АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року, якою останньому відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -
встановила:
Вказаною ухвалою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 16 червня 2016 р. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 001031 від 23 грудня 2015 р. за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 127 КК України.
Приймаючи таке рішення, суд обґрунтував його тим, що висновки слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтуються на сукупності даних отриманих під час проведення слідчих дій, на підставі яких останній прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу злочину, на який посилається заявник.
Вважає, що слідством спростовані доводи останнього щодо застосування до нього тортур, а висновки органу досудового розслідування є обґрунтованими.
Заявник ОСОБА_6 не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його та постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати, постановити нову ухвалу, якою матеріали кримінального провадження направити прокурору для організації досудового розслідування.
В обґрунтування своїх доводів, посилається на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення. Вважає, що в ході досудового розслідування не проведені усі необхідні слідчі дії, не допитані свідки, які можуть підтвердити факт вчинення злочину, не зазначено у чому полягає незаконність дій службових осіб.
Вважає, що досудове розслідування було проведено не в повному обсязі, з порушеннями процесуального закону, що тягне за собою скасування рішення слідчого та суду першої інстанції.
Із наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до органу слідства із заявою щодо неправомірних дій працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору. Вказані неправомірні дії виразились у утриманні заявника у тісній камері, в антисанітарних умовах, відсутності гарячої води в камерах, предметів особистої гігієни, поганого стану постільної білизни, незадовільного харчування та в інших порушеннях, що на думку заявника свідчить про нелюдські умови утримання.

За вказаною заявою внесено відомості до ЄРДР та 23 грудня 2015 р. було розпочато кримінальне провадження за №0001031 за ч. 1 ст. 127 КК України.

Заявник та прокурор, в засідання суду апеляційної інстанції не прибули. Про час, місце, та дату слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать дані смсповідомлення відправленого ОСОБА_7 на номер, вказаний останнім в апеляційній скарзі та рекомендоване повідомлення на адресу прокуратури Дніпропетровської області про слухання 24 жовтня 2016 р. апеляційної справи за заявою ОСОБА_7 . Дані про поважність неявки до суду від останнього та прокурора не надходило. Тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляцію за їх відсутністю відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухав суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговорив доводи скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.
Обговорюючи законність прийнято судом і слідчим рішення про наявність підстав для закриття провадження за відсутністю складу злочину, колегія суддів вважає, що такі висновки являються передчасними та необґрунтованими, оскільки органом слідства допущена неповнота при встановленні обставин щодо наявності в діяннях посадових осіб Дніпропетровського СІЗО складу злочину, передбаченого ст. 127 ч. 1 КК, як про це стверджує заявник ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 110 ч. 1, 3, 5 КПК, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови, мотивувальна частина якої повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

У кримінальному провадження, згідно зі ст. 91 КПК, підлягають доказуванню подія злочину, винуватість обвинуваченого, обставини, які є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності та покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, слідчий в обгрунтування своїх висновків про наявність підстав для його закриття, послався на дані, які містяться:

-в довідці по фактах вказаних у зверненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з питань додержання вимог законодавства адміністрацією СІЗО (а.с. 38-43);

-в висновках службової перевірки по вказаних фактах, про відсутність порушень щодо затриманих (а.с. 45-51);

-в актах вимірювання житлової площі приміщень Дніпропетровського СІЗО, які відповідають встановленим нормам (а.с. 67-69);

-в договорах про надання СІЗО послуг профілактичної дезинфекції (а.с. 70-75);

-в довідках Солонянської ЦРБ та МЧ при СІЗО про відсутність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень характерних для застосування до останнього насильства, і про те, що той за період перебування в умовах СІЗО таких скарг не подавав і лікування не проходив (а.с. 78-83);

-а також в протоколах допитів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 12 та 15 січня 2016 р. (а.с. 28-29; 31-32).

Колегією суддів звертається увага на те, що всі вказані документи, крім протоколів допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , являються ксерокопіями, які отримані від Державної пенітенціарної служби Дніпропетровської області і безпосередньо органом слідства щодо об*єктивності висновків, до яких вказана служба дійшла, не перевірялись.

