1 із 9 Провадження №1-кп/303/430/16
Справа №303/4651/16-к
Номер рядка статистичного звіту-2
ВИРОК
08 листопада 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження №0000573 відносно
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (тимчасово проживаючого АДРЕСА_2 ), з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
14 жовтня 2011 року Мукачівським міськрайонним судом за частиною 2 статті 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
громадянина України,
- обвинуваченого за статтею 118 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування установлено, що ОСОБА_3 12 березня 2016 року о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи біля загальноосвітньої школи № 16, розташованої по вулиці Молодіжній в місті Мукачево, куди прийшов на заздалегідь обумовлену зустріч з ОСОБА_7 , де між ними на ґрунті триваючих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла в боротьбу, під час якої ОСОБА_7 , вийняв з кишені свого одягу пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, який направив у сторону ОСОБА_3 .
У подальшому ОСОБА_3 вибив з рук ОСОБА_7 пістолет, який впав на землю і, побачивши, що останній дістав з кишені свого одягу гранату РГД- 5 з підривником УЗРМ - 2 з маркуванням 183-84УЗРГМ-2, ОСОБА_3 , піднявши з підлоги пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, з близької відстані здійснив постріл з вказаного пістолету в область нижніх кінцівок ОСОБА_7 .
В результаті чого, спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного одиночного кульового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, і які згідно висновку судово-медичного експерта №116/2016 від 07 червня 2016 року є небезпечними для життя в момент їх спричинення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .

2 із 9
Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися в умисному вбивстві при перевищенні меж необхідної оборони, кваліфіковані органами досудового розслідування за статтею 118 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся. При цьому ствердив, що 12 березня 2016 року о 13 годині 00 хвилин зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_7 біля загальноосвітньої школи № 16, розташованої по вулиці Молодіжній в місті Мукачево. Оскільки обвинувачений підозрював ОСОБА_7 у крадіжці ноутбука, в процесі розмови між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_7 , вийняв з кишені свого одягу пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, який направив у його сторону. У подальшому обвинувачений, вибив з рук ОСОБА_7 пістолет, який впав на землю і, побачивши, що останній дістав з кишені свого одягу гранату, обвинувачений підняв пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» і з близької відстані здійснив постріл. Постріл ним вчинено знизу вверх в область нижніх кінцівок ОСОБА_7 .
При цьому, обвинувачений ствердив, що не мав на меті вбивати потерпілого, налякавшись ситуації яка склалася, втік додому, пістолет викинув неподалік місця події. На наступний день від знайомих довідався, що ОСОБА_7 помер. Потерпілій зобов`язався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, тому претензій до нього немає.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 був її братом. Він проживав сам, сім`ї в нього не було, при цьому був самодостатньою людиною, тому крадіжку ноутбука вчинити не міг. Напередодні події що сталася, він заходив до неї, поводився як завжди. 12 березня 2016 року після обіду їй повідомили, що брат потрапив у лікарню з вогнепальним пораненням і помер. При цьому ствердила, що ніколи не бачила у свого брата зброї. На теперішній час матеріальну та моральну шкоду їй повністю не відшкодовано, але обвинувачений зобов`язався в повному обсязі відшкодувати заподіяну шкоду, тому просила не позбавляти його волі.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного.
В ході огляду місця події по вулиці Молодіжній в місті Мукачево неподалік ЗОШ-№16 12 березня 2016 року виявлено та вилучено ряд речей, в тому числі кепку-бейсболку, куртку, мобільний телефон «іPhonе», що належали потерпілому ОСОБА_7 . Також виявлено та вилучено предмети схожі на гранату РГД-5, підривник УЗГМ-2 , предмет схожий на гільзу з маркуванням «Терен-3 9мм РА», два предмети схожі на гільзу з маркуванням «АЕ 9 мм», гумовий предмет круглої форми та бризговик з написом «BMW». На місці події виявлені сліди речовини червоного кольору, схожої на кров, з яких, в процесі огляду, здійснено змиви. При цьому, обвинувачений в судовому засіданні (під час дослідження письмових доказів) вказав місце події зазначивши, що сутичка між ним та потерпілим відбувалася приблизно за півтора метра до місця виявлених слідів бурої (червоної) речовини.
