоматолога, який провівши необхідні лікарські процедури, відправив його додому, щоб зажили рани в роті, які він отримав від ударів обвинуваченого, а через деякий час зробив йому новий протез, бо від одного з ударів обвинуваченого в нього тріснув протез нижньої щелепи.
Свідок ОСОБА_16 (працівник міліції) показав, що коли працював, до нього звернулися з приводу заподіяння один одному тілесних ушкоджень як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_4 , що підтверджує факт конфлікту між зазначеними особами 09 березня 2014 року приблизно о 13 годині на станції Любомирськ Львівської залізниці с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області.
Як показала свідок ОСОБА_17 в обідній час вона поверталася від матері, яка проживає поблизу станції Любомирськ. На рампі побачила ОСОБА_4 , який працював, а через декілька хвилин помітила ОСОБА_6 , який підходив до вказаної рампи. Між нею та вказаними особами відстань була до 100 метрів, ОСОБА_18 ні на рампі, ні поряд не було. Згодом від односельчан їй стало відомо, і даний факт пізніше підтвердив їй потерпілий, що ОСОБА_6 побив його через декілька хвилин після того, як вона їх бачила.
Свідок ОСОБА_19 ствердив, що став свідком суперечки та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , а саме ударів кулаком правої руки в обличчя. Під час події біля них інших осіб не було, учасників події він раніше не знав. Чоловік в залізничній робі підбіг вже після того, як ОСОБА_6 залишив місце події.
Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 по рації повідомив його про факт свого побиття, свідком даної події він не був. Коли прибіг до потерпілого, зауважив наявність у нього на обличчі слідів крові та дізнався, що того побив та зламав йому зубний протез ОСОБА_6 . Показав суду, що коли він підходив до потерпілого, то бачив, як від нього відходив незнайомий йому чоловік середньої тілобудови, якого він зараз візуалізує як обвинуваченого.
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 (т.1, а.с.63-66), свідки ОСОБА_13 (т.1, а.с.54-57 ), ОСОБА_19 (т.1, а.с.58-62 ) наочно підтвердили свої показання. Присутні при цих слідчих діях поняті ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в суді дали однакові по суті показання щодо місця, часу та обставин проведення слідчого експерименту.
Свідок ОСОБА_14 (чергова станції) підтвердила наявність на обличчі потерпілого в обідню пору 09 березня 2014 року крові та його нерозбірливу вимову. ОСОБА_4 її повідомив, що на вантажній рампі його побив обвинувачений. Показала суду. що не дивлячись на побиття потерпілого, замінити його на робочому місці можливості не було, враховуючи змінний порядок їх роботи.
Свідок ОСОБА_15 (начальник станції) підтвердив вказані вище обставини. Показав, що після отримання повідомлення про отримання його працівником тілесних ушкоджень вийшов на станцію і побачив закривавленого потерпілого, який тримав у руках пошкоджений протез.
Факт отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень підтверджується даними судово-медичної експертизи № 221 від 11 березня 2014 року (т.1, а.с.14), матеріалами якої у ОСОБА_4 зафіксовано крововиливи в лівій навколоочній ділянці з переходом на ліву щоку, в ділянці обох губ зліва, крововиливів з осадненнями на слизових оболонках обох губ зліва, саден в лобній ділянці зліва та на 1-му пальці лівої кисті, які виникли від дії тупого/их/ предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися у вказаний в обставинах термін.
Свідок ОСОБА_23 (дружина обвинуваченого) підтвердила показання обвинуваченого щодо обставин справи.
Свідок ОСОБА_11 (сусідка обвинуваченого) показала, що в обідню пору виходила набрати корові сіна, та бачила подружжя ОСОБА_24 , які йшли до будинку. Пізніше їй стало відомо від обвинуваченого, що між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 на вантажній рампі станції була штовханина. На обвинуваченому бачила гулю на лобі та синці на плечах.
Згідно показань свідка ОСОБА_10 (дитини, яка перебуває під опікою подружжя ОСОБА_24 ) в обідню пору опікуни пішли прогулятися, а вона залишилася вдома збиратися на навчання. Через деякий час вони повернулися, і коли ОСОБА_6 перевдягався, вона помітила у нього гулю на лобі, почервоніння на животі та червоний слід від удару палицею на спині. Футболка на ньому була розірвана, де була його кофта, в якій він йшов на прогулянку, їй не відомо. Через деякий час до них прийшли подружжя ОСОБА_9 , а потім приїхав ОСОБА_8 , якого вона бачила через вікно будинку. До цього свідка вийшов ОСОБА_6 , вони про щось поговорили і той поїхав.
Як показав свідок ОСОБА_8 , у вказаний день він приїхав до ОСОБА_6 , попередньо про свій приїзд не повідомляючи. Вдома нікого не було, тому він залишився чекати. Через деякий час побачив, як до будинку йде подружжя ОСОБА_24 , при цьому ОСОБА_27 веде ОСОБА_28 . На них обох були тілесні ушкодження. На подвір`ї свого будинку вони повідомили його про отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_4 . Він залишив їм картоплю та поїхав додому.
