Справа № 192/2054/16-к
Провадження № 1-в/192/1540/16
Ухвала
"01" червня 2016 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПР ОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника адміністрації СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконферецзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким: обмеженням волі,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким: обмеженням волі на підставі ст.82 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на те, що він у колонії увесь час працює, має 6 заохочень та мав три стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, та відбув необхідну частину строку для заміни покарання більш м`яким.

Представник Солонянської виправної колонії №21 та прокурор заперечували проти задоволення клопотання засудженого, оскільки ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

ОСОБА_5 судимий 21.04.2008 року апеляційним судом Луганської області за ч.1ст.263, ч.4 ст.187, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 14 років.

Строк відбування покарання, після зарахування ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року, у порядку ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення у відбутий строк покарання з 28.01.2007 року по 26.08.2008 рік, закінчується 28.06.2019 року.

Відповідно до положень п.3 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Як убачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів, ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі в тому числі й за злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких.

Станом на 27.10.2014 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частину покарання для застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно характеристики, складеної адміністрацією СВК-21, ОСОБА_5 працевлаштований на виробництві установи до котельні, утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але під контролем адміністрації; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, вимог пожежної безпеки дотримується під контролем адміністрації.

ОСОБА_5 не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться для засуджених в колонії, не приймає участі в реалізації жодної з програм диференційованого виховного впливу, та в роботі самодіяльних організацій засуджених.
У своєму письмовому клопотанні засуджений не навів передбачених ст.82 КК України належних та достатніх підстав для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким обмеженням волі, і його пояснення у судовому засіданні щодо наявності таких підстав об`єктивного підтвердження не знайшли.

Доводи засудженого про те, що він не бере участі у виховних заходах, у роботі самодіяльних організацій засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, оскільки зайнятий по роботі, є неспроможними, оскільки відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, для залучення засудженого до програм виховного впливу, самодіяльних організацій засуджених необхідно волевиявлення засудженого, оформлене письмовою заявою до адміністрації колонії, що фіксується в індивідуальній програмі соціально-виховної та психологічної роботи із засудженим.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 таких заяв не подавав, тобто, із власної волі не відвідував виховні заходи, не брав участі в жодній з програм диференційованого виховного впливу, не був обраний до самодіяльних організацій засуджених.

Як зазначено у ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що до закінчення строку покарання ОСОБА_5 , який відбуває покарання за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, залишився значний термін, суд уважає, що поведінка засудженого не є стабільно законослухняною (останній раз засуджений заохочувався майже 5 місяців тому), самокерованою та такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким: обмеженням волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий