Дата документу Справа № 314/2141/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1600/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2141/16-к
Категорія ст. 72 ч. 5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення) та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 посилаючись на незаконність ухвали, зазначає, що суд безпідставно відмовив у клопотанні засудженого, не надавши уваги тому, що норма статті 72 КК України у зміненій редакції, не містить заборон, щодо її застосування до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі, а тому просить ухвалу суду від 13.09.2016 року скасувати та задовольнити клопотання ОСОБА_6 , зарахувавши останньому термін попереднього ув`язнення з 01.01.2004 року по 14.03.2005 року;

- засуджений ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення) вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною, у зв`язку із необґрунтованою відмовою судом у задоволенні його клопотання про застосування Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а також порушення його права на захист через надання побачення із захисником перед судовим засідання, просить скасувати судове рішення та спрямувати матеріали провадження на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; захисника, який підтримав апеляційні скарги, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга (з урахуванням доповнення) засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо застосування до нього Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2005 року за вчинення злочинів, передбачених п.п 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі, та на даний час відбуває покарання у Софіївській виправній колонії (№ 55) УДПтС України в Запорізькій області.

Засуджений звернувся до суду першої інстанції із клопотанням щодо застосування до нього Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції зазначив, що змістом нової редакції ст. 72 КК України, згідно до Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», передбачене зарахування судом строку попереднього ув`язнення лише відносно покарання у виді позбавлення волі, яке обчислюється у календарних датах, або відносно менш тяжких покарань, які з цією метою перераховуються у різних співвідношення. При цьому можливості застосування положень цієї статті до такого покарання, як довічне позбавлення волі, закон не передбачає.
За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2005 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що йому належить. Строк відбування покарання засудженому ухвалено обчислювати з 01.01.2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.07.2005 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 залишена без задоволення, а вирок Апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2005 року без змін (а.с. 391-396 кр. справа № 1-5/05), тобто вирок набрав законної сили 21.07.2005 року.

Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.

Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставними доводи суду першої інстанції про те, що застосування положень статті 72 КК України до такого покарання, як довічне позбавлення волі закон не передбачає, оскільки, таке твердження прямо суперечить нормам, викладеним в частині п`ятій наведеної статті щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі, яке може бути призначеним як на певний строк (строковим), так і у виді довічного позбавлення волі (безстрокове).

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_6 засудженого до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, та такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_6 , а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Згідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що строк попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_6 обчислюється з моменту його затримання 01.01.2004 року по день набрання чинності вироку апеляційного суду 21.07.2005 року (згідно до ухвали Верховного суду України), а тому колегія суддів вважає необхідним вийти за межі апеляційних вимог, та зарахувати останньому цей термін у строк відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу (з урахуванням доповнення) засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про зарахування у строк покарання, строку його попереднього ув`язнення, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Постановити нову ухвалу, якою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 01.01.2004 року по 21.07.2005 року, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4