Дата документу Справа № 333/5391/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/668/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5391/15-к
Категорія: ст. 119 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002728, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глебичко Білоцерковського району Київської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2016 року (з урахуванням ухвали цього суду від 11.02.2016 року) /а.п. 131-134, 138/ з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 /а.п. 145/, в якій просить пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що він перебуває у цивільному шлюбі, в якому має малолітню дитину 2014 року народження, яка хворіє, перебуває у лікарні, потребує матеріальної підтримки, а він є єдиним годувальником сім`ї, оскільки неофіційно працював на двох роботах, крім того, він має тещу інваліда першої групи, яка також потребує допомоги та щоденного нагляду, а сам хворіє не туберкульоз.
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до чотирьох років позбавлення.
На підставі ст. ст. 78 ч. 3, 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05.11.2014 року, остаточно призначено покарання у виді шести років позбавлення волі.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 з 03.02.2016 року обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.
У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 31.03.2009 року Білоцерківським міським судом Київської області за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі;

- 15.11.2010 року Ірпенським міським судом Київської області за ст. 390 ч. 1, ст. 71 ч. 1 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений з місця позбавлення волі 21.09.2012 року після відбуття покарання;

- 05.11.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити з урахуванням наданих ним додаткових доказів, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та частково дослідивши додаткові докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним у тому, що 12 червня 2015 року, приблизно о 0 годин 30 хвилин, він, знаходячись поблизу ТЦ "Варус", розташованого по вул. Північнокільцевій, 10 в м. Запоріжжі, при обставинах, наведених у вироку, в ході умовного спарингу, не маючи наміру на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , не передбачаючи можливості настання смерті останнього, хоча повинен був і міг передбачити, завдав одного удару правою рукою в обличчя потерпілого, вивівши його із рівноваги. В результаті падіння потерпілий ОСОБА_8 отримав відкриту черепно-мозкову травму, від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в міській клінічній лікарні № 5 екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги і встановлено під час апеляційного розгляду, зміст вироку в частині наведених в ньому фактичних обставин подій, висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, не оскаржуються, у зв`язку з чим, відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, а саме те, що він неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було.

За вчинений злочин суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який межує з мінімальним, остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, призначив шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за вироком двох років позбавлення волі з чотирьох невідбутих років за попереднім вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року.

Виходячи з викладеного та обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, та з урахуванням доводів, викладених в обґрунтування вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.

Під час апеляційного розгляду, у тому числі в апеляційній скарзі, обвинувачений висловив погодження з вироком та доведеністю своєї вини, тобто визнав свою вину і зазначив, що саме потерпілий запропонував йому провести спаринг з боксу, під час якого він правою рукою, одітою в боксерську рукавичку, вдарив потерпілого в обличчя зліва, який через 1-2 секунди впав, ударившись правою стороною голови об асфальтне покриття.

Обвинувачений засуджений за вчинення злочину з необережності, має з 2012 року на утриманні сім`ю, в якій виховується малолітня дитина - 2014 року народження, з якою у відпустці знаходиться мати дитини і його співмешканка, за місцем проживання сім`ї обвинувачений характеризується з задовільної сторони.

Санкцією ч. 1 ст. 119 КК України за вбивство з необережності передбачені покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Колегія суддів, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і його особи, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, новий злочин вчинив під час іспитового строку, погоджується з рішенням суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке є більш суворим видом покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

При цьому, з урахуванням додатково встановлених обставин, а також обставин вчинення обвинуваченим злочину, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів за вчинений злочин, буде мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком, одного року одного місяця позбавлення волі з невідбутих чотирьох років за попереднім вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 5 листопада 2014 року.

По кримінальному провадженню обвинуваченому судом був обраний запобіжний захід тримання під вартою і він до набрання вироком законної сили тримається в місцях попереднього ув`язнення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, йому в строк відбування покарання за вироком підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення за період з 03.02.2016 року по 18.05.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню змінити, пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за вироком невідбутого покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05.11.2014 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
У решті вирок залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 03.02.2016 року по 18.05.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4