Вирок
Іменем України
18.10.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000652 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», стрілець вожатий службових собак 3 відділення стрілецького взводу військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України

в с т а н о в и в:
28.08.2014 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Того ж дня ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 де наказом командира цієї ж військової частини зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-вожатого службових собак 3 відділення стрілецького взводу вищевказаної частини.

Будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

02.12.2014 року солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 було надано відпустку за сімейними обставинами на строк до 11.12.2014р.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 11.12.2014 року не з`явився з відпустки у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 27.08.2015 року, тобто до моменту його звільнення з військової служби у зв`язку з відсутністю у військовій частині.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №209 від 29.08.2015 солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби як такого, який самовільно залишив військову частину.

У період з 11.12.2014р. по 27.08.2015р. солдат ОСОБА_4 ухилявся від проходження військової служби та проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, призваним за мобілізацією, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 11.12.2014 року не з`явився з відпустки у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 27.08.2015 року, тобто до моменту його звільнення з військової служби у зв`язку з відсутністю у військовій частині, чим вчинив нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України доведена повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий на обліку в психіатра та нарколога не числиться, має на утриманні матір, яка є інвалідом ІІ групи, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не виявлено.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді 2 років позбавлення волі. Суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1