Справа № 164/1506/15-к Провадження №11-кп/773/292/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 119 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2016 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою вищою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого, постановою Шевченківського районного суду м. Львова встановлено адміністративний нагляд на 2 роки,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, призначивши йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації до ОСОБА_7 про стягнення коштів в сумі 1 588 гривень 32 копійки, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування особи, що потерпіла від злочину залишено без розгляду.

Вироком вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи раніше судимим 20 січня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, після відбування покарання постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 3 березня 2014 року встановлено адміністративний нагляд терміном на 2 роки, однак, перебуваючи під адміністративним наглядом, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив кримінальне правопорушення.

Так, 27 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу супермаркету «Наш край», що розташований в смт. Маневичі Волинської області по вул. Маяковського, 5Б, на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , які виникли в ході суперечки та взаємних словесних образ, не передбачаючи можливості настання смерті від вчинюваної ним дії, умисно наніс один удар долонею правої руки в ділянку лівої сторони обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого той втратив рівновагу та впав, вдарившись потиличною ділянкою голови об бруківку.

В результаті падіння потерпілий ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово медичної експертизи №82 від 21 жовтня 2015 року, тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, зламу кісток склепіння черепа, забою головного мозку важкого ступеню з крововиливами під мозкові оболонки, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У подальшому 3 жовтня 2015 року біля 10 години 20 хвилин потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи на лікуванні у реанімаційному відділенні лікарні, не приходячи до свідомості, від отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень помер.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , кожен зокрема, просять вирок суду змінити, пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши ст. 75 КК України. Вказують, що судом не в повній мірі було враховано те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та сам чіплявся до перехожих. Також не взято до уваги позитивну характеристику обвинуваченого по місцю проживання та повне відшкодування цивільного позову.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку і основні доводи апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, прокурора, який заперечив апеляції і просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вбивства через необережність, та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 119 КК України, є обґрунтованими та не оспорюються в апеляційних скаргах.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, обгрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законодавець відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став.

Крім того, за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується виключно негативно, характеристика, видана директором ЖКП №7 ОСОБА_10 є посередньою, хоча за час роботи на ПП «Форест Україна» обвинувачений зарекомендував себе позитивно. Не залишено поза увагою і факт повного відшкодування ОСОБА_7 витрат на лікування потерпілого. А тому, посилання апелянтів про те, що судом не враховано характеристики обвинуваченого та повне відшкодування витрат по цивільному позову є безпідставними.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції правильно відніс щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд правильно визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також судом було враховано і думку потерпілої ОСОБА_11 , яка наполягала на суворій мірі покарання у виді позбавлення волі з обов`язковою ізоляцією від суспільства. В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла прохала залишити апеляційні скарги без задоволення.

Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання за санкцією ч.1 ст. 119 КК України на мінімальний строк позбавлення волі, судом першої інстанції фактично враховано і поведінку потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вів себе протиправно до моменту заподіяння йому удару обвинуваченим, а тому твердження апелянтів про неврахування судом вищевказаної обставини також не заслуговує на увагу.

З врахуванням наведеного, покарання, призначене обвинуваченому, є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання і не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Законних підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 є необгрунтованими.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії даного судового рішення.

Головуючий:

Судді: