Справа № 183/7528/15
№ 1-кп/183/241/16
В И Р О К
іменем України
09 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000469 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , з середньою-спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

25.03.2014 року наказом № 64 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду - санітара інструктора медичного пункту 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
19.08.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №175 старшому солдату ОСОБА_7 було надано відпустку строком 13 діб, тобто 01.09.2014 року старший солдат ОСОБА_6 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_2 та приступити до виконання своїх службових обов`язків.
Однак, 01.09.2014 року старший солдат ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
21.11.2015 року місцезнаходження старшого солдата ОСОБА_5 було встановлено внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, у період з 01.09.2014 року по 21.11.2015 року, старший солдат ОСОБА_6 був незаконно відсутнім на військовій службі, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд та таким чином був не законно відсутнім на військовій службі 446 діб.
Дії старшого солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що був призваний на службу 25.03.2014 року. Пішов у відпустку відповідно до наказу командира. З відпустки повинен був повернутися 01.09.2014 року, але не повернувся, бо зловживав спиртними напоями. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2014 року № 64, яким рядового ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2014 року № 2066 про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі 01.09.2014 року санітарного інструктора медичного пункту 3 парашутно-десантного батальйону старшого солдата ОСОБА_4 ;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2014
року № 3398 про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_4 , відповідно до якого, враховуючи те, що в діях солдата ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 407 КК України (відсутності на службі з 01.09.2014 року і станом на 20.11.2014 року без поважних причин) наказано начальнику штабу першому заступнику командира частини повідомити Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону про вчинення злочину.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць доведена в повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання суд, визнає щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
А тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, враховуючи особу винного, а саме те, що, обвинувачений раніше не судимий, свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
Процесуальних витрат по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1