Крім того, не можна не звернути уваги на те, що протоколи допитів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини порушень, на які вони посилаються, носять формальний характер. Дані, які місться в них не дають можливості зрозуміти, хто саме, тобто, які посадові особи СІЗО, та з якою метою застосовували до них неналежні умови тримання в ізоляторі. Не встановлено, які наступили наслідки від таких злочинних дій, чи можуть носити такі діяння склад кримінально-караного діяння.

Між тим, відповідно до вимог ст. 127 КК, склад даного злочину буде мати місце, якщо катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання заподіяно шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Із суті вказаної норми кримінального закону вбачається, що з суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.127 КК характеризується прямим умислом.

Метою насильницьких дій при катуванні є намагання примусити потерпілого або іншу особу до дій, що суперечать їхній волі, а саме, надати певні відомості чи зробити визнання, вчинити самокалічення тощо.

Під мученням розуміються дії, що заподіяли потерпілому страждання шляхом тривалого позбавлення їжі, пиття, тепла, залишення його у шкідливих для здоров`я умовах та інші подібні дії.

Інші насильницькі дії можуть мати вираження у мордуванні, тобто діях, пов`язаних із багаторазовим або тривалим спричиненням болю (щипання, шмагання, нанесення численних, але невеликих ушкоджень тупими чи гостроколючими предметами, застосування термічних факторів тощо), посяганні на статеву недоторканість, заподіянні тілесних ушкоджень тощо.

Злочин вважається закінченим з моменту настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання, а також причинного зв`язку між вказаними діяннями і наслідками.

Між тим, мета та мотив застосування насильницьких дій посадовими особами СІЗО, органом слідства не встановлювались. Видно, що оскаржувана постанова слідчого містить в собі лише посилання на результати проведеної перевірки Державною пенітенціарною службою України в Дніпропетровській області, тобто, як вже вказувалось, саме того органу, який зацікавлений у позитивних результатах перевірки, а саме, про відсутність порушень, і які не містять в собі дані про навмисне заподіяння потерпілим страждань, мордувань, тортур.

Таким чином, не встановивши з суб`єктивної сторони мету та мотив злочину, передбаченого ст. 127 КК, які насильницькі дії при катуванні застосовувались до ОСОБА_7 та ким, до яких дій примушували потерпілого проти його волі, для чого, які наступили наслідки від таких дій, не можна, на переконання колегії суддів, стверджувати про відсутність даного складу злочину.

Суд апеляційної інстанції вважає, що проведення досудового розслідування, таким чином, свідчить про його неповноту і однобічність, про те, що сукупність отриманих даних не може спростувати, чи підтвердити доводи ОСОБА_6 щодо застосування тортур та неналежного утримання останнього в умовах слідчого ізолятора.

Колегія суддів вважає, що органом слідства не надано належної правової оцінки вказаним обставинам та не вичерпано усіх процесуальних можливостей для перевірки доводів, на які посилається ОСОБА_7 . Тому рішення слідчого судді підлягає безмовному скасуванню з направленням справи прокурору Дніпропетровської області для організації досудового слідства.
Колегія зауважує, на тому, що обов`язком органів влади є проведення ефективного офіційного розслідування, здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб, про що сказано у рішенні ЄСПЛ «Дєдовський та інші проти Росії» (Dedovskiy and Others v. Russia).

Мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄС, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю вказаних у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

На вказані вимоги не звернув уваги слідчий, та слідчий суддя.

При проведенні досудового розслідування, органу слідства необхідно ретельно перевірити доводи заявника, щодо обставин скоєного злочину, детально допитати останнього та ОСОБА_8 про те, хто саме, та з якою метою застосовував до них тортури, які від цього наступили наслідки. За наявності отриманих даних провести відповідне експертне дослідження. Органу слідства необхідно дати аналіз проведеним актам службової перевірки пенітенціарною службою про умови тримання ОСОБА_7 . Мотивувати свої висновки про те, чи можуть вони відповідати об*єктивності. При необхідності провести відповідні процесуальні дії з метою перевірки та встановлення причинонаслідкового зв`язку між застосування тортур та неналежним утриманням в умовах слідчого ізолятора.

При встановленні сукупності вказаних даних органу слідства необхідно надати їм відповідну правову оцінку і обґрунтувати свої висновки щодо наявності чи відсутності ознак злочину та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляцію ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року, якою останньому відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001031 від 23 грудня 2015 р. за ч. 1 ст. 127 КК України скасувати та постановити нову, якою повернути матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001031 прокурору Дніпропетровської області для проведення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: