Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/292/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0010273 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2016 року, яким
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець Кіровограда, раніше судимий:
13.01.2010 року Кіровським районним судом Кіровограда за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
18.09.2015 року Кіровським районним судом Кіровограда за ч 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
засуджений: за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі вимог ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі вимог ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2015 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Вирішено долю речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном (грабіжу), вчиненого повторно, та у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за таких обставин.

Так, 26.10.2015 року о 11-00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території ринку « Черьомушки» м. Кіровограда по пр. Правди 2, побачив на прилавку торгівельні ваги, та з метою їх заволодінням, користуючись тим, що продавець ОСОБА_10 відволіклась, схопив ваги вартістю 465 грн. Однак в цей момент був помічений свідком ОСОБА_11 , яка сповістила продавця, яка почала кричати в слід ОСОБА_7 , та побігла за ним з вимогою зупинитись. Але ОСОБА_7 , не реагуючі на крики, з місця пригоди зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 465 грн.

Крім того, 27.10.2015 року о 14-00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території ринку «Черьомушки» м. Кіровограда по пр. Правди 2, шляхом вільного доступу з прилавку торгівельного місця №25 потерпілої ОСОБА_13 , користуючись її неуважністю, повторно, таємно викрав 10 пар шкарпеток на загальну суму 180 грн., які сховав під куртку. Однак в цей момент він був помічений охороною ринку, які і затримали ОСОБА_7 на місці пригоди. Тобто ОСОБА_7 не зміг розпорядитись викраденим майном з незалежних від його волі причин.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким дії її підзахисного перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі. Свої вимоги захисник мотивує тим, що потерпіла ОСОБА_12 під час допиту пояснила, що під час здійснення викрадення її майна вона не спостерігала за обвинуваченим. Також ОСОБА_12 зазначено, що ринок є публічним місцем, де завжди шумно і знаходяться багато людей, а тому обвинувачений під час викрадання майна не міг чути криків потерпілої з приводу повернення викраденого. Внаслідок чого в мотивувальній частині вироку не враховані викладені відомості, і, як наслідок, невірно кваліфіковано дії її підзахисного за ч. 2 ст. 186 КК України. Разом з тим, на думку захисту, суб`єктивна сторона протиправної дії обвинуваченого полягала саме у таємному заволодінні чужим майном. Так при здійсненні крадіжки вагів у потерпілої ОСОБА_12 її підзахисний, побачивши що за ним ніхто не спостерігає, вчинив таємне викрадення чужого майна, після чого, почав тікати не чуючи ніяких звуків позаду себе, що підтверджується показаннями потерпілої та свідків.

В своїй апеляційній скарзі прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 186 у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі вимог ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі вимог ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду Кіровограда від 18.09.2015 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Разом з тим прокурор у своїй апеляційній скарзі просить виключити обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, та під час апеляційного розгляду допитати обвинуваченого, дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують ОСОБА_7 , як особу. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки тому факту, що на початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, однак надав суду суперечливі показання, у зв`язку із чим в судовому засіданні були допитані потерпілі. Крім того, судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, про яке останнім зазначено у своїх показаннях, однак прокурор вважає, що в даному випадку воно відсутнє. Так, як вважає прокурор, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Тому, незважаючи на добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_12 , запевнення суду про визнання вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинуваченим надано суду в деякому суперечливі показання, чим останній все ж таки намагався уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин. Поряд з цим, при призначенні покарання судом не враховано те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих кримінальних правопорушень, на даний час є засудженим вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2015 року на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, оскільки практично через місяць після набрання попереднім вироком законної сили, в період іспитового строку вчинив ряд нових кримінальних правопорушень проти власності, які кримінальним законом віднесено до категорії тяжких та середньої тяжкості, що знову ж таки свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 та неможливості його виправлення без відбування більш суворого покарання у місцях позбавлення волі, оскільки мета покарання, передбачена вимогами ст. 65 КК України, досягнута бути не може. Разом з тим,на думку прокурора, судом необґрунтовано визнано, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе в разі часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2015 року, а саме на строк 6 місяців, оскільки таке покарання, призначене судом, не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого

ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч 2 ст. 185 КК України, оскільки вина останнього повністю підтверджується доказами, які суд першої інстанції всебічно та повно дослідив під час судового розгляду, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що х він 26.10.2015 року о 11-00 год. перебуваючи на території ринку «Черьомушки» м. Кіровограда, побачив на прилавку торгівельні ваги, та, схопив ваги, побіг з ринку, але він не чув, щоб хтось за ним біг, або кричав зупинитись, а наступного дня, в обід, він перебуваючи на території ринку «Черьомушки» м. Кіровограда по пр. Правди 2, побачив біля прилавку пачку шкарпеток, яки таємно від присутніх, викрав та сховав під куртку, однак в цей момент був помічений охороною ринку, які його і затримали;

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, згідно яких 26.10.2015 року о 11-00 год. вона торгувала на ринку «Черьомушки» м. Кіровограда по пр. Правди 2, коли почула як свідок повідомила її що обвинувачений викрав її ваги, озирнувшись вона побачила обвинуваченого ОСОБА_7 , який тримав в руках її ваги та намагався зникнути з ними з ринку, вона почала йому кричати та бігти за ним, але обвинувачений втік;

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 в суді першої інстанції, з яких вбачається, що 27.10.2015 року вона торгувала на території ринку «Черьомушки» м. Кіровограда по пр. Правди 2, та особисто не бачила як обвинувачений викрав в торгівельного місця шкарпетки, однак побачила коли його вже затримала охорона, та у нього з під куртки випали шкарпетки, якими вона торгувала;
- заявами потерпілих, щодо скоєння відносно них злочину (т. 1,

а.с. 3,40).

- протоколами пред`явлення особи особисто та за фотознімками, де потерпілі та свідки впізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка скоїла вищевикладені злочини (т. 1, а.с. 16,23,29,58,69,75,81);

- висновками експерта про вартість викраденого майна (т. 1, а.с. 37,89);

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно та незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Таким чином колегія суддів залишає без задоволення апеляційні вимоги захисту стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , по епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_12 , з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки останній вчинив відкрите викрадення майна перебуваючи в людному місці, а саме на території ринку «Черьомушки», на очах у багатьох людей, та ще в передобідню годину. Тому, враховуючи місце та час вчинення кримінального правопорушення, а також те, що він був виявлений потерпілою під час викрадення її майна, яка намагалась його зупинити, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений діяв відкрито, не зважаючи на присутність сторонніх осіб. При цьому, він не тільки усвідомлював, що таке викрадення є помітним для сторонніх осіб, але й нехтував цією обставиною.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі й ті обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , а саме те, що ОСОБА_7 раніше судимий та скоїв злочин під час випробувального терміну.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у призначений судом строк, в межах санкцій ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України.
Також суд першої інстанції правильно частково приєднав не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду Кіровограда від 18.09.2015 року, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин під час іспитового строку.
Тому в частині м`якості призначеного покарання апеляційна скарга прокурора не може бути задоволена.
Не підлягають задоволенню також апеляційні вимоги прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 й щодо виключення обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 щире каяття, через те, що він начебто в суді першої інстанції надав суперечливі показання, чим намагався уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки під час судового засідання в суді першої інстанції обвинувачений надав показання вчинення ним кримінальних правопорушень, виходячи з особистого усвідомлення ним фактичних обставин скоєння вищевикладених кримінальних правопорушень, які у свою чергу узгоджуються з об`ємом обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, через що відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 надав суду першої інстанції суперечливі показання з метою уникнення відповідальності за більш тяжкий злочин.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не має.

Разом з тим, зараховуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, тобто з 27.10.2015 року, суд першої інстанції не зазначив по який час підлягає зарахуванню вказаний строк попереднього ув`язнення.

Оскільки вирок районного суду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 532 КПК України, набирає законної сили після ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто 29.03.2016 року, тому вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.01.2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, в частині обчислення строку відбування покарання, необхідно змінити, зарахувавши, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України,у строк відбування покарання ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення з 27.10.2015 року по 29.03.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Врешті вищевказаний вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 72 ч. 5 КК України, ст. ст. 376, 404 ч. 2, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч 2 ст. 185 КК України, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, в частині обчислення строку відбування покарання, змінити.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення з 27.10.2015 року по 29.03.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Врешті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4