Провадження № 1-кс/344/3893/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківської області капітана поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0003026 від 14 вересня 2016 року.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в ній.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0003026, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківської області капітана поліції ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0003026, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 24 липня 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2015 року по справі №344/10107/15-к про зобов`язання внесення відомостей за заявою ОСОБА_5 про те, що її малолітня дитина ОСОБА_6 на даний час впродовж кількох місяців незаконно утримується у матері біологічного батька дитини.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківської області капітана поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0003026 від 14 вересня 2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003026 від 24 липня 2015 року закрито у зв`язку із встановленою відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що органом досудового розслідування в повній мірі перевірено повідомлення заявника про вчинене кримінальне правопорушення, яке в ході досудового розслідування не знайшло свого об`єктивного підтвердження. Відносини, які виникли між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , носять цивільно-правовий характер, вирішення якого відноситься до компетенції суду та регулюється нормами Сімейного кодексу України та Цивільно-процесуального кодексу України.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим було вчинено наступні процесуальні дії:

- допитано ОСОБА_5 ;

- проведено бесіди з жителями будинку за місцем проживання ОСОБА_5 ;

- допитано в якості свідка батька дитини ОСОБА_7 ;

- допитано в якості свідка бабусю дитини ОСОБА_8 ;

- допитано в якості свідків сусіди, які проживають в будинку АДРЕСА_1 ;

- допитано в якості свідка практичного психолога ЗОШ №25 ОСОБА_9 ;

- допитано в якості свідка вчителя ЗОШ №25 ОСОБА_10 ;

- проаналізовано зміст Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2015 року, відповідно до якої вирішено відібрати ОСОБА_6 від будь-яких осіб та повернути матері ОСОБА_5 .

На підставі аналізу вищевказаних здобутих доказів під час досудового розслідування слідчий дійшов переконання про те, що обставини, викладені у заяві ОСОБА_5 не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході досудового розслідування кримінального провадження, у зв`язку з чим було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України, звертає увагу на те, що такий висновок слідчого є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Так, в матеріалах кримінального провадження містяться судові рішення, за змістом яких в судовому порядку вирішено питання місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_5 .

Слідчий суддя погоджується з позицією слідчого про те, що виконання судових рішень покладено на органи державної виконавчої служби, однак звертає особливу увагу слідчого про те, що відповідно до вимог чинного законодавства України завданням правоохоронного органу є обов`язок недопущення порушень будь-якими особами вимог закону, в тому числі під час виконання судових рішень.

Відомості за заявою ОСОБА_5 внесено до ЄРДР за ч. 1 ст.146 КК України, якою передбачено відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини.

Відтак, з огляду на існування остаточних судових рішень, якими вирішено відібрати дитину ОСОБА_6 у будь-яких осіб та передати матері ОСОБА_5 , а також враховуючи той факт, що протягом тривало проміжку часу такі судові рішення є невиконаними і матір ОСОБА_5 безпосередньо звертається до правоохоронних органів із відповідними заявами (в тому числі, і із заявою, на підставі якої внесені відомості до ЄРДР в даному кримінальному провадженні) про неможливість відібрання дитини, слідчий суддя приходить до висновку про передчасність висновку слідчого про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові слідчий покликається на цілком суперечні обставини що місця перебування малолітнього ОСОБА_6 , зазначаючи про те, що останній проживає разом із батьком та бабусею в квартирі АДРЕСА_2 , водночас покликається на висновок органу державної виконавчої служби, відповідно до якого дитина за вказаною адресою не проживає.

При цьому, вчинення таких процесуальних дій як допит в якості свідків сусідів жителів будинку АДРЕСА_1 , а також сусідів ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає недостатніми та невичерпними процесуальними діями слідчого, оскільки предметом доказування за ст. 146 КК України є не тільки встановлення місця проживання людини та умов такого проживання, а з`ясування тієї обставини, чи відповідає фактичне місце перебування людини її внутрішній волі та волевиявленню. При цьому, враховуючи той факт, що в спірних кримінальних правовідносинах мова йде про малолітню дитину, місце проживання якої, з огляду на її вік, відповідно до вимог чинного законодавства вирішується за згодою батьків (а в разі відсутності такої згоди в судовому порядку), слідчий, враховуючи наявність судових рішень, які набрали законної сили, відповідно до яких визначено місце проживання дитини з матір`ю та вирішено відібрати дитину від будь-яких осіб та передати матері ОСОБА_5 , повинен проаналізувати та надати юридичну оцінку тій обставині, що станом на даний час дитина проживає не разом з матір`ю і вирішити, чи є таке місце проживання дитини законним.

Відтак, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження не міститься обґрунтованого та всебічного правового аналізу всіх можливих доказів, які можливо зібрати в даному кримінальному провадженні.

Слідчим не надано належної мотивації вимог наявних в матеріалах кримінального провадження судових рішень в контексті положень частини 1 статті 146 КК України, як і не проаналізовано, чи є невиконання вимог даних судових рішень (або дії щодо перешкоджання виконанню даних судових рішень) наслідком (або причиною) дій, відповідальність за які передбачено частиною 1 статті 146 КК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження достатньо обґрунтованою.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися вмотивованими, оскільки аналізу всіх можливих та таких, які б вважалися достатніми, доказів по даному кримінальному провадженню в постанові не наведено і не обґрунтовано.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

1. Скаргу адвоката ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження задовольнити.

2. Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківської області капітана поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0003026 від 14 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 07 жовтня 2016 року об 09 год. 30 хв.