Ухвала
іменем україни
7 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця м. Маріуполя, такого, що судимості не мав,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник ОСОБА_7 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону як місцевим так і апеляційним судом, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу захисник вказує на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не сформульовано обвинувачення, а викладено зміст підозри у вчиненні кримінального правопорушення, звідси й суд розглянувши справу щодо особи, якій не було висунуто обвинувачення, порушив вимоги кримінального процесуального закону. Зазначає захисник, що вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, оскільки у вироку не усунуті протиріччя між показаннями свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Крім того, за доводами скаржника, суд у вироку частково відобразив показання свідків, що вплинуло на обґрунтованість судового рішення. Також захисник зазначає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства не доведено, оскільки той діяв у межах необхідної оборони, або ж його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

ОСОБА_5 засуджено за те, що він у стані алкогольного сп`яніння, 20 липня 2014 року приблизно о 15 годині, на майданчику першого поверху під`їзду №5 будинку АДРЕСА_1 , під час бійки, яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, з раніше незнайомим ОСОБА_11 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті, ножем, якого тримав у руці, завдав останньому удари в шию та по тілу, чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які призвели до його смерті.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 42 КПК України підозрюваним, окрім іншого, є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Лише з моменту передачі обвинувального акту щодо особи до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, ця особа, набуває статусу обвинуваченого.
Статтею 293 КПК України встановлено обов?язок прокурора з одночасним переданням обвинувального акта до суду надати копію обвинувального акта саме підозрюваному.
З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 встановлено, що про підозру у вчиненні злочинних дій, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, останнього повідомлено 01 серпня 2014 року та про нову підозру 29 вересня 2014 року. Цього ж дня (29 вересня 2014 року) ОСОБА_5 отримав копію обвинувального акта, зміст якого відповідає встановленим ст. 291 КПК України вимогам й містить відомості, передбачені частиною другою зазначеного закону.
Отже доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону через те, що у ньому викладено не формулювання обвинувачення, а зміст підозри та встановлені органами досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , спростовуються вимогами кримінального процесуального закону.

Зазначеним також спростовано і доводи захисника про проведення ряду слідчих дій після вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру.
Доводи захисника у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_5 убив ОСОБА_12 при перевищенні меж необхідної оборони, є безпідставними.
Як видно з матеріалів провадження, засуджений не заперечує того, що саме він ударами ножа вбив ОСОБА_12 . Такі показання засудженого підтверджені сукупністю інших доказів у справі, яким суд дав належну оцінку.
Стаття 36 КК України передбачає право на захист від суспільно-небезпечного посягання шляхом завдання шкоди тому, хто посягає, якщо такі дії були зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

За результатами вивчення матеріалів провадження не встановлено обставин, які підтверджували б показання засудженого та доводи його захисника про перевищення ОСОБА_5 меж необхідної оборони.
Так, вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених саме ч. 1 ст. 115 КК України підтверджено його ж показаннями, наданими в судовому засіданні. Так, засуджений зазначив про те, що бачив, що потерпілий став іти на нього, тримаючи в руках ніж, після чого ОСОБА_5 відібрав ножа у ОСОБА_11 . Тобто, сам засуджений не зазначав про те, що потерпілий вчиняв щодо нього реальне, суспільно небезпечне посягання, чи будь які інші активні дії, спрямовані на порушення охоронюваних законом прав ОСОБА_5 , які створювали б реальну загрозу заподіяння шкоди.

Показання ОСОБА_5 підтверджено показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також судово-медичного експерта ОСОБА_17 . Показання вказаних осіб, а також дані, що містяться у висновку експерта №732 від 21.07.2014 року, у їх сукупності та взаємозв?язку, спростовують доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 діяв у межах необхідної оборони, або ж його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України.

Крім того, твердження, аналогічні тим, що наведені захисником у касаційній скарзі, ОСОБА_5 висловив у місцевому суді під час розгляду справи та разом зі своїм захисником в апеляційній скарзі на вирок цього суду. З судових рішень видно, що зазначені твердження визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів із цього питання суди належним чином мотивували. Вони підтверджені доказами, які судом ретельно перевірено і належно оцінено. У касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки судів за обговорюваними твердженнями.

За таких обставин суд законно й обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому підстави для їх перекваліфікації на ст. 118 КК України чи на будь який інший закон відсутні, як і відсутні підстави для скасування судових рішень.
Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та постановив судове рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Мотивувальна частина вироку містить, у тому числі, й формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини ОСОБА_5 і мотивів вчиненого ним. Всі наявні у справі суперечності усунуті, про що зазначено в судовому рішенні.
З урахуванням змін, внесених апеляційним судом, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні судами враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, а також всі обставини справи, у тому числі й такі, що пом?якшують та обтяжують засудженому покарання. Апеляційним судом ОСОБА_5 пом?якшено покарання до межі, близької до мінімальної, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20