АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1098/16-к Номер провадження 11-кп/786/519/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.1ст.115КК-ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 у інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду від 8 квітня 2016 року.

Цим вироком засуджений

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з середньо освітою, не працюючого, на утриманні має неповнолітню дитину, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
за ч.1 ст. 115 КК України на 9 ( дев`ять) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано йому термін попереднього ув`язнення з моменту затримання 24.12.2015 року по 08.04.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 245 грн. 52 коп.
В апеляції захисник ОСОБА_8 у інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляцію у якій просить змінити вирок суду та перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд займаючи обвинувальну позицію незаконно послався на доказ його вини відмову особи від проведення слідчого експерименту, крім цього у висновку судово-медичного експерта відсутні дані, які б свідчили про положення та взаєморозташування потерпілого і нападаючого під час отримання таких ножових поранень, а тому механізм тілесних ушкоджень залишився не з`ясованим, показання експерта ОСОБА_9 щодо виключення можливості отримання 2 ножових поранень шляхом їх само спричинення є сумнівними, тому що вони на його думку були спричинені у ході боротьби, оскільки потерпілий вів себе агресивно, мотив вчиненого діяння не встановлено, а тому версія обвинувачення про вчинення умисного вбивства є припущенням.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Суд встановив, що 23.12.2015року близько 19 години, ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 за місцем їх спільного мешкання у будинку АДРЕСА_1 та області розпивали алкогольні напої. У ході раптової сварки ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 наніс останньому два удари кухонним ножем в область лівої частини грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження у виді 2 окремих сліпих проникаючих колото-різаних поранень з пошкодженням серця та лівої легені. Такі тілесні ушкодження утворились у короткий проміжок часу, від не менш ніж двократної дії колото-ріжучого предмету, а стосовно живої особи є тяжкими тілесними ушкодженнями, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від чого настала масивна внутрішня кровотеча, що потягло за собою смерть ОСОБА_10 .
Після чого ОСОБА_7 із знайомим відтягнули труп ОСОБА_10 до сараю, де він 24.12.2015року о 21 годині і був виявлений працівниками поліції.
Окрім того, на тілі потерпілого виявлено рану нижньої губи по внутрішній поверхні, яка утворилась незадовго до настання смерті від однократної дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.
Також, виявлено садна тулубу, які за своїм характером є прижиттєвими, утворились незадовго до настання смерті у короткий проміжок часу, від не менш ніж двократної дії тупих предметів, з достатньою силою прикладення для їх утворення, що стосовно живої особи є легкими тілесними ушкодженнями.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляції та засудженого ОСОБА_7 , які просили перекваліфікувати дії останнього на ст.118 КК України, виступ прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені у апеляції адвоката, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.
Відповідно до вимог ст. 408 КПК України підставами для зміни вироку суду при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність виключення із мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції, як на підставу доведеності вини - відмова підозрюваного проводити слідчий експеримент на досудовому слідстві, у іншій частині апеляційних вимог, колегія суддів вважає за необхідне відмовити з наступних мотивів.

Висновки суду про винуватість особи у вчиненні злочину передбаченого ч.1ст.115 КК України за обставин, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Аналіз таких доказів дає підстави колегії суддів зробити висновок, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 як вчинення умисного вбивства особи, що передбачає відповідальність за ч.1 ст.115 КК України. Доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій винного на ст.118 КК України та призначення за цією нормою закону більш м`яке покарання суперечить фактичним обставинам справи.

