УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої

ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тернівки Дніпропетровської області, зареєстрованого у тому ж селищі

( АДРЕСА_1 жительку

АДРЕСА_2 , таку, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
Вирішено питання про судові витрати і долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано винними і засуджено за те, що вони 09 грудня 2015 року приблизно о 02 год. за попередньою змовою проникли на подвір`я будинку

АДРЕСА_3 ,

звідки таємно намагалися викрасти належне ОСОБА_8 майно. В цей час дії ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,були виявлені потерпілим ОСОБА_8 , який вийшов з будинку на подвір`я. ОСОБА_4 ,

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, проникли до приміщення вищевказаного буднику, звідки відкрито викрали належне потерпілому майно, а саме:
- мобільний телефон «Самсунг GT-E1080i» вартістю 88 грн.;
- бензокосу «Бригадир Standart» вартістю 1390,40 грн.;
- бензопилу «Форест FA-58S» вартістю 1496 грн.;
- велосипед марки Україна вартістю 117 грн.;
- грошові кошти в сумі 960 грн.
- та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілого не представляло.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і

ОСОБА_7 , залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженої в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 3 ст. 186 КК, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про надмірну суворість призначеного покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , згідно з указаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу засудженої (яка в силу ст. 89 КК не має судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило), обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та обставини які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
Врахував суд і роль ОСОБА_4 під час вчинення злочину та думку потерпілого який не наполягав на суворому покаранні.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 мінімального покарання передбаченого санкцією статті за якою її засуджено. Своє рішення місцевий суд належним чином мотивував.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК колегія суддів не вбачає.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, такі доводи про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання, висловлював захисник ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, вказаний суд обґрунтовано залишив їх без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання є законними та обґрунтованими, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3