Провадження № 11-кп/780/347/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 10.05.2016

УХВАЛА
іменем України
10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 09.01.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2014 року ОСОБА_7 невідбуту частину покарання 5 років 3 місяці 24 днів скорочено наполовину, що складає 2 роки 7 місяців 27 днів.
27 листопада 2015 року начальник Білоцерківської виправної колонії № 35 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 та встановлення адміністративного нагляду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні подання начальника Білоцерківської виправної колонії № 35.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести нову, якою задовольнити подання начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 та застосувати до нього ( ОСОБА_7 ) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, а висновки викладенні в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи. Свої вимоги мотивує тим, що суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення не врахував його позитивну характеристику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу засудженого, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким» мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України та ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Призначене особі покарання у виді позбавлення волі, яке відбувається особою у кримінально-виконавчій установі закритого типу (виправній колонії) має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.
Згідно ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з характеристики, наданої Білоцерківською ВК № 35 на ОСОБА_7 , 23.06.2004 року Печерським районним судом м. Києва він був засуджений за ст. ст. 190 ч. 2, 309 ч. 2, 353, 70 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Порушивши умови звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, вчинивши у цей період злочин, ОСОБА_7 був 04.08.2006 року засуджений Подільським районним судом м. Києва за ст. ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. 29.11.2006 року Шевченківським районним судом м. Києва він був засуджений за ст. ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений 12.11.2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 17 днів. 23.11.2010 року Подільським районним судом м. Києва ОСОБА_7 знову засуджений за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі та звільнений 11.05.2012 умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 3 дні. 09.01.2014 року Подільським районним судом м. Києва він знову засуджений за ст. 307 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Суд першої інстанції зазначив, що вказане дає підстави вважати, що незважаючи на проявлений судом гуманізм відносно ОСОБА_7 : звільнення від відбування покарання з випробуванням, двічі звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково, - ОСОБА_7 знову вчиняв злочини, останній раз - тяжкий злочин, за який у теперішній час відбуває покарання у Білоцерківській ВК № 35.
За таких обставин суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення подання виправної колонії, оскільки вважає, що ОСОБА_7 своїм відношенням до проявленого судом гуманізму до нього, після попередніх звільнень, не виправдовував довіру суду, вчиняв нові злочини, що дає підстави суду вважати, що після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі він може знову вчинити новий злочин, що не може суд допустити, враховуючи мету покарання, яка передбачена ч. 2 ст. 50 КК України - запобігання вчиненню нових злочинів
Дії засудженого протягом тривалого часу, на думку суду першої інстанції, свідчать про вперте небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства.
При прийняття такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.
В зв`язку з наведеним, висновки суду про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає правильними та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні поданням начальника Білоцерківської виправної колонії № 35, - без змін.

Головуючий
Судді