12 березня 2016 року в процесі огляду місця події (з операційної Мукачівської ЦРЛ) в присутності понятих виявлено та вилучено вогнепальну кулю та одяг, в якому був одягнутий потерпілий ОСОБА_7 в момент поступлення до реанімаційного відділення Мукачівської ЦРЛ.
Також, стороною обвинувачення суду надано протокол огляду трупа від 13 березня 2016 року. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №117/16 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13 березня 2016 року, з метою виявлення та вилучення фрагменту металевої частини кулі (гільзи) здійснено повторний огляд місця події по вулиці Молодіжній в місті Мукачево із залученням інспекторів-вибухотехніків, однак нічого не виявлено.
Під час проведення слідчого експерименту 17 березня 2016 року ОСОБА_3

3 із 9
вказав, яким чином відбувалася подія, що мала місце 12 березня 2016 року по вулиці Молодіжній в місті Мукачево неподалік ЗОШ №16. Відтворюючи обставини події, обвинувачений підтвердив, що наніс потерпілому один удар затиснутою в кулак рукою, потім схопив двома руками праву руку ОСОБА_7 (в якій знаходився пістолет) та впав з ним на спину, в напрямку лівої сторони воріт. В процесі сутички, наніс потерпілому декілька ударів ліктем в область тулуба, внаслідок чого пістолет випав з рук останнього. Після чого, вони підвелись і ОСОБА_3 , зробивши пів обороту, взяв із землі пістолет і вистрілив у землю. На той час потерпілий знаходився від нього на відстані в півтора метра. Також, обвинувачений ОСОБА_3 в ході слідчого експерименту вказав, яким чином залишив місце події, та показав де сховав зброю, приблизно за двадцять метрів від місця здійснення пострілу в покришці від колеса.
Однак, в судовому засіданні обвинувачений ствердив, що здійснив постріл в область нижніх кінцівок потерпілого знизу вверх, побачивши в його руках гранату та перелякавшись. Також, ствердив, що тікаючи з місця події викинув пістолет приблизно за двадцять метрів до місця події.
16 березня 2016 року, в ході огляду місця події, неподалік місця вчинення злочину слідчим виявлено та вилучено пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,55», маркування « НОМЕР_1 » пістолет знятий із запобіжника. В ході огляду патронів в патроннику та магазині не виявлено. Відповідно до фото таблиць, доданих до протоколу огляду місця події, пістолет знаходився в крайньому передньому положенні (звичайному). В судовому засіданні обвинувачений ствердив, що після здійснення вистрілу відразу зброю викинув, ніяких дій з нею не робив.
У подальшому призначено судово-балістичну експертизу, за результатами якої (висновок №1/203 від 12 липня 2016 року) досліджуваний предмет є вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, калібру 7,65 мм, виробництва Чехословакія, з номерним знаком на затворі « НОМЕР_1 » на рамці « НОМЕР_1 ». Досліджуваний предмет є нарізною вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом калібру 7,65 мм, виробництва Чехословакія, справний, придатний до пострілів, виготовлений заводським способом, зміни до конструкції зброї на момент дослідження не встановлені.
При цьому, перед проведенням експериментальних пострілів через канал стволу протягувався марлевий тампон, який в подальшому було опечатано відповідним чином у паперовий конверт та додано до висновку судового експерту. Однак, стороною обвинувачення не надано суду висновок судово-хімічної експертизи на підтвердження наявності чи відсутності слідів пороху (продуктів пострілу) в каналі стволу.
Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи №1/135 від 25 липня 2016 року оболонка кулі пістолетного патрону калібру 7,65 мм відстріляна із самозарядного пістолету марки«Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, калібру 7,65 мм, виробництва Чехословакія, з номерним позначенням на затворі « НОМЕР_1 » на рамці « НОМЕР_1 ».
