Справа № 490/6553/15-к 04.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/654/16 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121, Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
ч. 1 ст. 187 КК України
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
Обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горький Російської Федерації, без місця реєстрації та постійного місця проживання, офіційно не працюючий, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, раніше судимий:
1. 3 липня 1997 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 94 КК України 1960 року до 13 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 11 вересня 2007 року з невідбутим строком 2 роки 2 місяці 22 дні;
2. 11 лютого 2009 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27 липня 2011 року по відбуттю строку покарання;
3. 19 вересня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;
4. 11 жовтня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 309, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
5. 14 січня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 19 березня 2013 року, якою вказаний вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва змінено, за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27 серпня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію».
Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_11 ,
Обвинувачений ОСОБА_9
Захисник ОСОБА_10 ,
Потерпілий ОСОБА_12 .
Зміст вироку суду першої інстанції.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Цим же вироком ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення у період з 13 травня 2015 року по 29 березня 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь:
-держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 3386,70 грн.;
-НДЕКЦ МВС України в Миколаївській області процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в загальній сумі 7273,56 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Судом визнано доведеним нанесення ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 за таких обставин. 12 травня 2015 року приблизно о 20 годині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись поряд з пам`ятником воїнам танкістам на території скверу, розташованого на перехресті проспекту Леніна та вулиці Комсомольська у м. Миколаєві, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_13 два ножові поранення в область правого передпліччя та правої частини ребер.
Крім цього, ОСОБА_9 виправданий судом у вчиненні дій, кваліфікованих органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 187 КК України, які полягали у тому, що 13 травня 2015 року о 14-30 годин ОСОБА_9 , знаходячись на території торгівельного намету на ринку «Україна», розташованого по вулиці Комсомольська в м. Миколаєві, з погрозою застосування заздалегідь заготовленого ножа відкрито намагався заволодіти грошовими коштами, які належать ОСОБА_12 . Останній, сприймаючи можливість застосування ОСОБА_9 ножа та нанесення ним тілесних ушкоджень як реальну погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, побоюючись за своє життя та здоров`я, намагаючись припинити дії ОСОБА_9 , отримав від останнього тілесне ушкодження у вигляді рани в області п`ятого пальця лівої кісті, крововилив в області правого передпліччя/
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи вирок в частині його виправдання за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, просить скасувати вирок в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, так як такий злочин не вчиняв.
Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо його законності, обґрунтованості та умотивованості.
Зазначає, що в ході судового слідства були допитані свідки, які не були присутні на місці події.
На думку ОСОБА_9 органами досудового розслідування навмисно ненадані суду відеозаписи зовнішнього спостереження торгового центру «Южний Буг», які підтверджували б його показання щодо невинуватості.
Зазначає, що висновки експертів по дослідженню його одягу, нігтів і ножа не підтверджують наявність слідів крові потерпілого ОСОБА_13 . Відсутні сліди крові ОСОБА_13 на місці, де за версією слідчих було вчинено злочин.
Вказує на відсутність в справі акту медичного експертизи, проведеної щодо нього 13 травня 2015 року, наявність якої, на його переконання, спростувало б показання ОСОБА_13 та результати слідчого експерименту, підтвердило б його показання щодо неможливості лівою рукою утримувати ОСОБА_13 , так як вона була травмована.
Підтвердивши факт спілкування з ОСОБА_13 12 травня 2015 року з 18 до 19 години, а також наявність у нього ножа, який був поруч з продуктами на лавочці, обвинувачений ОСОБА_14 в апеляційній скарзі заперечував факт спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .
Вважає показання ОСОБА_13 неправдивими. При цьому, звертає увагу, що дійсною причиною за якою ОСОБА_13 залишив місце їх спілкування 12 травня 2015 року було не бажання останнього пояснити належність у нього мобільного телефону. Також вважає, що ОСОБА_13 при вказаних пораненнях не міг на протязі двох годин бути без медичної допомоги.
За змістом апеляційної скарги захисник просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, закривши в цій частині кримінальне провадження за недоведеністю.
Вважає, що відсутні докази винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
На думку захисника, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається на недоведеність причетності ОСОБА_9 до спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.
