ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-2889кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого- ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження № 5-2889КМ16 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року та на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Вироком вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
13 вересня 2014 року ОСОБА_6 , за попередньою змовою з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, з метою розбійного нападу на будинок сім`ї ОСОБА_8 , розташований по АДРЕСА_2 , заздалегідь підготувавши для цього балаклави, рукавички та електрошокер, прибули до вказаного господарства на автомобілі марки «Audi A8», державний номерний знак НОМЕР_1 .
14 вересня 2014 року, близько 02 години, ОСОБА_6 та інші співучасники, одягнувши балаклави і рукавички, для реалізації спільного злочинного умислу незаконно проникли на територію домоволодіння та у приміщення літньої кухні, де на той час перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Одразу після цього одна з невстановлених досудовим розслідуванням осіб вдарила ОСОБА_10 кулаком в обличчя, від чого вона впала на підлогу. У подальшому нападники застосували щодо ОСОБА_9 небезпечне для здоров`я насильство електрошокер, а також нанесли ряд ударів з погрозами подальшого застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагаючи вказати місце знаходження матеріальних цінностей. Не отримавши відповіді, учасники нападу зв`язали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , позбавивши їх можливості оборонятися та вільно рухатися.
При цьому ОСОБА_6 залишився в приміщенні літньої кухні біля потерпілих, а двоє невстановлених осіб проникли до житлового будинку і викрали звідти майно ОСОБА_11 загальною вартістю 211633 гривні 37 копійок, завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.
У результаті спільних злочинних дій ОСОБА_6 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у частині вирішення питань про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій та призначення покарання залишено без зміни.

В касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну судових рішень шляхом перекваліфікації дій засудженого на ч. 3 ст. 186 КК України та призначення покарання у мінімальних межах вказаної частини статті. В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на недоведеність застосування співучасниками злочину насильства, небезпечного для здоров`я

потерпілих електрошокера, з огляду на непідтвердження цієї обставини об`єктивними судово-медичними даними, речовими доказами і суперечливість показань потерпілих з даного приводу. Звертає увагу автор скарги і на порушення вимог ст. 228 КПК України при пред`явленні ОСОБА_10 ОСОБА_6 для впізнання, оскільки перед цим їй показували фотокартку засудженого у паспорті. На думку захисника, покладені в основу судових рішень показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які 12-14 вересня 2014 року бачили автомобіль «Audi A8» на території села Радянське, суперечать даним відеозапису з АЗС «КЛО» та інформації УДАІ ГУ МВС України в Київській області щодо фіксації цього автомобіля у відповідний час в інших місцях. Вказує автор скарги і про не встановлення часу і місця досягнення ОСОБА_6 попередньої змови з іншими співучасниками злочину.
На касаційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_16 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав заперечення, у яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, прокурора, яка підстав для задоволення касаційної скарги не вбачала, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з оскаржуваного вироку, він постановлений із дотриманням вимог ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Крім іншого, у ньому належним чином викладено формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 і визнаного судом доведеним, висновки суду про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

При цьому предметом перевірки суду були доводи захисту про недоведеність обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, у тому числі аналогічні викладеним у касаційній скарзі, які, проте, не знайшли свого підтвердження.
Перевіряючи такі доводи у ході судового слідства, суд першої інстанції зробив детальний аналіз поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності і взаємозв`язку, на підставі чого обґрунтовано спростував свідчення обвинуваченого щодо заперечення його винуватості у розбої та дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою заволодіння майном сім`ї ОСОБА_8 , з проникненням у житло вчинили напад на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із застосуванням небезпечного для здоров`я насильства і погрозами його застосування.
В обґрунтування своїх висновків суд послався на послідовні показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про тривале побиття ОСОБА_9 під час нападу з вимогами вказати місце знаходження матеріальних цінностей і катування його за допомогою електрошокера. Як зазначали потерпілі, свідченням застосування цього знаряддя були характерні спалахи і тріск, а також ОСОБА_9 бачив електрошокер у руках нападників і відчував дію на своє тіло електричного струму. Крім цього, ОСОБА_9 вказував про втрату ним свідомості внаслідок застосованого насильства, а ОСОБА_10 про погрози ножем, які вона сприймала як реальну небезпеку для їх життя і здоров`я.
Участь у нападі ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_10 підтвердила у своїх показаннях у судовому засіданні, а також у ході пред`явлення особи для впізнання за зовнішністю та голосом, протоколи яких досліджені судом (т. 2, а. с. 152-157, 187-190).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження і технічного запису судового процесу, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перед початком процесуальних дій, у тому числі допиту у судовому засіданні, попереджувалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, з ОСОБА_6 раніше знайомі не були, особистих неприязних стосунків з ним не мали, навіть після вчинення злочину не пред`являли до засудженого вимог про відшкодування шкоди, не наполягали на призначенні суворого покарання і будь-яких обставин, які б могли давати потерпілим підстави для його обмови, у кримінальному провадженні не встановлено.
Крім цього, свідчення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 узгоджувалися з даними протоколів огляду місця події; пред`явлення речей для впізнання; висновків судових молекулярно-генетичних експертиз від 09 жовтня 2014 року № 551 МГЕ та від 20 листопада 2014 року № 923 про виявлення на вилучених неподалік місця злочину рукавицях, впізнаних ОСОБА_10 як таких, що були на руках одного з нападників, епітеліальних клітин з ДНК-профілем ОСОБА_6 ; даними протоколів обшуку житла засудженого, пред`явлення потерпілому ОСОБА_11 речей для впізнання та показаннями цього потерпілого, якими у сукупності підтверджено виявлення та вилучення у помешканні ОСОБА_6 викраденого у ОСОБА_11 персня, та іншими доказами, зміст яких докладно наведений у вироку (т. 2, а. с. 10-29, 46-49, 87-88, 107-110, 164-169).
Враховуючи обставини кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованих висновків, що невиявлення при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 слідів дії електрошокера не спростовує факту його застосування, оскільки згідно з висновком експерта № 191 від 30 вересня 2014 року відповідна експертиза проводилася через півтори доби після нападу, а зазначені сліди, як пояснила у судовому засіданні експерт ОСОБА_17 , зникають на тілі людини протягом двох годин.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі на вирок сам ОСОБА_6 використання електрошокера не заперечував, а викладав власні міркування, що навіть за умови застосування такого знаряддя, потужність електричного струму була незначною та не становила небезпеки для життя і здоров`я (т. 3, а. с. 57-58).

Також у поданій до суду касаційної інстанції заяві засуджений ОСОБА_6 зазначає, що він з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій повністю погоджується.
Виходячи з роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», незалежно від заподіяння чи незаподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та їх тяжкості, об`єктивну сторону розбою становлять вчинені під час нападу з метою заволодіння чужим майном насильницькі дії, які були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, застосування електроструму і насильство, що призвело до втрати свідомості.
Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про застосування під час нападу з метою заволодіння майном сім`ї ОСОБА_8 насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, що утворює склад злочину, передбаченого ст. 187 КК України.
Використання при вчиненні злочину автомобіля марки «Audi A8», держаний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_6 , встановлено судом на підставі: показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які 12 вересня близько 20 години, 13 вересня близько 07 і близько 21 години та у ніч з 13 на 14 вересня 2014 року бачили автомобіль з відповідними зовнішніми ознаками на території села Радянське; інформації УДАІ ГУ МВС України в Київській області про фіксацію такого транспортного засобу 12 вересня 2014 року о 20 годині 42 хвилин на посту ДАІ «Березань», що на 77 кілометрі автошляху Київ Харків Довжанський; даних відеозапису з камер відеоспостереження про перебування автомобіля марки «Audi A8» з першими літерами та цифрами номерного знака « НОМЕР_2 » на автозаправній станції «КЛО», розташованій на 91 кілометрі автошляху Київ Харків, 13 вересня 2014 року о 20 годині і протоколу пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_21 , який впізнав ОСОБА_6 як водія вказаного автомобіля (т. 1, а. с. 104, т. 2, а. с. 56-57, 137, 198).
Доводи касаційної скарги про те, що показання свідків щодо часу перебування автомобіля «Audi A8» у селі Радянське не узгоджуються з даними відеозапису з АЗС «КЛО» та інформацією УДАІ ГУ МВС України в Київській області по суті стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. ст. 409, 411, ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Водночас, зазначені доводи не ставлять під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу з використанням названого транспортного засобу, враховуючи, що свідки повідомляли лише приблизний час, коли вони бачили автомобіль у межах села, переміщення його у різних напрямках протягом 12-13 вересня 2014 року не виключено, а АЗС «КЛО» і пост ДАІ «Березань» знаходяться на незначній відстані місця вчинення злочину.

Не можна вважати обґрунтованими і доводи захисника про те, що, всупереч вимогам ст. 228 КПК України, перед пред`явленням ОСОБА_10 . ОСОБА_6 для впізнання за зовнішністю їй показували фотокартку засудженого.
Результатам зазначеної процесуальної дії, викладеним у відповідному протоколі, суд дав належну оцінку і не виявив порушень встановленого законом порядку її проведення, які б давали підстави для визнання цього доказу недопустимим. Судом взято до уваги, що протокол пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання підписаний усіма учасниками процесуальної дії, у тому числі захисником засудженого, без жодних зауважень і заперечень. Відповідно до протоколу і фототаблиць до нього, на обличчях усіх осіб, які пред`являлися ОСОБА_10 , були одягнені балаклави, і потерпіла впізнала ОСОБА_6 головним чином за статурою, а не за рисами обличчя (т. 2, а. с. 152-157).
Крім цього, у ході процесуальних дій ОСОБА_10 впізнала засудженого не лише за зовнішністю, а і за голосом, та у судовому засіданні категорично стверджувала, що ОСОБА_6 був одним із учасників нападу на неї та ОСОБА_22 .
Враховуючи викладене, суд, звернувши увагу на окремі недоліки в оформленні протоколу пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання, дійшов обґрунтованих висновків, що вони не тягнуть за собою недопустимості цього доказу, і поклав дані зазначеного протоколу в основу вироку.
Відповідно до фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом на підставі показань потерпілих та інших доказів, у ході розбійного нападу ОСОБА_6 і невстановлені досудовим розслідуванням особи діяли спільно та узгоджено, при цьому кожен із них виконував частину обсягу дій для реалізації спільного умислу на заволодіння чужим майном, що дає підстави для висновку про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Невстановлення часу і місця досягнення такої змови правильність відповідних висновків суду не спростовує і на правову оцінку дій винних не впливає.
Крім цього, у касаційній скарзі захисник порушує питання лише про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, тобто фактично не заперечує винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин, за винятком застосування небезпечного для здоров`я потерпілого насильства і погроз його застосування.
Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок суду першої інстанції, ретельно перевірила викладені у них доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі.
За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції в ході перевірки доводів касаційної скарги захисника вважає обґрунтованими висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло та правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2