Надані на дослідження предмети схожі на кулі чорного та оранжевого кольору, відповідно до висновку судово-балістичної експертизи №1/136 від 24 травня 2016 року ймовірно є гумовими еластичними кулями від патрону калібру 9 мм несмертельної дії, призначені для стрільби, виготовлені заводським способом.
Будучи допитаним в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно в ході проведення судово-балістичних експертиз встановлено, що наданий на дослідження предмет є вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, калібру 7,65 мм, виробництва Чехословакія, з номерним знаком на затворі « НОМЕР_1 » на рамці « НОМЕР_1 ». Крім того, зазначив, що надана на дослідження оболонка кулі пістолетного патрону калібру 7,65 мм відстріляна із зазначеного вище самозарядного пістолету марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, калібру 7,65 мм, виробництва Чехословакія.
Крім того, в судовому засіданні експерт ствердив, що в разі вичерпання всіх набоїв з магазина, затвор, упираючись своїм зубом у виступ затворної затримки, зупиняється в задньому положенні. Тобто, при таких обставинах, на які вказує обвинувачений, затвор

4 із 9
виявленого на місті огляду пістолету (без набоїв) повинен був знаходитись в крайньому задньому положенні.
Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи №7/20 від 03 червня 2016 року на наданих на дослідження куртці та штанах потерпілого ОСОБА_7 наявні сліди продуктів пострілу. При цьому, в результаті зовнішнього огляду та морфологічного дослідження слідів незгорівшого пороху (димного, бездимного) та інших частинок вибухових речовин, а також частинок металу на одязі не виявлено.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 підтвердив, що в процесі зовнішнього огляду та морфологічного дослідження слідів незгорівшого пороху (димного, бездимного) та інших частинок вибухових речовин, а також частинок металу на одязі не виявлено. Однак, після більш детального хімічного дослідження, виявлено сліди продуктів пострілу.
Допитані в судовому засіданні судові експерти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ствердили, що з урахування отриманих вихідних даних неможливо встановити відстань з якої здійснено постріл.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №116/2016 від 07 червня 2016 року, у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного одиночного кульового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку.
Вказані вище тілесні ушкодження с небезпечними для життя в момент їх спричинення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .
Крім того, при дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді трьох вогнепальних непроникаючих поранень (у вигляді саден) в чоловій області зправа, в області грудної клітки зправа та в області правого ліктьового суглобу, які могли виникнути при пострілі з вогнепальної зброї кулями травматичної дії, постріл якої в область грудної клітини привів до забою легені і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Синець в області нижньої щелепи та саднина потиличної області по центру виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та механізму тертя (садно), чим можуть бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.
Всі виявлені тілесні ушкодження по давності виникнення можуть вкладатися в дату події 12 березня 2016 року. При дослідженні трупа, а саме вхідного вогнепального поранення, ознак, які б вказували на взаємодію вогнепального снаряду з перешкодою не виявлено, тобто виключено рикошет кулі від землі та іншого предмету.
При медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з середньої третини правого стегна супутніх факторів пострілу не виявлено, беручи до уваги наявність в глибині рани волокон тканини, можна дійти висновку, що на момент отримання потерпілим даного тілесного ушкодження, на травмованій ділянці тіла знаходився одяг (на якому могли залишитися супутні фактори пострілу), які вказують на дистанцію з якої був здійснений постріл, та найбільш вірогідно можна визначити положення та позу тіла потерпілого в момент пострілу. Разом з тим, найбільш ймовірно в момент пострілу потерпілий знаходився в горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла, повернутий правою половиною тулуба до вогнепальної зброї з якої виконано постріл. Тому, більш чітко визначити характер пошкодження можливо після дослідження одягу, який був на потерпілому в момент спричинення даного тілесного ушкодження.
В свою чергу обвинувачений в судовому засіданні категорично ствердив, що наніс потерпілому один удар затиснутою в кулак рукою в область обличчя та здійснив один постріл в область нижніх кінцівок ОСОБА_7 знизу вверх, чи здійснював постріли ОСОБА_7 не пам`ятає. Походження інших тілесних ушкоджень йому невідомі, при цьому ствердив, що в момент пострілу потерпілий знаходився у вертикальному положенні.

