Справа № 463/3030/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/443/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинська, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України

з участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін тримання під вартою, строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту затримання - з 31.05.2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 31.05.2015 року по день ухвалення вироку 17.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 30.05.2015 близько 22.10 год., з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, відкривши навісний замок дверей, проникли в приміщення гаражу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме: електричну болгарку марки «Дефіант-DAG 1200» вартістю 800 грн. та навісний замок вартістю 70 грн. Почувши крик потерпілого ОСОБА_9 , який зреагував на характерний стук дверей гаража та помітив їх, утримуючи вкрадене майно, намагались втекти від потерпілого ОСОБА_10 та його брата ОСОБА_11 , які кричали їм услід та наздоганяли. На АДРЕСА_3 потерпілим ОСОБА_9 було затримано ОСОБА_6 із викраденим майном, а саме: електричною болгаркою марки «Дефіант-DAG 1200» вартістю 800 грн. та навісним замком вартістю 70 грн. Під час затримання ОСОБА_6 погрожував застосувати до ОСОБА_9 насильство за допомогою розкладної телескопічної палиці, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, яку переслідував брат потерпілого ОСОБА_11 , кинула велосипед марки «TRAK1NG», на якому втікала, та погрожуючи ОСОБА_11 ножем, з місця події втекла. Своїми діями заподіяли ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 870 грн.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.

В обгрунтування покликається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленою слідством особою мали умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, відкрили навісний змок дверей і проникли в приміщення гаражу, звідки таємно викрали майно. А отже, такі дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням у інше приміщення. Будучи викритим потерпілим, ОСОБА_6 втікав з місця події, а не продовжував заволодівати майном. Також суд не врахував щире каяття, як пом`якшуючу покарання обставину та наявність в обвинуваченого двохрічної доньки. Таким чином суд призначив покарання невідповідно тяжкості злочину та особі засудженого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і є обгрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав частково. Ствердив, що проник в гараж потерпілого, але нічого не встиг викрасти, оскільки був помічений потерпілим та став втікати, був затриманим. Мав намір лише на скоєння крадіжки.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що почувши стук брами гаражу, побачив як з його гаражу вибігло двоє осіб, почали втікати. Він разом з братом ОСОБА_11 наздоганяли їх, проте вдалось затримати лише обвинуваченого ОСОБА_6 . В обвинуваченого був рюкзак, всередині якого було виявлено та вилучено викрадену з гаражу болгарку, також при ньому був навісний замок від гаража. При затриманні обвинувачений погрожував ОСОБА_9 насильством, намагаючись застосувати розкладну телескопічну палицю.
Показання потерпілого є детальними та послідовними, не містять суперечностей, відповідають іншим доказам по справі та обгрунтовано прийняті судом до уваги.
Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, показавши, що слід за братом ОСОБА_9 став наздоганяти двох чоловіків, які від них втікали. Обвинуваченого затримав ОСОБА_9 , а іншій особі, яка махала ножем, вдалось втекти. З рюкзаку обвинуваченого ОСОБА_6 було вилучено болгарку.

Факт виявлення та вилучення викраденої болгарки з рюкзака обвинувачено також стверджується протоколом огляду місця події від 31.05.2015р., показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 понятих при вилученні.

Суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено та обєктивно дослідив обставини справи, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дав вірну оцінку зібраним доказам: показам обвинуваченого, потерпілого, свідків, іншим доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину при зазначених у вироку суду обставинах, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

В апеляційній скарзі захисника ставиться питання про невідповідність вироку вимогам закону у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на думку сторони захисту, дії обвинуваченого підлягали кваліфікації за ч.3 ст. 185 КК України /а не за ч. 3 ст. 186 КК України/ та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Такі доводи колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере, виходячи з наступного.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за наведених у вироку суду обставин, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Будь-яких суперечностей чи формулювань, які б ставили під сумнів доведеність обвинувачення висновки суду не містять.

Покликання захисника в апеляційній скарзі на те, що самим судом у вироку стверджено, що ОСОБА_6 проник в гараж з метою крадіжки, всупереч чого, дії обвинуваченого кваліфіковано як грабіж, - правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, дії обвинувачено були розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим, і, незважаючи на це, продовжені ним саме з метою заволодіння майном, оскільки, утримуючи таке майно при собі, в рюкзаку, він втікав з місця події, про що свідчать показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , інші наведені докази у справі.

Також показаннями потерпілого ОСОБА_9 стверджується, що при затриманні обвинувачений погрожував йому насильством, намагаючись застосувати розкладну телескопічну палицю.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, з погрозою застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб є правильною.
Щодо покарання, призначеного обвинуваченому, то підстав для того, щоб визнати його таким, що не відповідає вимогам закону - немає.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше судимий, наявність на утриманні малолітньої доньки, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини скоєння злочину в стані наркотичного сп`яніння. За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, - є обгрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Не погоджуючись з доводам захисника, колегія суддів вважає, що з врахуванням відношення обвинуваченого до скоєного, часткового заперечення ним своєї вини, суд обгрунтовано не врахував щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину, а також, судом було враховано обставину, на яку покликається захисник - наявність в обвинуваченого малолітньої доньки на утриманні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не містять правових підстав для зміни вироку суду.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Судом правильно не враховувався при постановленні вироку вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 14.07.2015 року щодо ОСОБА_6 , оскільки він не набрав законної сили на час ухвалення вироку Личаківським районним судом.

Судом правильно зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 31.05.2015 року по день ухвалення вироку 17.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що відповідає положенню ч.5 ст.72 КК України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18.02.2016 року по 31.05.2016 року /включно/ з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 лютого 2016 року по 31 травня 2016 року /включно/ з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: