Ухвала
іменем україни

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000314 від 17 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця та

жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 286 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції щодо неможливості застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України є необґрунтованим та належним чином не мотивованим, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Покарання у виді реального позбавлення волі вважає занадто суворим та таким, що не в повній мірі відповідає обставинам справи та особі ОСОБА_5 .

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вказано порядок обчислення строку відбування покарання та вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 17 листопада 2014 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 в порушення вимог п.п. 2.1 а, 2.9 а, 12.3. 12.4, 13.3 ПДР України, керуючи технічно справним автомобілем «ВМW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення водія, рухаючись по автодорозі «Вінниця - Гнівань» в напрямку м. Гнівань в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, поблизу повороту на Вінницький обласний протитуберкульозний диспансер, в момент об`єктивної появи у полі його зору автобуса «БАЗ А 079.14», державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на краю смуги руху в попутному напрямку, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не обрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на задню частину вищевказаного автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВМW525» ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою захисника залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, та конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, суд врахував, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, та відповідно до ст. 25 ч. 3 КК України вважається вчиненим з необережності, дані про його особу, який відповідно до вимог ст. 89 КК України не має судимості, в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Вказав суд першої інстанції і про те, що на день ухвалення вироку ОСОБА_9 також не страждає на хронічне душевне захворювання, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, у нього виявлено змішаний розлад особистості, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку із чим застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно довідки-характеристики виконкому Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_9 характеризується посередньо, в період часу з 2013 по 2014 роки не працював, здійснював догляд за батьком ОСОБА_10 , який є інвалідом І-ї А групи.

Крім того, місцевий суд дав оцінку та врахував належним чином те, що ОСОБА_5 в період часу з 2009 по 2014 роки 6 разів притягувався до адміністративної відповідальності з призначенням адміністративного стягнення, зокрема - за ст.ст. 121 ч. 6, 122 ч. 1, 122-2, 126 ч. 1 та двічі за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд також врахував визнання ним вини в інкримінованому правопорушенні, невідшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 та думку останнього, який просив суворо покарати обвинуваченого.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України, але не в максимальних її межах.

При розгляді апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покаранняперевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання і підстав для пом`якшення покарання шляхом звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не знайшов.

Ухвала суду апеляційної інстанції є мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування ухвали щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3