Факт погіршення стану здоров`я дружини обвинуваченого після обіду 09 березня 2014 року, наявність на обвинуваченому тілесних ушкоджень підтвердили свідки ОСОБА_29 - рідний брат дружини обвинуваченого та його дружина ОСОБА_30 , яка додатково лише в суді повідомила, що в кінці лютого 2014 року вона випадково була присутня при розмові сестри потерпілого, яка бідкалася, що у ОСОБА_31 (потерпілого) зламався протез.
Суд, після перевірки та оцінки показань потерпілого, свідків обвинувачення, які узгоджуються між собою, вважає їх достовірними, а існуючі несуттєві неточності не вважає суперечностями, а лише індивідуальним викладенням обставин.
Щодо показань свідків захисту, то між ними існують суттєві суперечності, зокрема свідок ОСОБА_8 показав, що він на дорозі чекав обвинуваченого та його дружину, які поверталися побиті, вдома нікого не було. Разом з тим, свідок ОСОБА_10 показала, що весь час в той день перебувала вдома, а ОСОБА_32 до них приїхав вже тоді, коли подружжя ОСОБА_24 тривалий час були вдома і до них прийшли подружжя ОСОБА_9 . ОСОБА_32 в будинок не заходив, дружини ОСОБА_24 , яка лежала в ліжку, не бачив і бачити не міг. Якщо йому і відомі обставини конфлікту, то лише зі слів самого ОСОБА_6 .
При цьому суд критично відноситься до показань даних свідків, оскільки безпосередніми очевидцями події вони не були.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, вважає, що висновок про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину ґрунтується на наявних у справі доказах, показаннях свідків, потерпілого, даних судово-медичної експертизи, які не суперечать один одному, співвідносяться між собою, узгоджуються в деталях і доповнюють один одного, є відносними, допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає можливим покласти їх в основу вироку. При отриманні та фіксації доказів у справі порушень Кримінального процесуального закону допущено не було, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Суд бере до уваги ту обставину, що ні підсудний, ні захисник не спростовують того, що 09 березня 2014 року приблизно о 13 годині на станції Любомирськ Львівської залізниці с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбувся певний конфлікт із застосуванням фізичної сили. Стороною захисту лише спростовується обставина можливості заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тілесних ушкоджень з посиланням на травму руки, неможливість згинання пальців у кулак в повній мірі, що не спростовує як показань потерпілого та свідків, так і самого факту заподіяння ушкоджень потерпілому. За таких умов суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані і що умисними діями, які виразились в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими (т. 3 а.с. 145-154) задоволенню не підлягає з наступних підстав:
Належність та допустимість доказів регламентовані ст. ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Частина 1 ст. 86 КПК встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.
Частиною 2 ст. 86 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Однак, клопотання обвинуваченого та усні клопотання захисника подані з порушенням положень ст. 84 КПК України та без розрізнення доказів та процесуальних джерел доказів. Замість викладення у своєму клопотання доказів (тобто «фактичних даних» - ч. 1 ст. 84 КПК України) сторона захисту просила суд визнати недопустимими процесуальні джерела доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України), як то низку протоколів, характеристику та висновок експертизи.
Отже, оскільки у клопотання було викладено посилання на перелік джерел доказування, однак не було заявлено про визнання недопустимою жодної «фактичної обставини» у справі (іншими словами «доказу»), згадане клопотання не підлягає до задоволення.
У справі «Луценко проти України» (Рішення від 18 грудня 2008 р.) у пункті 42 європейський суд з прав людини наголошує, що хоча ст. 6 Конвенції гарантовано право на справедливий судовий розгляд, у ній не встановлено правил допустимості доказів, оскільки це насамперед є предметом регулювання національного законодавства (див.: рішення від 12 липня 1988 р. у справі «Шенк проти Швейцарії», № 10862/84, п. 46; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», № 25829/94, п. 34). Тому Суд не повинен взагалі визначати, чи можуть бути допустимими конкретні докази,… або чи винен заявник у вчиненні злочину. У цьому випадку необхідно з`ясувати, чи було справедливим провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів (див. рішення від 11 липня 2006 р. у справі «Яллог проти Німеччини» [ВП], № 54810/00, п. 95).
Оскільки суд констатує, що після скасування попереднього вироку суду судовий розгляд був розпочатий заново, жодних обставин по справі сторонами не визнавалось такими, що можуть не досліджуватись повторно або визнаються сторонами, суд сприймав дані та отримував фактичні обставини справи за принципом безпосередності дослідження показань, речей і документів. Жодних зауважень сторін чи посилань на порушення принципу безпосередності під час нового розгляду не було.
Отже, посилання сторони захисту на деякі процесуальні порушення під час проведення досудового слідства, неточність оформленні процесуальних джерел не тягне за собою визнання доказів недопустимими, оскільки суд досліджував не протоколи допитів свідків, а безпосередньо показання самих свідків в судовому засіданні і в присутності сторони захисту.
