Провадження № 1-в/537/1218/2016
Справа № 537/1723/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2016 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника КВК (№69) - ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці в режимі відеоконфереції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Полтави, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживав: АДРЕСА_2 , судимого:
16.04.1980 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч.2 ст. 142 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений 22.12.1988 року по відбуттю покарання;
27.10.1995 року Київським районним судом м.Полтави за ст.102 КК України до 1 року позбавлення волі, ухвалою Полтавського обласного суду від 27.10.1995 року вирок змінений, вважається засудженим за ст.102 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20% заробітку на користь держави. Звільнений 31.07.1997 року на підставі ст.3 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року;
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
ОСОБА_5 засуджений 21.06.2010 року Київським районним судом м.Полтави за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі. В строк відбуття покарання зараховані періоди з 15.10.2005 року по 07.11. 2005 року, з 16.06.2006 року по 01.09.2006 року, з 21.06.2010 року по 25.09.2012 року. Строк відбування покарання рахується з 08.07.2014 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 22.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.10.2005 року по 07.11.2005 року, з 16.06.2006 року по 01.09.2006 року, з 21.06.2010 року по 25.09.2012 року, з 09.07.2014 року по 18.03.2015 року за правилами ст.72 КК України.
Під час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі засуджений характеризується задовільно, стягнень та заохочень не мав.
До Кременчуцької виправної колонії прибув 10.05.2015 року.
За час відбування покарання характеризується задовільно, порушення встановлених правил поведінки та розпорядку дня не допускав, стягнень та заохочень не має. По відношенню до представників адміністрації установи стриманий, виконує їх законні вимоги під контролем. Зовні охайний, спальне місце тримає в чистоті. Позову не має. На виробництві установи не працює. Підтримує соціальні зв`язки шляхом листування, побачень, отримує від них посилки, передачі. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки, спілкується із засудженими позитивної спрямованості. До ради колективу становиться добре. Стан здоров`я засудженого задовільний, за характером мовчазний, спокійний, на контакт іде легко. Не приймає участі у суспільному житті колективу засуджених відділення, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу до засуджених «Духовне відродження», в бесідах індивідуально-виховного характеру висловлює наміри не скоювати в майбутньому нових злочинів. В скоєному злочині розкаюється, але не усвідомлює провину у скоєному злочині та не визнає своїх минулих помилок. Твердих планів на майбутнє не має.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, дав пояснення, що він характеризується задовільно, режим відбування покарання не порушує, стягнень не має, заохочень не має тому, що за станом здоров`я не працює. Після звільнення він матиме постійне місце мешкання,, його уже запрошують на роботу. Враховуючи, що невідбутий строк покарання є незначним, прохає суд звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Відповідно до ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. . Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин .
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зазначено, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Із матеріалів справи, пояснень засудженого, представника КВК (№69) вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за умисний тяжкий злочин.
Станом на 24.03.2016 року відбутий засудженим строк покарання становить 7 років 5 місяців 27 днів, тобто більше ніж 2/3 частини).
Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши засудженого, який заяву підтримав, представника Кременчуцької виправної колонії, який пояснив, що ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому прохають в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити, думку прокурора про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання , вважає за необхідне в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відмовити, оскільки своєю поведінкою і ставленням до праці він не довів своє виправлення.
Керуючись ст.ст.537,539 КПК України, ст.154 КВК України, ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд,-
постановив:
В задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя