АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/381/16 Справа № 204/2045/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року місто Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2016 року, якою відмовлено у задоволені клопотання про звільнення від відбування подальшого покарання у зв`язку з тяжкою хворобою.

за участю учасників провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника засудженого: ОСОБА_6

представників потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою.
Як вбачається з ухвали Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, ОСОБА_7 було засуджено ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні вказувала на те, що з 10 липня 2014 року ОСОБА_7 знаходився в Багатопрофільній лікарні при Дніпропетровському СІЗО, так як відповідно до медичної документації ОСОБА_7 страждає ювенільним ревматоїдним артритом, поліаптрикулярний варіант, активність І ступеню, повільно прогресуючий перебіг, серонегативний, II рентгенологічна стадія в сполученні: з системною склеродермією, активність І ступеню, з ураженням шкіри та атрофії м`язів. Міокардіосклероз міокардитичний. Серцева недостатність І стадії. Спленомегалія. Хронічний гастродуоденіт, асоційований з хелікобактерною інфекцією в фазі затихаючого загострення. Хронічний некомпенсований тонзиліт. Кушингоїдне ожиріння І-ІІ ступеню. У висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 503/ж від 18.03.2014 року зазначено, що на час останньої госпіталізації у 2014 році у ОСОБА_7 було відмічено розвиток та прогресуюче наростання явищ недостатності мітрального та тристулкового клапанів; нефропатії з гіпертензивним синдромом, які свідчать про загрозливі для життя явища та є віддзеркаленням загострення перебігу його захворювання. Динаміка перебігу захворювання свідчить про термінальну стадію.

Виявлене у ОСОБА_7 захворювання являється рідким та таким, що його важко діагностувати, і яке потребує постійного спостереження і необхідного тривалого лікування та відповідно до п.п. 5, 12 Додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (пункт 1 розділу VI) Наказу № 1348/5/572 Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» є законною та обґрунтованою підставою для звільнення його від відбування подальшого покарання. ОСОБА_7 має позитивні характеристики, але до праці не залучався в зв`язку із станом здоров`я. Він щиросердно розкаявся у скоєному ним правопорушенні. Проте його самопочуття постійно погіршується і якщо він й надалі буде перебувати за ґратами це може скінчитися скорою смертю. Багатопрофільна лікарня при ДСІ УДПС України в Дніпропетровській області не має належних спеціалістів та можливості надати ОСОБА_7 якісну медичну допомогу.

Суд першої інстанції не погодившись з доводами захисника та відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, у зв`язку з тяжкою хворобою, послався на те, що сам факт захворювання засудженого на тяжку хворобу, сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою на п.2 ст. 84 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на порушення судом першої інстанції матеріального закону,вказуючи що в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, якою провадження було скасовано та призначено новий судовий розгляд, не вказано про порушення судом першої інстанції підстав звільнення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 84 КК України, а тому суд при новому розгляді порушив вимоги закону та погіршив становище засудженого.

Також захисник вказує що строк на апеляційне оскарження згідно до рішення апеляційного суду від 23 липня 2015 року, було поновлено в супереч ст. 537, 539 КПК України.

ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що істотно порушує права засудженого, а тому підлягає скасуванню.

Мотивуючи апеляційну скаргу, захисник також вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, та вказує що під час допиту лікаря СІЗО ОСОБА_13 було порушено процедуру, та у захисника не було можливості допитати лікаря, та посилається на ч. 6 ст. 352 КПК України.

Крім того, захисник ОСОБА_6 , вважає що в матеріалах провадження достатньо об`єктивних обставин, таких як медичної документації, висновок лікарської комісії, для постановлення апеляційного рішення та просить задовольнити її апеляційну скаргу та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою.

В запереченнях до апеляційної скарги, представник потерпілої- Нем*ятий Г. О. та представник потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_9 просять апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська залишити без змін.

В обґрунтування свого заперечення захисник посилається до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 8 від 28.09.1973 року, та доповнень «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбування покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», та зазначає що фактично виявлене захворювання на тяжку хворобу, не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Представники потерпілих, мотивуючи своє заперечення вказує що відповідно до висновку спеціальної медичної комісії багатопрофільної лікарні для засуджених Дніпропетровського СІЗО від 21.04.2015 року не вбачається яким саме чином хвороба засудженого ОСОБА_7 перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Також в запереченнях зазначено, що засуджений ОСОБА_7 у судові засідання не з`являвся, не надавав належних документів з яких би вбачалося про його термінове або необхідне лікування, та не повідомляв суду про поважність причин неявки.

Вказують представники на те,що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 вбачається, що засудженому ОСОБА_7 потрібна постійна кваліфікована медична допомога, за межами України, та що у засудженого ОСОБА_7 наявна медична страховка. Однак представники вказують що згідно до закону України «Про державну прикордонну службу України» - прикордонною службою не допускається до виїзду з України, або в`їзду осіб яким обмежено право у виїзді, згідно до доручень правоохоронних органів, оскільки відповідно до вироку суду з засудженого стягнуто відшкодування матеріальної та моральної шкоди в рахунок відшкодування шкоди потерпілим, та захисник Нем*ятий Г. О. вказує що на данний час ОСОБА_7 , ні яким чином не відшкодовано шкоди потерпілим, тобто є зобов`язання перед потерпілими.