При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує, що злочин, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України є невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання згідно характеристики від 21.05.2014 року, думку потерпілого, який просить визнати обвинуваченого винним, а вид та міру покарання покладає на розсуд суду.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, сторонами для з`ясування не заявлено і судом не встановлено.
За таких умов суд вважає за можливе призначити покарання у виді громадських робіт, обмежень для цього судом не встановлено. На думку суду, дане покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Клопотання захисника у судових дебатах з приводу призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не може бути взято до уваги при призначенні покарання, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_6 не має роботи, тимчасово не працює. Даних про наявність сталого доходу та можливість сплати ОСОБА_6 штрафу сторонами суду не надано і під час судового слідства не встановлено.
Суд не може погодитися із пропозицією прокурора призначити підсудному покарання у виді 200 (двухсот) годин громадських робіт, оскільки за положенням ч.2 ст.416 КПК України посилення покарання у даному випадку не може мати місце.
Також підлягає задоволенню і цивільний позов потерпілого у даному кримінальному провадженні.
Потерпілий - цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого як з винної особи на його користь 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди в порядку ст.1168 ЦК України, та 370 гривень матеріальної шкоди в порядку ч.1 ст.1166 ЦК України. Крім цього просить відшкодувати витрати на правову допомогу - послуги адвоката в розмірі 2 000 гривень.
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що на лікування та виготовлення протезу ним витрачена вказана сума.
Крім цього вказує, що даний факт спричинив йому глибокі моральні, душевні та фізичні страждання, сильні негативні емоційні переживання, стрес, а також неприємну тяжкість та дискомфорт, який він відчуває по даний час. Враховуючи глибину його моральних страждань, а також те, що обвинувачений з моменту події та до сьогодні навіть не вибачився за скоєне, а лише намагається в усілякий спосіб уникнути справедливого покарання, вважає завдану йому моральну шкоду значною і оцінює її у вказаному розмірі.
У судовому засіданні цивільний позивач та його представник підтримують позовні вимоги повністю і по аналогічних мотивах.
Обвинувачений - цивільний відповідач та його представник позов не визнають. В своїх запереченнях мотивують це не визнанням своєї вини у скоєному злочині, відсутністю документально підтверджених доказів та розміру заподіяної шкоди.
Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявність вини відповідача у заподіянні цієї шкоди.
У відповідності до ч.1. ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На думку суду, у разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки злочину, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобов`язання із відшкодування шкоди - на майнову сферу правопорушника.
Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень, лікування та виготовленням протезу підтверджується доказами по справі, дослідженими судом.
З врахуванням того, що позивач був травмований саме з вини відповідача, завдані йому травми відносилися до легких тілесних пошкоджень і завдали йому моральних та фізичних страждань, суд приходить до висновку про те, що такими діями відповідача позивачу були завдані збитки, відшкодовувати які позивач має за рахунок відповідача.
Поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду.
Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Задовольняючи даний позов, суд виходить з того, що спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем підтверджується доказами, добутими в судовому засіданні і полягає у отриманні ним фізичних страждань та моральних переживаннях внаслідок ушкодження здоров`я, погіршення стану фізичного здоров`я та звернення у зв`язку з цим за медичною допомогою, втраті душевного спокою, моральних переживаннях у зв`язку з приниженням честі, гідності, порушенням життєвих зав`язків через неможливість продовження звичного ритму життя.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що внаслідок злочинних дій відповідача були принижені честь і гідність потерпілого. Суд також врахував характер і тривалість страждань потерпілого, стан його здоров`я, наслідки тілесних ушкоджень та обставини, за яких була заподіяна моральна шкода потерпілому, майновий стан відповідача, який офіційно не працевлаштований, його характеристику, та те, що потерпілий усвідомлював, що його приниження було очевидним і стало предметом обговорення серед жителів села та працівників. Поглибленню його моральних страждань сприяв і той факт, що підсудний не лише не прийняв участі в матеріальному забезпеченні його лікування, але навіть не попросив у нього вибачення за скоєне.
Також суд взяв до уваги ступінь тяжкості злочину, те, що злочинні дії тривали протягом декількох хвилин. Протиправні дії відповідача і заподіяна шкода перебувають у прямому причинному зв`язку між собою.
При визначенні розміру шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості та відповідно до встановлених судом обставин, майнового стану відповідача, таке відшкодування моральної шкоди суд визначає у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди разом із засудженням обвинуваченого становитиме достатню справедливу сатисфакцію для потерпілого.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу, несе потерпілий. У разі ухвалення обвинувального вироку відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.370, 374, 377, 416 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на сто шістдесят годин.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 :
-370 (триста сімдесят ) грн. 00 коп. у відшкодування заподіяної майнової шкоди;
-5 000 (п`ять тисяч ) грн. 00 коп. у відшкодування заподіяної моральної шкоди;
-2 000 (дві тисячі ) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правовому допомогу.
Речовий доказ зламаний зубний протез знищити, фотографії (диск з файлами фотографій), зроблені свідком залишити при справі.
Вирок може бути оскаржений у апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. Апеляція, з додержанням вимог ст. 396 КПК щодо її змісту, подається через Рівненський районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Суддя ОСОБА_1