Так, у відповідності до вимог ст.94 КПК України суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив усі обставини справи, керуючись законом, кожний доказ за участі учасників судового провадження був оцінений з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність таких доказів суд правильно визнав обґрунтованими та достатніми для винесення обвинувального вироку за ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційному суді ОСОБА_7 свою вину визнав частково, стверджуючи, що захищався від дій ОСОБА_10 який з ножем погрожував йому і він міг сам у ході боротьби наштрикнутися на ніж. Після отриманих поранень він із ОСОБА_11 труп перенесли до сараю та продовжили ще протягом доби вживати спиртні напої до прибуття працівників поліції.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що він перебував у стані необхідної оборони, а тому змушений був захищатися від дій потерпілого, як і посилання захисника про перевищення його підзахисним меж необхідної оборони не підтверджуються об`єктивно матеріалами справи, а навпаки спростовані наступними доказами.
Із протоколу огляду місця події вбачається, що було виявлено труп ОСОБА_10 з двома ножовими пораненнями розташованими в ділянці серця. З місця огляду вилучені побутові ножі, в тому числі і ніж вказаний обвинуваченим, як знаряддя злочину.
Потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що вона з чоловіком мешкала у ОСОБА_7 і між чоловіками раніше часто виникали сварки через зловживання обома спиртними напоями. Увечері того дня ОСОБА_7 саме їй повідомив, що "завалив" ОСОБА_10 . Повернувшись з роботи наступного дня у сараї вона виявила труп ОСОБА_10 та повідомила про це працівників поліції.
Посилання ОСОБА_7 , що той не мав наміру вбивати потерпілого та захищався від його незаконних дій, спростовано показаннями свідка ОСОБА_11 , який увечері на прохання ОСОБА_7 прибув до нього і дізнався від того, що той під час сварки убив ОСОБА_13 , а його труп знаходився на підлозі в кімнаті, який вони удвох перенесли до сараю і продовжили вживати спиртні напої.
Допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили, що загиблий та обвинувачений після вживання алкоголю, часто вчиняли між собою сварки та бійки.
Згідно висновків судово-медичних експертиз вбачається, що на тілі ОСОБА_10 виявлені тілесні пошкодження:
-перша група - сліпі проникаючі колото-різані поранення грудної клітки зліва проникаючі у ліву плевральну порожнину з пошкодженням серцевої сорочки, лівий шлуночок; в проекції 4-го міжребер`ї проникаюче поранення у ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені, серцевої сорочки, висхідну частину дуги аорти;
Ці тілесні ушкодження є прижиттєвими і утворились незадовго до настання смерті у короткий проміжок часу, від не менш ніж двократної дії колото-ріжучого предмету, та є тяжкими тілесними ушкодженнями небезпечними для життя в момент їх заподіяння, що потягли за собою смерть потерпілого;
Друга група - рана нижньої губи, яка за своїм характером є прижиттєвою, утворилась незадовго до настання смерті в короткий проміжок часу, від однократної дії тупих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці людини зжаті в кулак , нога людини в взутті або без такої, або інші предмети зі схожими характеристиками, що стосовно живої особи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Третя група - садна тулубу, які за своїм характером є прижиттєвими, утворились незадовго до настання смерті у короткий, проміжок часу, від не менш ніж двократної дії тупих предметів, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_10 настала від масивної внутрішньої кровотечі, та розвинулась внаслідок вказаних вище сліпих проникаючих колого-різаних поранень грудної клітки зліва, з пошкодженням внутрішніх органів. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ з матеріалів кримінального провадження то смерть ОСОБА_10 , могла наступити за 2 доби до розтину труна в морзі, тобто 23.12.15 р.
Між безпосередньою причиною смерті та тілесними ушкодженнями першої трупи, виявлені на трупі ОСОБА_16 , мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Посилання захисника у апеляції, що ОСОБА_10 міг отримати такі тілесні ушкодження внаслідок боротьби із обвинуваченим, коли останній перебував у стані необхідної оборони спростовано даними викладеними у висновку судово-медичної експертизи, де було констатовано експертом, що на тілі трупа ОСОБА_10 будь-яких даних, які б свідчили про положення та взаєморозташування потерпілого та нападника відсутні, як відсутні і ушкодження характерні для захисту руками від ударів у потерпілого і ушкоджень характерних при падінні на площину та ударах об тверду поверхню.
Такі дані викладені у висновках експертиз підтвердив у суді експерт ОСОБА_9 , що тілесні ушкодження у вигляді 2-х ножових поранень, виявленні у ОСОБА_10 , не могли утворитися шляхом самоспричинення загиблим, оскільки при кожному із ударів пошкоджувались безпосередньо ділянки серця, що потягло за собою настання смерті потерпілого. При цьому в одному із випадків змінювалось положення клинка у рані, відповідно до додаткового порізу в рановому каналі, що свідчить про зміну положення руки особи , яка спричиняла ножові удари , та значне застосування фізичної сили під час завдання ударів ножем, відповідно до занурень леза ножа на всю фактичну його довжину та значної довжини ранових каналів.
Крім того, положення обвинуваченого під час завдання ударів ножем змінювалось на відміну від статичного положення тіла загиблого. Також експертом встановлено, що ОСОБА_10 внаслідок тяжкості алкогольного сп`яніння не міг вчиняти активні дії, виходячи з маси його тіла та значної концентрації спирту в крові, його рухи зводилось до можливості пересування лише повзком. Окрім того , ОСОБА_10 були спричиненні легкі тілесні пошкодження локалізовані в ділянці губи та тулубу , які були заподіяні та утворилися фактично одночасно з ножовими пораненнями на тілі загиблого. Кожен із нанесених ударів ножем в ділянку серця, з його пошкодженням, міг бути причиною настання смерті ОСОБА_10 .
Такі висновки та пояснення експерта фактично узгоджуються із даними викладеними у висновку судо-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 від 14.01.2016 року, де було у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден правої кисті та правої гомілки, які могли утворитись від дії тупих предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті або інші предмети з подібною характеристикою та відносяться до легких тілесних ушкоджень і не могли утворитись при падінні тіла на площині. Будь-яких судово-медичних даних, які б свідчили про взаємне розташування під експертного та нападаючого в момент нанесення тілесних ушкоджень, не було виявлено.
Відповідно до висновку судово-медичної цитологічної експертизи ножа з сірим руків`ям, вбачається, що при експертизі клинка ножа (об.І), виявлена кров людини, яким найвірогідніше було спричинено ножові поранення. На одязі ОСОБА_7 , виявлена кров, яка може походити від загиблого ОСОБА_10 , що у цілому свідчить про причетність до вчиненого саме ОСОБА_7 .
Твердження захисника та самого обвинуваченого, що останній перебував у стані необхідної оборони під час сварки, матеріалами справи не підтверджується.
Так, у п. 5 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 26 квітня 2002 року N 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено щодо наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, слід враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Доводи захисника та обвинуваченого, що він вчинив вбивство, перевищуючи межі необхідної оброни, то такі пояснення апеляційний суд не приймає, оскільки як правильно встановив суд першої інстанції, саме ОСОБА_7 знаходячись у стані сп`яніння умисно з метою вчинення вбивства особи двічі завдав ножового поранення потерпілому, який на місці загинув, при цьому у потерпілого було виявлено ще ряд тілесних ушкоджень, які йому було спричинено тупими предметами. Даних які б свідчили про напад на обвинуваченого з боку потерпілого і необхідність захисту від таких дій відсутні.
Виявлені на руці у обвинуваченого ушкодження слід розцінювати як отримання від нанесення ним удару в обличчя потерпілого, оскільки у останнього є такі ушкодження. Інше ушкодження у обвинуваченого виявлене під час експертного дослідження не є достатньою підставою для визнання його таким, що знаходився у стані необхідної оборони. Окрім цього, сильний стан сп`яніння потерпілого не давало йому змоги чинити напад на обвинуваченого про що зазначив медичний експерт у своєму виступі.
Оцінивши докази в їх сукупності та враховуючи всю сукупність фактичних обставин вчинення цього злочину, спосіб, знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та тяжкість тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, поведінку обвинуваченого та загиблого, що передували злочину, їхні тривалі стосунки, причини припинення злочинних дій, відсутність спроб надати потерпілому медичну допомогу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_7 діяв з умислом спрямованим на вбивство ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції правильно спростував доводи ОСОБА_7 про те, що він захищався від неправомірних дій потерпілого, коли загиблий ніби то напав на нього з ножем та під час їх падінням на ніж. При цьому суд правильно обґрунтував свої висновки з посиланням на наявність виявлених у загиблого двох ножових поранень у серце, із значною довжиною ранових каналів, що свідчить про необхідність застосування достатньої для цього сили. При цьому маються ознаки зміни положення клинка ножа в рані, що, як правило, здійснюється під час застосування значної фізичної сили.
Правильні висновки суду першої інстанції і у частині того, що тілесні ушкодження у потерпілого не могли утворитися шляхом cамоспричинення загиблим та при падінні на ніж відповідно до наявності двох ранових каналів з враженням життєво важливого органу - серця при кожному із ударів, що повністю спростовує твердження захисника про перевищення меж необхідної оборони та навпаки свідчить про наявність прямого умислу у обвинуваченого стосовно наслідків його дій - настання смерті ОСОБА_10 .
Разом із тим, фізичні параметри тіла (зріст, вага, розвиток фізичної статури) у обвинуваченого візуально перевищують дані стосовно загиблого, який мав худорляву статуру невеликий зріст.
При цьому, посилання адвоката, що по своєму стану обвинувачений не міг так вчинити, оскільки ОСОБА_7 повністю не одужав і пересувався за допомогою милиць, правильно відхилено судом першої інстанції як безпідставні, оскільки той виконував тяжкі фізичні роботи і передвигався на достатньо великі відстані. Порівнюючи всі обставини вчиненого, співвідношення кількості, тяжкості та локалізації виявлених тілесних ушкоджень у загиблого та у обвинуваченого суд правильно дійшов висновку про фізичну перевагу обвинуваченого перед потерпілим, який ще знаходився і у тяжкому сп`яніння та не міг реально вчиняти активні фізичні дії та здійснювати напад і з застосуванням ножа. Сам же ОСОБА_7 незважаючи на стан сп`яніння, діяв адекватно та свідомо, про що свідчить користування ним мобільним телефоном та інформативне спілкування за його допомогою, зразу ж після скоєння вбивства.
За таких мотивів суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України.
Крім цього, посилання захисника у апеляції, що суд у мотивувальній частині незаконно послався на обґрунтування вини його підзахисного щодо відмови у проведенні слідчого експерименту є обґрунтовані, оскільки у відповідності до ст.42 КПК України підозрюваний має право не говорити нічого з приводу підозри або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з цього приводу. Відмова від проведення будь-яких слідчих дій не може вважатися доказом вини підозрюваного про що зазначив суд першої інстанції у своєму вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, виходив із положень ст.65 КК України та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, зазначив обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, буде визначене покарання судом першої інстанції.
Керуючись ч.2 ст.376,405,407,408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 у інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 8 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України змінити, виключити із мотивувальної частини цього вироку посилання суду як на доказ доведеності вини - відмову підозрюваного проводити слідчий експеримент на досудовому слідстві, - у іншій частині цей вирок суду залишити без зміни.

На підставі ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 у строк відбутого покарання його перебування під вартою із 8 квітня по 26 липня 2016 року, включно із розрахунку 1 день ув`язнення на 2 дні позбавлення волі.

Судове рішення може бути оскаржено протягом трьох місяців до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ усіма учасниками судового провадження, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3