У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016р. м.Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , представника цивільного позивача ТОВ «Софт-Макс» адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ТОВ «Софт-Макс» про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0005312 від 16.08.2013р., -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Приморського райсуду м.Одеси звернувся директор ТОВ «Софт-Макс» з клопотанням про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0005312 від 16.08.2013р.

В обґрунтування скарги заявник посилається на наступне.

В провадженні СВ Шевченківського ОП Приморського ОП ГУНП в Одеської області знаходяться матеріали кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013р., за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 УК України, у зв`язку із заволодінням майном ТОВ «Софт-Макс».

ТОВ «Софт-Макс» в 2008 році ввезло на територію України автомобіль марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 по вантажній митній декларації №125010000/8/100260 від 22.01.2008р.

У жовтні 2008р. при проведенні інвентаризації ТОВ «Софт-Макс» була встановлена недостача вищезгаданого автомобіля вартістю 109 350 грн.

Таким чином, розмір матеріального збитку, нанесеного ТОВ «Софт-Макс» складає 109 350 грн. ТОВ «Софт-Макс» визнане цивільним позивачем.

У органах ДАІ автомобіль марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 зареєстрував на своє ім`я ОСОБА_4 .

Покупець надав органу ДАІ і зареєстрував транспортний засіб на підставі вантажної митної декларації, що належить ТОВ «Софт-Макс».

Також покупець надав в ДАІ для реєстрації автомобіля підроблений приймально-здавальний акт між ТОВ «Софт-Макс» і його ділером - ТОВ «Бастіон-Південь». Згідно п.6 висновки судово-почеркознавчої експертизи №16558/02 від 22 грудня 2010 року підпис від імені директора ТОВ «Софт-Макс» ОСОБА_5 на акті прийому-передачі автомобіля марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 , виконана не самій ОСОБА_5 , а іншими особами.

З власником автомобіля покупець не розрахувався за автомобіль. В даний час вказаний транспортний засіб, відносно якого були здійснені протиправні дії, знаходиться в експлуатації, що може привести до зменшення його товарної вартості і втрати.

З метою забезпечення цивільного позову та збереження речових доказів по кримінальному провадженню просив накласти арешт на зазначений автомобіль.

Як на правову підставу накладення арешту заявник посилається на вимоги ст.ст.131, 132, 170, 171, 172 КПК Украины.

Згідно із ч.1 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судовому засіданні адвокат скаргу підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі з наведених підстав.

Прокурор у судове засідання не з`явився. Причини неявки дуду не відомі.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, в провадженні СВ Шевченківського ОП Приморського ОП ГУНП в Одеської області знаходяться матеріали кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013р., за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 УК України, у зв`язку із заволодінням майном ТОВ «Софт-Макс».

ТОВ «Софт-Макс» в 2008 році ввезло на територію України автомобіль марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 по вантажній митній декларації №125010000/8/100260 від 22.01.2008р.

У жовтні 2008р. при проведенні інвентаризації ТОВ «Софт-Макс» була встановлена недостача вищезгаданого автомобіля вартістю 109 350 грн.

Таким чином, розмір матеріального збитку, нанесеного ТОВ «Софт-Макс» складає 109 350 грн. ТОВ «Софт-Макс» визнане цивільним позивачем.

У органах ДАІ автомобіль марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 зареєстрував на своє ім`я ОСОБА_4 .

Покупець надав органу ДАІ і зареєстрував транспортний засіб на підставі вантажної митної декларації, що належить ТОВ «Софт-Макс».

Також покупець надав в ДАІ для реєстрації автомобіля підроблений приймально-здавальний акт між ТОВ «Софт-Макс» і його ділером - ТОВ «Бастіон-Південь». Згідно п.6 висновки судово-почеркознавчої експертизи №16558/02 від 22 грудня 2010 року підпис від імені директора ТОВ «Софт-Макс» ОСОБА_5 на акті прийому-передачі автомобіля марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 , виконана не самій ОСОБА_5 , а іншими особами.

З власником автомобіля покупець не розрахувався за автомобіль. В даний час вказаний транспортний засіб, відносно якого були здійснені протиправні дії, знаходиться в експлуатації, що може привести до зменшення його товарної вартості і втрати.

Згідно із ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частинами 1 та 2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Частиною 8 ст.170 КПК України встановлено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Якщо майно перебуває у власності добросовісного набувача, воно може бути арештовано з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням наведеного з метою недопущення знищення, відчуження, передачі в тимчасове володіння іншим особам, зникнення, втрати або пошкодження вищевказаного автомобілю, розумність та співрозмірність застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, приходжу до висновку про необхідність накладення арешту шляхом заборони особам, у володінні яких перебуває зазначений автомобілі відчужувати його та розпоряджатися ним.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.2, 3, 7-9, 84, 98, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу директора ТОВ «Софт-Макс» про накладення арешту на автомобіль Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 по кримінальному провадженню №0005312 від 16.08.2013р. задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки Mitsubishi L200 кузов № НОМЕР_1 шляхом встановлення заборони будь-яким особам будь-яким чином розпоряджатися цим майном та використовувати його.

Виконання даної ухвали доручити Головному сервісному центру МВС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1
04.08.2016