Вказує, що ножем, який було вилучено у ОСОБА_9 , не можливо нанести поранення потерпілому, а саме, одночасне поранення діафрагми та печінки, в силу невеликої довжини леза ножа, з урахуванням одягу потерпілого та кожного покрову.
Зазначає, що судом залишилися не перевіреними показання потерпілого ОСОБА_13 щодо відстані, яку останній пробіг після спричинення тілесних ушкоджень, при цьому, вважає, що поранення, які мав потерпілий, перешкоджали б йому пересуватися на зазначену ним відстань.
Вважає, що суд безпідставно визнав показання потерпілого правдивими, так як не було допитано жодного свідка, який підтвердив би факт спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .
На думку апелянта, суд необґрунтовано послався на висновок експерта № 123 від 9 липня 2015 року, оскільки такий не є стверджуючим, а ґрунтується на припущеннях.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин, які були встановлені під час судового розгляду в частині обвинувачення та визнання винним ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, вважає, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187 КК України та призначення покарання за ч. 1 ст. 121 КК України є незаконним та необґрунтованими.
Стверджує, що висновки суду, викладені у вироку, щодо виправдання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Вважає, що під час судового провадження не дотримані вимоги ст. 94, 334, 370 КПК України. Судом першої інстанції при ухваленні вироку не здійснено аналіз всіх доказів, наданих стороною обвинувачення, надана їм неправильна оцінка.
Не погоджується з висновками суду щодо відсутності в діях ОСОБА_9 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою спричинення насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
З цього приводу наводить показання обвинуваченого ОСОБА_9 , дані ним у судовому засіданні, а саме, щодо його знаходження у торгівельному наметі ринку «Україна», який розташований у м. Миколаєві, з метою попросити грошові кошти, незнайомства з потерпілим, наявність в руках ножа у розкладеному стані, підняття руки з ножем при розмові з потерпілим, який міг бачити ніж. Показання потерпілого ОСОБА_12 щодо сприймання ним можливості застосування ОСОБА_9 ножа, як реальну загрозу життю та здоров`ю, при пропозиції останнього дати грошові кошти, виштовхування потерпілим обвинуваченого з намету, вибиття з руки ОСОБА_9 ножа з метою запобігання нанесення тілесних ушкоджень, отримання від обвинуваченого тілесних ушкоджень.
Вказує, що суд першої інстанції, в порушення ч. 3 ст. 374 КПК України, не надав належної оцінки та не навів у вироку мотивів відхилення наданих стороною обвинувачення письмових доказів: протоколу огляду місяця події від 13 травня 2015 року, в ході якого були виявлено та вилучено розкладний ніж, протоколу пред`явлення для впізнання від 14 травня 2015 року, відповідно до якого потерпілим ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила щодо нього розбійний напад, протоколу пред`явлення для впізнання від 14 травня 2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка вчинила розбійний напад щодо ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи № 655 від 14 травня 2015 року, згідно якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження, протоколу проведення слідчого експеременту з підозрюваним ОСОБА_9 від 16 травня 2015 року в ході якого останній підтвердив своє прохання до потерпілого щодо надання грошових коштів, тримаючи при цьому у правій руці на невеликій відстані від потерпілого ножа, протоколу затримання ОСОБА_9 від 13 травня 2015 року відразу після вчинення нападу, висновку судово-цитологічної експертизи № 112/ц від 26 червня 2015 року щодо слідів крові виявлених на ножі, висновку судово-імунологічної експертизи № 430 від 2 липня 2015 року, згідно якого, у ході огляду місця події було вилучено належні йому змиви крові.
Крім того, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України та доведеності його вини, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого.
Стверджує, що в порушення вимог ст. 65 КК України, при призначенні міри покарання ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, судом недостатньо враховано особу обвинуваченого та належним чином невмотивовано рішення про призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією частини 1 статті 121 КК України.
Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення
злочинів проти життя особи, при звільненні з місць позбавлення волі, де нього було застосовано адміністративний нагляд строком на 1 рік, у період якого ним було вчинено умисний тяжкий злочин, він не має постійного місця проживання, не докладено зусилля до пошуку роботи.