Вислухав суддю- доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , яка просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити ухвалу про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, думку потерпілих та їх представників, які просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, думку прокурора, яка не заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши у судовому засіданні висновки спеціальної медичної комісії від 21 квітня 2014 року та допитавши лікаря-терапевта відділення багатопрофільної лікарні для засуджених при Дніпропетровському СІЗО ОСОБА_13 , суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що кардіологічне захворювання виявлене у ОСОБА_7 , відповідно до п. 8.1 Наказу № 1348/5/572 Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08. 2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», підпадає під дію закону, який передбачає звільнення від відбування покарання, але це не обов`язок , а право суду.

Суд звільняє засуджених від відбуття покарання, якщо лікарська комісія прийде до висновку та суд погодиться з цим висновком, що саме хвороба засудженого об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню ним покарання.

Колегія суддів погодилась з висновками суду про те,що матеріали провадження не містять висновків лікарської комісії з приводу того, що засуджений не може отримувати належне лікування у місцях позбавлення волі та його хвороба перешкоджає подальшому відбуванню ним покарання.

Допитаний у судовому засіданні лікар терапевт ОСОБА_13 тільки підтвердив наявність у засудженого захворювання, яке є підставою для подання в суд матеріалів для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Крім того, висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого не відповідає закону, оскільки не можна встановити, коли було проведено засідання вказаної комісії,оскільки відсутня дана ( а.с. 162 т.1) та на обороті дата кимось дописана. Вказаний висновок не належним чином завірено, що викликає сумніви у його законності.

Лікарська комісія та адміністрація місця позбавлення волі не ставила питання про те, що виявлене у ОСОБА_14 захворювання, яке може бути підставою для звільнення засудженого, за своїм характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Суд першої інстанції та апеляційний суд прийняв належні засоби для виклику ОСОБА_14 до судового засідання з метою вирішення питання про стан здоров`я засудженого та можливості призначити судово- медичну експертизу, але ОСОБА_14 до суду першої інстанції та до апеляційного суду не з`явився та до апеляційного суду надійшла його заява, де він не бажає приймати участь у розгляді провадження , та надсилає лист з Києва ,зазначаючи адресу « до востребувания», що неуможливлює виклик його до суду з метою встановлення його стану здоров`я.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційної інстанції вказала що не має зв`язку з ОСОБА_14 та не знає його місце знаходження, а тому суд першої інстанції обґрунтовано при розгляді провадження враховував тільки ті дані, які містить провадження, з чим погодилася колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ,що матеріали провадження не містять висновків та допитаний представник лікарської комісії не надав висновку про те, що захворювання та стан ОСОБА_14 перешкоджають подальшому відбуванню покарання та подальше відбування покарання загрожує його життю і може призвести до серйозного погіршення стану його здоров`я, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким було відмовлено в задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_14 у зв`язку з тяжкою хворобою.

Враховуючи навіть те,що медична допомога, яку отримував ОСОБА_14 в медичному закладі пенітенціарної служби, не відповідає лікуванню, необхідно зазначити, що засуджений може отримувати платну медичну допомогу за рахунок особистих коштів у лікувальних закладах охорони здоров`я , що мають ліцензію МОЗ України, що передбачено ст.. 116 КВК України.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст. 84 КК України, суд при вирішенні питання щодо звільнення засудженого, крім тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, повинен враховувати тяжкість вчиненого злочину та обставини скоєння злочину, дані про особу засудженого та невідбутий строк покарання.

Згідно до провадження, ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст. 286 КК України, та скоєне потягло тяжкі наслідки, а саме смерть лікаря швидкої допомоги та ОСОБА_7 на протязі значного часу ні яким чином не відшкодував шкоди потерпілим, що може свідчити про відсутність каяття засудженого. На час подання клопотання засуджений відбув покарання строком 10 місяців, тобто не значний термін, враховуючи знаходження у медичному закладі СІЗО.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції матеріального права, оскільки ухвалою апеляційного суду від 23 липня 2015 року було скасовано ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з порушення норм кримінально- процесуального закону та призначено новий судовий розгляд, а тому апеляційний суд відповідно до вимог ч.2 ст. 415 КПК, не мав права вирішувати наперед застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування вимог ст. 84 КК України.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу порушення прав на захист, а саме не надання можливості захиснику надавати питання лікарю, якого було допитано у судовому засіданні.

Судове засідання суду першої інстанції провадилося за участю захисника, тоді як засуджений на неодноразові виклики суду не з`являвся. Захисник у судовому засіданні мав змогу надавати питання лікарю, та не скористався цим правом, оскільки лікар тільки підтвердив висновок лікарської комісії щодо захворювання засудженого.

Щодо участі у судовому засіданні потерпілих та їх представників, колегія суддів керується вимогами ч.2 ст. 534 КПК України, а саме що судові рішення, які набрали законної сили підлягають безумовному виконанню у тому числі судом. Рішення апеляційного суду від 23 липня 2015 року щодо участі потерпілих та їх представників набрало законної сили та не може бути предметом розгляду у даному провадженні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 84 КК України, ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 , якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області остаточна та не підлягає оскарженню.

Судді
Апеляційного суду

------------------------- ------------------------

ОСОБА_15 ОСОБА_4 ОСОБА_3