справа №622/1233/15-к
провадження №1-кп/619/185/16
УХВАЛА
06 квітня 2016 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України,
проживаючого за адресою:
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст. 317 КК України,
16 березня 2016 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст. 317 КК України.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року було призначено підготовче судове засідання, під час якого захисником та обвинуваченим заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст.. 291 КПК України, оскільки не розкритий склад злочину, передбачений ч.1 ст. 317 КК України, не зазначено конкретно які приміщення надавалися обвинуваченим для вживання та виготовлення наркотичних засобів.
Прокурор заперечував проти клопотання, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, а обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Тобто, після отримання обвинувального акта суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Враховуючи вимоги ст. 291 КПК України , обвинувальний акт - підсумковий процесуальний документ досудового розслідування, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, в якому викладається сутність обвинувачення та його підстави (докази); дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченного), визначаються межі майбутнього судового розгляду.
В обвинувальному акті дається офіційна оцінка дій підозрюваного (обвинуваченого) та здійснюється публічний аналіз зібраних у справі доказів, публічно визначаються юридично значимі елементи об`єктивної істини, встановленої у справі. Він є найважливішим гарантом захисту прав і законних інтересів підозрюваного (обвинуваченного) та всіх інших учасників процесу, гарантом правосуддя.
Частина 1 ст. 337 КПК зазначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах , які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинено повторно, що передбачено ч.2 ст. 309 КК України.
Частиною 1 ст. 223 передбачено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Крім того, при кваліфікуванні дій ОСОБА_5 як незаконне придбання та перевезення наркотичних засобів, в обвинувальному акті не зазначено у чому виразилися ці дії.
Як роз`яснено в п.3 Постанови №4 від 26.04.2002 року Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним придбанням розуміється також збирання залишків наркотиковмісних рослин на пожнивних земельних площах після зняття з них охорони, на земельних ділянках громадян, а також збирання таких дикорослих рослин чи їх частин на пустирях. Незаконне перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів полягає в умисному переміщенні їх будь-яким видом транспорту в межах території України з порушенням порядку і правил, установлених чинним законодавством. Від перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів слід відрізняти їх перенесення з одного місця в інше, під час якого транспорт не використовується. Такі дії мають розглядатись як зберігання цих засобів і речовин.
До того ж, в обвинувальному акті відсутнє посилання, чому зроблений висновок, що в діях ОСОБА_5 присутня кваліфікуюча ознака ч.2 ст. 309 КК України - повторність.
Згідно зі ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у наданні приміщення для незаконного вживання, виготовлення наркотичних засобів, що передбачено ч.1 ст. 317 КК України.
Описова частина фактичних обставин кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 317 КК України викладена ідентично описовій частині кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, з зазначенням, що в ході проведення негласних слідчих дій, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що ОСОБА_5 , на протязі часу з 09.07.2015 року по 17.08.2015 року, надавав добровільно ОСОБА_6 приміщення свого гаражу та іноді квартири для вживання наркотичних засобів, які особисто виготовляв разом з ОСОБА_6 .
Як роз`яснено в п. 16 зазначеної вище постанови Пленуму за змістом статті 317 КК під місцями для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних
засобів, психотропних речовин або їх аналогів розуміються будь-які жилі або нежилі приміщення (будинок, квартира, казино, більярдна, лазня, гараж, сарай, склад, горище, підвал, землянка тощо) за умови, що вони визначені для використання із зазначеною метою. Під наданням приміщення для вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів потрібно розуміти забезпечення можливості одній чи декільком особам використати його в такий спосіб хоча б один раз.
Суд зазначає, що в обвинувальному акті не зазначено який саме гараж та яка саме квартира, за якою адресою, кому вони належать на праві власності надавалися ОСОБА_5 для незаконного вживання, виготовлення наркотичних засобів та чи визначені вони для мети незаконного вживання, виготовлення наркотичних засобів.
До того ж, виходячи з викладу встановлених прокурором фактичних обставин, мова йде про декілька епізодів «надання гаражу та іноді квартири», тоді як дії кваліфіковані за ч.1 ст. 317 КК України без обґрунтування.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому с управі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про такі факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Суд зазначає, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, які суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Суд вважає, що такі недоліки суттєво впливають на правильність формулювання обвинувачення щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.
Такий виклад фактичних обставин справи унеможливить зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Згідно ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.
Враховуючи, що обвинувальний акт з додатками містять відомості, що суперечать одне одному, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.
Керуючись ст.ст. 291, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1