Мотиви ухваленого рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_11 на підтримку своїх апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, а щодо апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 висловив позицію їх вирішення відповідно до вимог закону, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно за клопотанням прокурора в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України дослідивши обставини кримінального провадження за епізодом обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 , та даних, які характеризують обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційному суді підтвердив факт знайомства з потерпілим ОСОБА_13 , спілкування з останнім 12 травня 2015 року, вживання алкоголю. Також показав, що з приводу небажання ОСОБА_13 дати йому мобільний телефон, який був схожий на телефон, який був у нього, виникла сварки. При цьому, у нього в руці міг бути ніж, яким він нарізав продукти. Не бажаючи дати мобільний телефон, ОСОБА_13 побіг через проспект Леніна. Тримаючи у правій руці ніж, намагався наздогнати ОСОБА_13 , однак не наздогнав.
Заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 щодо нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, у тому числі із застосуванням ножа, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, з показань в суді потерпілого ОСОБА_13 (які містяться на технічному носії) вбачається, що він з ОСОБА_9 знайомий з 1996 року, знаходилися в одній камері слідчого ізолятора, коли ОСОБА_9 обвинувачувався в умисному убивстві шляхом підрізу. З 2011 по 2013 рік в одній колонії відбували покарання. 12 травня 2015 року, приблизно о 19 годині зустрілися з ОСОБА_9 в дворі будинку на проспекті Леніна та 7-а Слобідська в м. Миколаєві, випили горілки, після чого разом пішли в сквер на проспекті Леніна, де на лавці неподалік пам`ятника воїнам танкістам продовжили вживати горілку. У ОСОБА_9 був ніж, яким останній нарізав продукти та який знаходився на лавці біля нього. Після розповіді якоїсь історії, приблизно о 20 годині, ОСОБА_9 сприйняв її образливою на свою адресу та, взявши ніж, почав наносити ним удари. Два удари прийшлися у підставлену руку, потім ОСОБА_9 , схопивши його лівою рукою, ножем, який знаходився у правій руці, наніс удар в черевну порожнину. Зрозумівши, що втрачає кров, направився в напрямку свого помешкання. На вул. Акіма неподалік хлібзаводу втратив свідомість. Прийшов до тями в реанімації лікарні. Впевнений, що ОСОБА_9 вчинив такі дії лише в силу вжитого алкоголю. Також з показань потерпілого ОСОБА_13 слідує, що ОСОБА_9 під впливом алкоголю схильний до різного роду незаконних дій, в тому числі, вимагання грошей, використовуючи ніж. Мобільного телефона у ОСОБА_9 не було, оскільки, як пояснював останній, не було можливості його заряджати, так як мешкає на вулиці, та не має кому дзвонити.
Такі показання потерпілого ОСОБА_13 про спричинення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з використанням ножа узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в суді. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх правдивими, достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.
Вказані показання потерпілим ОСОБА_13 підтверджені і під час слідчого експерименту 6 липня 2015 року (т. 1 а.п. 188 - 196).
З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що ввечері 12 травня 2015 року біля магазину «Плюс» вона виявила ОСОБА_13 , який лежав на землі. На штанах була кров, в районі живота було видно тілесне ушкодження. ОСОБА_13 , повідомивши про отримання ножового поранення, втратив свідомість. Про виявлене вона повідомила до міліції, швидкої допомоги, а також своєму хлопцю, по сусідству з яким проживали родичі ОСОБА_13 . Пізніше зустрічала ОСОБА_13 , якого виписали з лікарні, та який розповів про нанесення йому ножового поранення чоловіком після спільного вживання алкоголю в районі 6-ї Слобідської.
Як слідує з показань свідка ОСОБА_17 , 12 травня 2015 року близько 17-00 годин, ОСОБА_13 , з якими вона перебуває у цивільному шлюбі, пішов із дому за цигарками, повинен був зайти до матері. Через деякий час сусід повідомив, що її чоловік без свідомості лежить біля магазину. У ОСОБА_13 були видимі ножові поранення, його забрала швидка медична допомога. Зпочатку ОСОБА_13 обставин події не пам`ятав, а пізніше пригадав і назвав чоловіка, прізвище і ім`я, якого вона не пам`ятає, пригадує лише те, що з цим чоловіком ОСОБА_13 раніше відбував покарання.