5 із 9
Твердження обвинуваченого щодо вертикального положення тіла потерпілого в момент пострілу (вогнепального проникаючого поранення) спростовуються вказаною вище судово-медичною експертизою. Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи №22/2016 від 30 червня 2016 року найбільш ймовірно, що в момент пострілу потерпілий знаходився в горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла, повернутий правою половиною тулуба до вогнепальної зброї, з якої виконаний постріл.
Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_10 підтвердив, що наслідком смерті потерпілого ОСОБА_7 стало вогнепальне наскрізне одиночне кульове поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку.
Щодо отриманих потерпілим інших легких тілесних ушкоджень, підтвердив, що такі вкладаються в дату події, що мала місце 12 березня 2016 року. Також, вказав, що отримані тілесні ушкодження при пострілі з вогнепальної зброї кулями травматичної дії в чолову область голови та в області грудної клітки, спричиняють потерпілому сильний больовий шок.
У свою чергу, органом досудового розслідування виділено в окреме провадження матеріали щодо факту спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, що підтверджується наданою суду копією постанови від 29 липня 2016 року.
Відповідно до протоколу обшуку від 15 березня 2016 року по місцю поживання обвинуваченого виявлено мобільний телефон співмешканки ОСОБА_3 , з якого здійснювалися дзвінки 13 березня 2016 року та радіостанцію «Моторола». Вказані речі не вилучались.
Згідно висновку судово-медичної імунологічної експертизи №199 від 29 березня 2016 року кров виявлена на речових доказах - речах потерпілого властива групі крові ОСОБА_7 та могла походити від нього.
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 14 червня 2016 року за №10/169 у слідах на гігієнічних паличках зі змивами з затвору, курка, магазину та щічок магазину пістолету виявлено поодинокі клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин виявлених у слідах на гігієнічних паличках зі змивами затвору та курка пістолета є змішаними містять генетичні ознаки більше ніж трьох осіб і для ідентифікації не придатні. Генетичні ознаки клітин з ядрами у слідах на гігієнічних паличках зі змивами з магазину та щічок магазину пістолета не встановлені.
Висновком судово-психіатричної експертизи № 71 від 05 травня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. На момент вчинення вбивства, а саме 12 березня 2016 року патологічних змін в психічній діяльності обвинувачений не виявляв і не виявляє їх в теперішній час. Інкриміноване діяння скоїв у стані, коли міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Ознак патологічного афекту не момент здійснення пострілу з вогнепальної зброї не виявляв.
Наданими суду доказами, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, що останній раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.
З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, в межах пред`явленого обвинувачення згідно частини 1 статті 337 КПК України, перевіривши їх доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, а також зважаючи на те, що сторона обвинувачення та сторона захисту проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, клопотань про допит свідків та дослідження додаткових доказів не надходило, тому суд приходить до наступного.
У відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29

6 із 9
червня 1990 року (із змінами) «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Згідно вимог частини 1 статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому відповідно до вимог частини 4 статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право кожного на життя охороняється законом. Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили для захисту будь-якої особи від незаконного насильства.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» №1 від 26 квітня 2002 року визначено, що згідно з частиною 3 статті 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, а згідно з частини 2 статті 38 КК України перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, - умисне заподіяння особі, що вчинила злочин, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених статтями 118 та 124 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. При цьому свідомістю винного має охоплюватись той факт, що він діє за умов необхідної оборони або за умов, необхідних для затримання злочинця. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути головним чином обумовлена захистом від суспільного посягання охоронюваних законом прав і інтересів.
Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
При вирішенні правильності кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує позицію Верховного Суду України, висловлену в рішенні по праві № 125-15 від 17 грудня 2015 року, де зазначено, що закріплене в статті 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України). Особливістю злочину, вчиненого з

7 із 9
перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо.
Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
У даному кримінальному провадженні судом встановлено, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_7 стало тяжке тілесне ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного одиночного кульового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку.
