АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1072/16-к Номер провадження 11-кп/786/694/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.1ст.286КК-Н.Т.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 і прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2 червня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, працюючого за домовленістю співробітником соціально-духовного центру реабілітації в АДРЕСА_1 де і мешкає по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання - 2 роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладанням обов`язків: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без відому органу кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Полтавського відділення ХНДІСЕ судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи №5 від 03.02.2016 року у сумі 1920 грн.

Вирішено питання із речовими доказами.

В апеляції потерпілий ОСОБА_9 не погоджуючись із висновком суду у частині призначення покарання та вирішення цивільного позову просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним з призначенням покарання у виді трьох років обмеження волі і задовольнити його позов у солідарному порядку із засудженого та Моторного страхового бюро України у сумі 49 403 грн. 59 коп. та моральну шкоду 30 000грн.,

Автомобіль «фольксваген» переданий власнику ОСОБА_10 , що оспорюється апелянтом, просить повернути йому , як користувачу.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий вказує, що ОСОБА_7 вину визнав частково, не розкаявся, шкоду добровільно не відшкодував,

У апеляції прокурора також ставиться питання про ухвалення нового вироку, яким прокурор вважає за необхідне призначити максимальне покарання винному та звільнити його від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі.

Фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій учасники судового провадження не оспорюють.

Як встановив суд, 15 червня 2015 року о 08 год. 28 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz MB 100 D» без посвідчення на право керування транспортними засобами і рухаючись по вул. Московській у м, Кременчуці допустив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Jetta» який рухався у попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_9

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «Mercedes Benz MB 100 D» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , перед зміною свого напрямку руху, не переконався у безпеці виконуваного маневру обгону чим порушив вимоги п. п, 10.1, 14.2 (б), 14.6 (е) «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;

14.6. Обгін заборонено:

е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку;

В результаті зіткнення ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді; саден голови, закритого перелому 9-го ребра по лопатковій лінії зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, виступ потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_8 про призначення більш суворого покарання винному та задоволення його позову, міркування прокурора про ухвалення нового вироку з підстав наведених у апеляції потерпілого, заперечення на це ОСОБА_7 який фактично вину визнав і не заперечував відшкодування шкоди за рішенням суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню а прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду необхідно скасувати у частині звільнення особи від відбування покарання на підставі ст..75 КК України та залишення цивільного позову без розгляду з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.286 КК України обґрунтовано доказами, які зібрані та досліджені відповідно до вимог ст.93.94 КПК України. Учасники судового провадження такі докази і фактичні обставини справи, кваліфікацію дій за ч.1 ст.286 КК України не оспорюють. Суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 ставить питання про постановлення нового вироку з призначенням більш суворого покарання у виді 3 років обмеження волі оскільки суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України, а у апеляції процесуального прокурора, яку не підтримав прокурор у судовому засіданні просить про призначення більш суворого покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.420 КПК України скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ст.65 КК України суд, вирішуючи питання про призначення покарання правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання і призначив 2 роки обмеження волі, що відповідає закону.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, суд може при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням з наведенням відповідних мотивів прийнятого такого рішення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України місцевий суд не дотримався вказаних норм закону. У поданій апеляції потерпілого обґрунтовано зазначено про безпідставність застосування положень ст.75 КК України, оскільки, як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд, постановляючи таке рішення, недостатньо врахував наслідки вчиненого злочину, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, пошкоджений транспорт не відремонтований, небажання особи відшкодувати шкоду, обвинувачений немає постійного місця роботи та постійного заробітку. Даних про те, що зазначену шкоду ОСОБА_7 намагався відшкодувати, в матеріалах справи немає, а тому суд прийшов до передчасного висновку про можливість звільнення особи від відбування покарання.
На думку колегії суддів, зважаючи на викладені вище обставини, перевиховання та виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе. Слід застосувати реальне покарання, яке визначив суд першої інстанції.

Підстав для призначення більш суворого покарання про що просив, як потерпілий, так і прокурор у апеляції, то колегія суддів з ними не погоджується, оскільки таке покарання було б максимальним і не відповідає обставинам по справі, оскільки воно повинно бути достатнім і необхідним для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 вважає за необхідне скасувати у частині звільнення особи від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Що ж стосується доводів потерпілого про те, що суд безпідставно залишив його позов без розгляду, то колегія суддів вважає їх обгрунтованими.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтримав цивільний позов про відшкодування майнової шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 та Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на 49403 грн. 59 коп. та моральної шкоди в сумі 30000 гри.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Із матеріалів провадження вбачається, що між потерпілим Шевченком та МТСБУ 20.09.2014 року був укладений поліс №АІ/1768179 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Незважаючи на це суд прийнявши до уваги заперечення представника МТСБУ ОСОБА_11 про необхідність визнання особи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України безпідставно погодився із нею щодо неможливості стягнення застрахованої суми відшкодування із МТСБУ без відповідних документів в обґрунтування суми коштів, що не відповідає вимогам закону.

В залежності від заявлених умов відшкодування і у порядку передбаченого угоди обов`язкового страхування заявнику суд повинен був встановити розмір відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП.

Тому, звернення в кримінальному провадженні позивача ОСОБА_9 з певними вимогами щодо відшкодування шкоди не є передчасним. Посилання позивача про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди з МТСБУ та обвинуваченого, який не дав згоди відповідно до положень страхування з МТСБУ на добровільне стягнення з нього всієї суми заподіяної шкоди не може бути перешкодою для стягнення такої суми саме із винного і погіршення його становища у такому випадку не може бети перешкодою для вирішення цивільного позову по суті. А тому за таких підстав підлягає скасуванню судове рішення щодо вирішення цивільного позову з направленням справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Разом із тим, суд правильно послався на ч.2 ст. 124 КПК України щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертами Полтавського відділення ХНДІСЕ судової авто-технічної експертизи №5 від 03.02.2016 року в сумі 1920 грн., але у резолютивній частині вироку такі кошти стягнув на користь установи, що є неправильним, а тому підлягає уточненню.

Посилання потерпілого щодо неправильного вирішення питання про повернення автомобіля, то у цій частині суд згідно закону правильно повернув автомобіль власнику машини.

На підставі викладеного, керуючись ст..404,405,409,407,414,420 КПК України, колегія суддів,-

Засудила:

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а апеляцію потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука від 2 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 у частині звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та вирішення цивільного позову - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України до покарання призначеного судом - 2 роки обмеження волі.

У порядку цивільного судочинства направити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 на новий судовий розгляд у той же суд у іншому складі суду.

Вирок суду у частині вирішення судових витрат уточнити та зазначити про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи №5 від 03.02.2016 року в сумі 1920 грн., у іншій частині цей вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок суду може бути оскаржено усіма учасниками судового провадження у касаційному порядку до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

С У Д Д І

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4