Справа № 405/1456/16-к
Номер провадження 1-кс/404/296/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Кіровоградської області про не внесення відомостей на підставі поданої ОСОБА_3 заяви про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення, зобов`язати внести такі відомості, провести досудове розслідування, притягнути винного до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась зі скаргою до Кіровського районного суду міста Кіровограда на бездіяльність прокуратури Кіровоградської області, якою після одержання від заявника письмового повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, не внесені такі відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР). Просить зобов`язати внести відомості про вчинення суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_5 , кримінального правопорушення за ст. 375 КК України, який 25.12.2015 року постановив завідомо неправосудну ухвалу по кримінальному провадженню, 0000043 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, про допит свідків в режимі відео конференції. У зв`язку з чим також просить: зобов`язати внести такі відомості в ЄРДР, визнати незаконним і скасувати відмову в проведенні досудового розслідування, провести досудове розслідування, притягнути винного до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заявлені нею вимоги обгрунтувала тим, що ухвала є завідомо неправосудною через те що: прокурор і потерпілий є стороною обвинувачення, в той час як сам прокурор ініціював допит свідків в режимі відео конференції, тобто діяв всупереч засади змагальності сторін; заявлені для допиту свідки не були вказані в додатку до обвинувального акту; мета допиту свідків не співпадає з предметом доказування у справі; свідки перебувають у неприязних стосунках з стороною кримінального провадження, є упередженими родичами обвинуваченої, а також не були очевидцями злочину, тому доказ недопустимий; ухвала про задоволення клопотання прокурора для виклику свідків винесена без виходу до нарадчої кімнати. Скаржник вважає, що перераховані нею порушення утворюють в сукупності злочин -постановлення суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_5 завідомо неправосудної ухвали від 25.12.2015 року по кримінальному провадженню, що перебуває в його провадженні про допит свідків в режимі відеоконференції.

Прокурор заперечив заявлені вимоги скаржника, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження забороняється втручання будь-кого в здійснення судочинства.

Вимоги скаржника не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини:

25 грудня 2015 року, Ленінський районний суд міста Кіровограда під головуванням судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, 0000043 за ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, постановив ухвалу про проведення допиту свідків у режимі відеоконференції.

04 лютого 2016 року, потерпіла в зазначеному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 не погодилася з ухвалою суду про допит свідків у режимі відеоконференції і звернулась з заявою про злочин до прокуратури Кіровоградської області, з підстав зазначених нею у поданій до слідчого судді скарзі.

29 лютого 2016 року, заявлений суб`єкт оскарження в направленому листі на імя ОСОБА_3 , послався на ст. 126 Конституції України як на підставу відмови у внесенні повідомлення та відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Статтею 214 КПК України визначено, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Таким чином, обов`язок внести до ЄРДР стосується лише тих відомостей, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозвязку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Тобто критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення.

Підставою вважати заяву чи повідомлення про злочин є наявність в таких заяві або повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину та інше.

Доводи скаржника не містить ознак або відомостей щодо вчиненого кримінального правопорушення, а лише ставлять під сумнів процесуальне рішення, прийняте суддею під судового розгляду кримінального провадження. Зміст усних припущень зводиться до незгоди потерпілої зі способами фіксації та оцінки доказів і оспорювання нею можливого судового рішення.

Судове рішення приймається у формі ухвали або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 369, 371-374 цього Кодексу.

Висловлені скаржником заперечення щодо оцінки доказів не свідчить про умисне вчинення суддею кримінального правопорушення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) Комітету Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке включає в себе право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року.

Враховуючи викладене, переконаний у відсутності правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою поданою скаржником 04 лютого 2016 року до прокуратури Кіровоградської області відносно судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

Разом з цим необхідно зазначити, що ОСОБА_3 як потерпіла, має процесуальні права передбачені ст.55-56 КПК України, тобто безперешкодно може реалізувати їх під час вирішення справи в суді першої інстанції, а у разі незгоди з судовим рішенням будь-які оскаржувані нею обставини можуть бути предметом дослідження під час розгляду апеляційної/касаційної скарг, або заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Втручання органу досудового розслідування під час здійснення судового розгляду кримінального провадження буде неприпустимим. За таких умов не підлягають задоволенню і похідні вимоги, як-то: зобов`язати внести такі відомості в ЄРДР, визнати незаконним і скасувати відмову в проведенні досудового розслідування, провести досудове розслідування, притягнути винного до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 117, 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Кіровоградської області про не внесення відомостей на підставі поданої ОСОБА_3 заяви про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення, зобов`язати внести такі відомості в ЄРДР, визнати незаконним і скасувати відмову в проведенні досудового розслідування, провести досудове розслідування, притягнути суддю Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_5 , до кримінальної відповідальності за ст. 375 КК України, за постановлення 25.12.2015 року завідомо неправосудної ухвали по кримінальному провадженню 0000043, про допит свідків в режимі відео конференції, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1