Крім того, як зазначено вище, у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді трьох вогнепальних непроникаючих поранень (у вигляді саден) в чоловій області зправа, в області грудної клітки зправа та в області правого ліктьового суглобу, які могли виникнути при пострілі з вогнепальної зброї кулями травматичної дії, постріл якої в область грудної клітини привів до забою легені і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Також, у потерпілого виявлено садну потиличної області по центру, яка виникла від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та механізму тертя (садно), чим можуть бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, які вкладаються у дату події, що мала місце 12 березня 2016 року
Однак, стороною обвинувачення вказані вище тілесні ушкодження залишені поза увагою, незважаючи на те, що на місці події виявлено предмет схожий на гільзу з маркуванням «Терен-3 9ммРА» та два предмети схожі на гільзу з маркуванням «АЕ 9 мм».
В ході проведення слідчого експерименту обвинувачений не вказував на те, що потерпілий погрожував йому гранатою, крім того вказав, що здійснив постріл в землю, а після пострілу пістолет сховав у покришці колеса (яка слугує клумбою). При цьому, тікаючи з місця події, обвинувачений залишив потерпілого ОСОБА_7 в небезпечному стані - без допомоги.
Також, обвинувачений в судовому засіданні ствердив, що між ним та потерпілим виникла сутичка, в ході якої потерпілий також наносив йому удари, однак будь-яких підтверджень щодо спричинених йому тілесних ушкоджень суду не надано. Крім того, судом встановлено, що конфлікт спровокований самим обвинуваченим, який попередньо викликав потерпілого на розмову, підозрюючи його в крадіжці ноутбука.
З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що обвинувачення ОСОБА_3 за статтею 118 КК України, пред`явлено виключно на його показаннях, будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості останнього у вчиненні умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони суду не надано.

8 із 9
Одночасно суд враховує, що однією із складових ознак перевищення меж необхідної оборони є усвідомлення особою яка обороняється, суспільно небезпечного характеру свого діяння як такого, що перевищує необхідне і достатнє для негайного відвернення чи припинення посягання; передбачає суспільно небезпечні наслідки - тяжку шкоду, яка не обумовлена небезпечністю посягання та обстановкою захисту; бажає заподіяння такої шкоди тому, хто здійснює посягання, або свідомо припускає її настання. Однак, сторона захисту в судовому засіданні неодноразово стверджувала, що дане кримінальне правопорушення вчинено суто з необережності, обвинувачений не бажав настання суспільно-небезпечних наслідків.
Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження викладені стороною обвинувачення обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 в момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані необхідної оборони, оскільки зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_7 .
Наведене вище дає підстави вважати, що обставини вчинення даного кримінального правопорушення викладені стороною обвинувачення виключно на показах самого обвинуваченого, які є непослідовними, суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи, наявності та кількості у потерпілого ОСОБА_7 телексних ушкоджень та механізму їх спричинення.
Відповідно до статті 62 Конституції України, частини 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Статтею 337 КК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту і лише з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що в разі встановлення обставин визначених пунктом 1,2, частини 1 цієї статті під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено, що в діях ОСОБА_3 , які покладені в основу обвинувачення в межах даного кримінального провадження, є склад злочину, передбаченого статтею 118 КК України, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_3 належить виправдати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 373 КПК України.
Висновок суду ґрунтується на вимогах закону щодо дотримання органами досудового розслідування загальних засад кримінального провадження, щодо верховенства права та законності, відповідно до яких під час кримінального провадження, суд, слідчий, суддя слідчий, прокурор, керівник органу досудового розслідування, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до статтей 368,374 КПК України суд при ухваленні вироку має вирішити питання щодо долі речових доказів та судових витрат. Через відсутність у матеріалах провадження будь-яких процесуальних документів, вирішення питання щодо речових доказів та стягнення судових витрат відповідно до статтей 100,126 КПК України слід залишити без розгляду.

9 із 9
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд вважає на необхідне, обраний раніше ОСОБА_3 запобіжний захід вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів контролю до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому та підтриманому обвинуваченні та виправдати за статтею 118 КК України на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів контролю до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Мукачівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.
Копію вироку суду після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1