Справа № 755/6394/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001890 від 09.02.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Вишгородського району, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 09 лютого 2015 року приблизно о 05 годині 00 хвилин перебував на території стоянки, що знаходиться біля будинку 3-б по вулиці Райдужна в місті Києві та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ЗАЗ-Ланос», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння цим ТЗ ОСОБА_4 використовуючи заздалегідь заготовлену для вчинення злочину викрутку, пошкодив замок лівих дверей та проник до його салону і сів за кермо.
Продовжуючи свої злочинні дії та знаходячись в салоні автомобіля, ОСОБА_4 за допомогою викрутки розібрав панель, де знаходиться замок запалювання, запустив двигун та почав рух на ньому.
Після чого, ОСОБА_4 , на вищевказаному автомобілі покинув територію стоянки, тим самим, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом марки «ЗАЗ-Ланос», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
Внаслідок чого всього своїми злочинними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 55000 гривень.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив повторне незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (не працюючий, не одружений, раніше судимий, з середньою освітою), позитивну характеристику за місцем проживання, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, усунення завданої матеріальної шкоди потерпілому; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 289 КК України у виді позбавлення волі, та виходячи з того, що він був 25.06.2015 визнаний винуватим Оболонським районним судом м. Києва у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що мав місце 14.02.2015, тобто до цього злочину, з призначенням покарання у виді 5 років 6 місцяів позбавлення волі та конфіскацією особистого майна, остаточне покарання суд визначає з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення особи від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, з числа передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 66 вказаного Кодексу, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 289 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід обвинуваченому не визначався та враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України на цьому етапі провадження підстави для його визначення вістуні.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховути покарання, відбуте повністю за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачення - вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Оболонсього районного суду м. Києва від 25.06.2015 призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

В строк покарання за даним вироком зарахувати ОСОБА_4 покарання, відбуте повністю за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2015 за правилами передбаченими статтею 72 КК України.
Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001890 від 09.02.2015, повернути власникам (володільцям), окрім, як диску з відеозаписом, який залишити в матеріалах судового провадження.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1