З даних протоколу огляду місця події від 12 травня 2015 року (т. 1 а.п. 102-103) слідує, що на ділянці пішохідної алеї посередині проспекту Леніна, навпроти будинку №224, тобто у місці, на який вказував і сам обвинувачений ОСОБА_9 , на сидіння лавки виявлено плями бурого кольору, стакани, пляшки, вилучені 8 слідів капілярних узорів.
Як вбачається з даних протоколу огляду місця події від 12 травня 2015 року (т. 1 а.п. 104), на асфальтованій ділянці біля магазину «Плюс», розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Акіма, 17/1, тобто на місці де, з показань потерпілого ОСОБА_13 , він втратив свідомість та, з показань свідка ОСОБА_18 , вона його побачила, виявлено плями бурого кольору, схожі на кров.
З даних висновку експерта судово-медичної експертизи №675 від 18 травня 2015 року (т. 1 а.п. 127-128), у потерпілого ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торакоабомінального поранення справа з пораненням діафрагми та печінки, правостороннього гемотораксу, внутрішнього крововиливу, геморрагічного шоку 3 ступеня, 2 колото-різаних пошкодження в області правого передпліччя. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торакоабомінального поранення справа з пораненням діафрагми та печінки, правостороннього гемотораксу, внутрішнього крововиливу, геморрагічного шоку 3 ступеня за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Тілесне ушкодження у вигляді двох колото-різаних пошкоджень в області правого передпліччя за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 13 травня 2015 року (т. 1 а.п. 108 - 109), з місця огляду було вилучено ніж довжиною 250 мм., довжина рукоятки 112 мм., який, як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_9 , належить йому.
Як слідує з даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 4 червня 2015 року (т. 1 а.п. 141- 147), потерпілий ОСОБА_13 впізнав серед пред`явлених йому речей ніж, яким йому було спричинені тілесні ушкодження.
Як вбачається з даних висновку експерта судово-медичної експертизи речових доказів №123 від 9 липня 2015 року (т. 1 а.п. 197 200), не виключається можливість утворення виявлених ушкоджень на куртці та джемпері ОСОБА_13 від дії клинка наданого на експертизу ножа.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про умисне спричинення обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_13 умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Є безпідставними твердження обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах щодо неправдивості показань потерпілого ОСОБА_13 , оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження. Жодних доводів на обґрунтування цього твердження апелянтами не наведено.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність будь - яких підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілого ОСОБА_13 . Обвинувачений ОСОБА_9 не зміг навести ні одного мотиву, з якого вказані особи могли його оговорити.
Вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому твердження ОСОБА_9 в апеляційній скарзі в цій частині також є безпідставними.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на допит в суді першої інстанції свідків, які не були безпосередньо на місці події, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до положень ст. 65 КПК України, свідком може бути не лише фізична особа, яка була безпосереднім свідком злочину, а фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини вчиненого злочину. Свідок ОСОБА_18 виявила потерпілого і саме у тому місце, на який вказав останній, підтвердила наявність тілесних ушкоджень. Свідок ОСОБА_17 також підтвердила безсвідомий стан потерпілого ОСОБА_13 при знаходженні того біля магазину «Плюс» на вул. Акіма в м. Миколаєві у вечірній час 12 травня 2015 року. Показання вказаних свідків узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Також є такими, що не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого ОСОБА_9 щодо умисного ненадання органами досудового розслідування суду відеозапису зовнішнього спостереження торгового центру «Южний Буг», який за версією обвинуваченого підтверджували б його показання щодо невинуватості.
Так, як свідчать матеріали кримінального провадження, збирання доказів стороною обвинувачення здійснювалося відповідно до положень ст. 93 КПК України. Ініціювання, відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 93 КПК України, щодо витребування такого відеозапису, шляхом подання клопотання стороною захисту не здійснено.
Посилання обвинуваченого на неможливість утримувати його лівою рукою потерпілого в силу її пошкодження та фактичної його нерухливості спростовуються показаннями потерпілого, а також даними висновку експерта дактилоскопічної експертизи від 19 червня 2015 року № 221 (т. 1 а.п. 156 - 170), згідно якого, сліди капілярних узорів, які були вилучені в ході огляду місця події 12 травня 2015 року, залишені пальцем (мезинцем) саме лівої руки обвинуваченого ОСОБА_9 .
Окрім того, як слідує з висновку експерта судово-медичної експертизи № 661 від 14 травня 2015 року (т. 2 а.п. 171-172), який долучено до матеріалів провадження саме за клопотанням обвинуваченого, у обвинуваченого ОСОБА_9 виявлені пошкодження у виді скальпірованої рани в області лівого передпліччя, яка утворилася від дії гостро-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, та за обставин, вказаних самим обвинуваченим, а саме в силу інциденту з чоловіком, який торгує фруктами на ринку «Україна», що мав місце 13 травня 2015 року, тоді як тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 були спричинені 12 травня 2015 року.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність на його одязі, ножі, який був у нього, а також на місці, де він мав зустріч з потерпілим 12 травня 2015 року, слідів крові ОСОБА_13 , що за версією обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджує його невинуватість у вчиненні даного злочину, є такими, що не заслуговують на увагу, так як не спростовують його непричетність до спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , а лише свідчать про відсутність (не виявлення) цих слідів на вказаних об`єктах.
Твердження захисника, що ножем, який було вилучено у ОСОБА_9 , неможливо нанести поранення потерпілому, а саме, одночасне поранення діафрагми та печінки в силу невеликою довжини леза ножа, з урахуванням одягу потерпілого та кожного покрову, є безпідставними спростовуються наведеними вище доказами, перш за все, даними висновків судово-медичних експертиз.

Посилання захисника та обвинуваченого, що судом залишилися не перевіреними показання потерпілого ОСОБА_13 щодо напрямку його руху після спричинення ножем тілесних ушкоджень, відстані, яку останній пробіг після спричинення тілесних ушкоджень, при цьому вважають, що поранення, які мав потерпілий перешкоджали б йому пересуватися на зазначену ним відстань, є також безпідставними, оскільки усі обставини справи, у тому числі, на які посилаються захисник і обвинувачений, були предметом дослідження в суді першої інстанції. Кожен доказ, в тому числі, показання потерпілого ОСОБА_13 , судом був оцінений відповідно до положень ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Неможливість пройти відстань від місця заподіяння тілесних ушкоджень до місця виявлення потерпілого ОСОБА_13 є лише версією захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 , яка спростовується дослідженими судом доказами.
Доводи захисника на безпідставність посилання суду на висновок експерта № 123 від 9 липня 2015 року, оскільки такий не є стверджуючим, а ґрунтується на припущеннях, є також такими, що не заслуговують на увагу, оскільки дані цього висновку не є єдиним доказом стосовно причетності ОСОБА_9 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , а є одним з сукупності інших, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За наведеного апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим в умисному заподіянні ОСОБА_13 тяжкого тілесного ушкодження, а тому і в цій частині твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 в апеляційних скаргах є безпідставними.
Дії ОСОБА_9 в цій частині вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, а вирок суду в цій частині не підлягає скасуванню.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65-67 КК України, так як хоч і послався на тяжкість злочину, особу винного, але в достатній мірі їх не врахував.
Так, зазначаючи, що ОСОБА_9 раніше судимий, суд першої інстанції призначаючи покарання, не врахував в достатній мірі, що обвинувачений має п`ять не погашених судимостей за вчинення умисних злочинів, одна з яких за злочин пов`язаний з життям особи.
Також, суд недостатньо врахував, що даний злочин обвинуваченим ОСОБА_9 був вчинений в період встановленого йому адміністративного нагляду при звільненні з місць позбавлення волі, відповідно Закону.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було законних підстав для призначення обвинуваченому основного покарання у нижній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.
Тому, на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування обвинуваченому більш суворого покарання.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 13 травня 2015 року о 14-30 годин, знаходячись на території торгівельного намету на ринку «Україна», розташованого по вулиці Комсомольська в м. Миколаєві, з погрозою застосування заздалегідь заготовленого ножа відкрито намагався заволодіти грошовими коштами, які належать ОСОБА_12 . Останній, сприймаючи можливість застосування ОСОБА_9 ножа та нанесення ним тілесних ушкоджень як реальну погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, побоюючись за своє життя та здоров`я, намагаючись припинити дії ОСОБА_9 , отримав від останнього тілесне ушкодження у вигляді рани в області п`ятого пальця лівої кісті, крововилива в області правого передпліччя
Вказані дії ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_9 за цим обвинуваченням, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, відсутність в діях обвинуваченого нападу на ОСОБА_12 , поєднаного із погрозою застосування насильства.
Проте, при повторному дослідженні обставин за цим обвинуваченням, апеляційним судом встановлено, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з наступного.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 , будучи допитаним в суді першої та апеляційної інстанції, підтвердив, що він 13 травня 2015 року, приблизно о 14 годині, з ножем у правій руці зайшов до намету на ринку «Україна», де здійснював торгівлю потерпілий ОСОБА_19 , якого раніше не знав, попросив грошей.
Такі показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_12 , іншими дослідженими в суді доказами. Однак, твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не вчиняв розбійного нападу, оскільки потерпілий не міг бачити у нього ножа, так як його він прижимав до ноги, не погрожував ним, спростовується сукупністю досліджених в суді доказів, які узгоджуються між собою і дають підстави для визнання його винуватим в розбійному нападі.
Як слідує із показань в суді першої інстанції та в апеляційному суді потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_20 , 13 травня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, обвинувачений, який був у нормальному одязі, зайшов до намету, який розташований на вул. Комсомольській, став вимагати гроші, не називаючи конкретну суму. На відмову дати гроші, обвинувачений, піднімаючи руку в якій був ніж, і, направляючи лезом в його сторону став вимагати дати гроші. Побачивши у обвинуваченого ніж, хвилюючись та відчуваючи реальну загрозу власному життю, став виштовхувати того намагаючись вибити ніж. За допомогою ОСОБА_15 , який допомагав притримати обвинуваченого, вибив ніж з руки обвинуваченого та викликав міліцію.
Вказані показання потерпілого ОСОБА_12 свідчать, що він сприймав дії ОСОБА_9 та демонстрацію ним ножа при вимаганні грошей, як реальну загрозу для життя.
Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 травня 2015 року (т. 1 а.п. 113 115), потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 , який 13 травня 2015 року о 14 годині 30 хвилин з погрозою застосування ножа напав та вимагав у нього гроші.
Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 травня 2015 року (т. 1 а.п. 116 118), свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_9 , якого 13 травня 2015 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_12 виштовхав із власної палатки, розташованої на території ринку «України» по вул. Комсомольській в м. Миколаєві. При цьому ОСОБА_9 у правій руці тримав ніж.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 13 травня 2015 року (а.п. 108 109 т. 1), з місця огляду, а саме, з тротуарної доріжки по непарній стороні вул. Комсомольська навпроти буд. №26 на відстані 5-ти метрів від проходу на територію ринку «Україна» виявлено розкладний ніж загальною довжиною 250 мм., довжина рукоятки 112, ширина рукоятки 20 мм. На поверхні леза виявлена речовина темно-бурого кольору. На відстані 70 см. вправо також на поверхні тротуарної доріжки знаходиться оправа окуляр (лінзи в окулярах відсутні). Біля окуляр знаходяться фрагменти битого скла від лінз. Дані цього протоколу підтверджують показання потерпілого ОСОБА_12 щодо обставин припинення ним розбійного нападу ОСОБА_9 , наявності у останнього при цьому ножа, а також показання обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно належності йому ножа, який було виявлено в ході зазначеного огляду місця події.
Як слідує з даних висновку експерта судово-медичної експертизи №655 від 14 травня 2015 року (т. 1 а.п. 119 120), у потерпілого ОСОБА_12 виявлені пошкодження у виді рани в області 5 пальця лівої кісті, яка утворилася від гостро-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, що підтверджує показання ОСОБА_12 щодо отримання таких тілесних ушкоджень при припиненні розбійного нападу ОСОБА_9 , який мав в руці ніж, та вибиваючи який, він отримав такі пошкодження пальця лівої руки.
Як свідчать дані протоколу проведення слідчого експерименту від 16 травня 2015 року (т. 1 а.п. 121 126), обвинувачений ОСОБА_9 при проведення даної слідчої дії показав, як він просив у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти, при цьому, тримав у правій руці ніж таким чином, що потерпілий міг його бачити.
Досліджені апеляційним судом докази свідчать, що ОСОБА_9 , зайшовши до намету потерпілого ОСОБА_21 , тримаючи у руці ніж, тобто демонструючи його, бажав щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він не виконає його вимог (дати грошові кошти), ця погроза (демонстрація) може буде реалізована. Потерпілий цю демонстрацію ножа, лезо якого було направлено в його сторону, сприйняв, як реальну загрозу життю.
За наведеного, висновок суду першої інстанції стосовно того, що потерпілий ОСОБА_12 не помітив одразу ножа в руці ОСОБА_9 , і в силу чого відсутнє психологічне насильство в погрозі заподіяти фізичне насильство потерпілому, не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд першої інстанції не взяв до уваги докази, а саме, показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо наявності у нього ножа, який він тримав у руці, та показання потерпілого ОСОБА_12 , який бачив у руці обвинуваченого ніж при вимаганні останнім у нього грошей.
Наведені вище докази, в тому числі, безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, є достатніми для визнання доведеним обвинувачення ОСОБА_9 в нападі з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_12 , поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, тобто вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за викладених в обвинувальному акті від 14 березня 2016 року обставин.
Таким чином, ОСОБА_9 13 травня 2015 року о 14-30 годин, знаходячись на території торгівельного намету на ринку «Україна», розташованого по вулиці Комсомольська в м. Миколаєві, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, з погрозою застосування заздалегідь заготовленого ножа відкрито намагався заволодіти грошовими коштами, які належать ОСОБА_12 . Останній, сприймаючи можливість застосування ножа ОСОБА_9 та нанесення ним тілесних ушкоджень як реальну погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, побоюючись за своє життя та здоров`я, намагаючись припинити дії ОСОБА_9 , отримав від останнього тілесне ушкодження у вигляді рани в області п`ятого пальця лівої кісті, крововилив в області правого передпліччя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність виправдання ОСОБА_9 в цій частині обвинувачення.
Через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, вирок в частині виправдування ОСОБА_9 підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України з ухваленням в цій частині свого вироку судом апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, суд враховує, що даний злочин є тяжким злочином, вчинений обвинуваченим наступного дня після вчинення іншого тяжкого злочину (ч. 1 ст. 121 КК України), а також враховує дані про особу обвинуваченого, який має п`ять не погашених і не знятих в установленому законом порядку судимостей за вчинення умисних злочинів, один з яких за злочин, пов`язаний з життям особи, вчинення злочинів в період встановленого йому адміністративного нагляду при звільненні з місць позбавлення волі, відповідно Закону, не працює, не має постійного місця проживання, який за місцем відбування покарання в Ольшанській виправній колонії №53 характеризувався позитивно.
Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, відсутні.
Необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів слід призначити за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у межах санкції цієї частини - у виді позбавлення волі.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70
КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні
покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, суд апеляційної інстанції враховує дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності, а також відсутність з цього приводу обґрунтувань в апеляційній скарзі прокурора і вважає необхідним застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
За наведеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, підлягає зарахуванню у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у період з 13 травня 2015 року по 4 листопада 2016 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ч. 3 ст. 404 ст. 405, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України,
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2016 року відносно ОСОБА_9 в частині виправдання за ч. 1 ст. 187 КК України за обвинуваченням у розбійному нападі на ОСОБА_12 та призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Визнати обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання меш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 13 травня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, який набув законної сили 24 грудня 2015 року) зарахувати у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 у період з 13 травня 2015 року по 4 листопада 2016 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженим та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий
Судді: