Номер провадження: 11-кп/785/923/16
Номер справи місцевого суду: 523/1453/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0004465 від 08.08.2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Болохів Калуського району Івано-Франківської області, громадянин України, з середньо-технічною освітою, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий у АДРЕСА_1 ,

засуджений за ст.286 ч.2 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік;

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч. 1 п.п.2-3КК України.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» вартість стаціонарного лікування потерпілої ОСОБА_8 в сумі 14210.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 майнової шкоди в сумі 7942,83 грн., компенсація моральної шкоди 35000 грн.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 засуджений за те, що 7 серпня 2015 року, близько 09:15 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одесі по лівій смузі проїзної частини пр-та Добровольського, з боку вул. Заболотного в напрямку вул. Паустовського, в порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п.«б» п.2.3., п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, проявивши злочинну самовпевненість, при наближенні до регульованого світлофорними об`єктами пішохідного переходу, розташованого поза перехрещуваною проїзною частиною вул. Бочарова, не зупинився, продовжив рух на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка у спокійному темпі кроку перетинала проїзну частину пр-ту Добровольського по пішохідному переходу з права наліво, відносно руху автомобіля, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду, кримінальне провадження закрити та відмовити в задоволенні позовів, посилаючись на те, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у вироку суду доказам не надано правильної оцінки.

Суд безпідставно задовольнив позов прокурора та частково задовольнив позов потерпілої, оскільки вина ОСОБА_9 не доведена, а також не доведений потерпілою розмір заявлених позивних вимог.

В запереченнях потерпіла ОСОБА_8 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, так як вирок суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, в повному обсязі, з дотриманням вимог ст. 370 КПК України, встановлена у вироку суду на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, встановлені у вироку суду обставини події злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 , підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є прямими доказами, так як свідки є очевидцями події злочину, а також підтверджуються процесуальними документами та висновками експертів, дослідженими у судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 пояснили, що вони на зелений сигнал світлофора перетинали по регульованому пішохідному переходу проїзну частину пр-ту Добровольського. Однак, автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 не зупинився перед регульованим пішохідним переходом та не пропустив пішоходів, а продовжив рух та збив на пішохідному переході ОСОБА_8 , яка опинилася на копоті автомобіля, після чого автомобіль проїхав ще декілька метрів, а після зупинки потерпіла скотилася вниз.

Свідок-очевидець також ОСОБА_11 підтвердив зазначені обставини.

Обставини події злочину, зазначені в показаннях потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , також підтверджуються протоколом огляду місця ДТП від 07.08.2015 року, схемою та фототаблицею до нього, а також висновками судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи від 12 серпня 2015 року №4574/4575, судової автотехнічної експертизи від 28 жовтня 2015 року №6096.

Так, згідно висновку судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи від 12 серпня 2015 року №4574/4575 в передній центральній частині автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , зафіксовані сліди, утворені в результаті фронтального контактування характерні для контакту з тілом пішохода.

На момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування й ходова частина автомобіля перебували в працездатному стані, дозволяли здійснювати рух по наміченій траєкторії, знижувати швидкість транспортного засобу з відомій водієві ефективністю, не мали несправностей, що призводять до раптової для водія відмови, раптовому відведенню автомобіля убік при русі й гальмуванні.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 28 жовтня 2015 року №6096 в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації дії водія автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , регламентувалися вимогами п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, згідно з якими він повинен був зупинитися перед пішохідним переходом, не створюючи перешкоди для руху пішоходів.

Належним виконанням зазначених вимог пунктів ПДР водій автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, яка перетинала проїзну частину на свій зелений сигнал світлофора.

Висновком судово-медичної експертизи від 21 вересня 2015 року №2119 у ОСОБА_8 встановлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритих осколкових переломів великої та малої гомілкових кісток лівої гомілки на межі верхньої і середньої третин, рвана рана внутрішньої поверхні лівої гомілки у верхній третині.

Таким чином, у вироку суду зроблений обґрунтований висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у порушенні вимог п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, згідно з якими він повинен був зупинитися перед пішохідним переходом, не створюючи перешкоди для руху пішоходу ОСОБА_8 , в разі зупинки автомобіля мав гарантовану технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину на свій зелений сигнал світлофора.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дав неправильну оцінку показанням потерпілої та свідків, оскільки жоден із свідків не був очевидцем безпосередньо руху автомобіля ОСОБА_9 , відсутні прямі об`єктивні докази того, що автомобіль ОСОБА_9 рухався на червоний сигнал світлофора, є неспроможними.

Так, суд обґрунтовано визнав достовірними та достатніми для висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є очевидцями події злочину, тобто є очевидцями руху та наїзду автомобіля ОСОБА_9 на потерпілу ОСОБА_8 .

У апеляційного суду показання потерпілої та свідків сумніву не викликають, оскільки останні послідовно, в ході досудового розслідування та судового розгляду стверджують, що вони разом з іншими пішоходами перетинали регульований пішохідний перехід на зелений сигнал світлофора, в цей момент автомобіль обвинуваченого ОСОБА_9 скоїв наїзд на потерпілу, що повністю узгоджується з іншими доказами по справі.
не наведено жодних обґрунтувань, які б ставили під сумнівипоказання потерпілої та свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність протиріч в показаннях потерпілої та свідків є надуманими та голослівними, оскільки в апеляційній скарзі наведені припущення цих протиріч з посиланням на окремі висловлювання зазначених осіб.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував, що не зупинився перед пішохідним переходом, не пропустив пішоходів, які перетинали проїзну частину на свій зелений сигнал світлофора, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 ..

При цьому, посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що він не порушив Правил дорожнього руху, оскільки пішоходи на пішохідному переході та, зокрема, потерпіла ОСОБА_8 , повинні були пропустити його автомобіль, так як він виїхав на перехрестя проспекту Добровольського та вул. Бочарова на дозвільний сигнал світлофору, однак інші автомобілі перешкодили йому продовжити рух на перехресті на дозвільний зелений сигнал світлофора, в зв`язку з чим він, не звертаючи уваги на сигнали світлофора, продовжив рух на пішохідний перехід, розташований за перехрестям, по якому пішоходи почали рух, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_9 саме зазначеними діями порушив вимоги п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, так як обвинувачений повинен був зупинитися перед пішохідним переходом, не створюючи перешкоди для руху пішоходів, зокрема, для руху пішоходу ОСОБА_8 , які перетинали проїзну частину на свій зелений сигнал світлофора, внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 2 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що потерпіла ОСОБА_8 , в порушення пп. «а» п. 4.14 Правил дорожнього руху, вийшла на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки є неспроможними, оскільки зазначена норма закону не регулює дорожню обстановку, згідно якої потерпіла почала перетинати проїзну частину по пішохідному переходу на свій зелений сигнал світлофора.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на положення п. 16.8 Правил дорожнього руху, як норму закону, яка дозволяла обвинуваченому ОСОБА_9 в зазначеній дорожній обстановці продовжувати рух, так як п. 16.8 Правил дорожнього руху регулює правила проїзду перехрестя, однак, у висновку судової автотехнічної експертизи від 28 жовтня 2015 року №6096 встановлено, що в умовах зазначеної дорожньої ситуації дії обвинуваченого регламентувалися вимогами п.п. 8.7.3.е та 8.10 Правил дорожнього руху.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, в порядку ст. 417 КПК України, не вбачається, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено обставин для цього, передбачених ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі також оскаржується вирок суду в частині вирішення цивільного позову.

Апеляційний суд вважає, що посилання в апеляційній скарзі, а також захисника при її розгляді на відсутність у прокурора повноважень на пред`явлення цивільного позову в інтересах держави, в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», а також на неналежність та недопустимість довідки КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», якою встановлена сума позову, а саме вартість розрахунку лікування потерпілої ОСОБА_8 в відділенні ортопедії не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, в позовній заяві прокурора та у вироку суду належним чином мотивовано, що ст. 128 ч. 3 КПК України, ст. 1206 ЦК України, ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження на представництво в суді інтересів держави, в даному випадку в зв`язку з вартістю витрачених комунальним лікувальним закладом охорони здоров`я коштів з бюджету на лікування потерпілої, внаслідок неправомірних винних дій обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що довідка КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 05.11.2015 року складена та завірена належним чином, у встановленому законом порядку, є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України (а.п 10,11).

Зазначена довідка ставиться під сумнів обвинуваченим та захисником в зв`язку з тим, що обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілій надавалися гроші в сумі близько 30000 грн. на проведення операцій, однак зазначені посилання не можуть бути прийняті до уваги при встановленні вартості знаходження на стаціонарному лікуванні потерпілої ОСОБА_8 в відділенні ортопедії з 07.08.2015 року по 11.09.2015 року, тобто на протязі 35 к/д, з розрахунку 406 грн. за добу, в сумі 14210 грн., яка була стягнута з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 в зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_9 , а також недоведеністю майнової та моральної шкоди, заподіяної потерпілій з вини ОСОБА_9 .

З вироку суду вбачається, що на підставі вимог ст.ст. 128 КПК України, ч. 1 ст. 1166, ч.1 ст. 1117, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 була стягнута майнова шкода в сумі 7942,83 грн., з належним обґрунтуванням доведеності підстав та розміру позовних вимог, згідно вимог ст. 129 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 2097,21 грн., так як потерпіла, на підтвердження цієї суми майнової шкоди надала суду квитанції та чеки з зазначенням покупцями третіх осіб, не всі ліки та предмети догляду були придбані за рецептами лікаря, не можуть бути прийняті до уваги, так як у вироку суду обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є близькими родичами потерпілої, купували для прикутої до ліжка потерпілої ОСОБА_8 ліки та предмети догляду, необхідні для вживання останньою під час лікування та реабілітації від тяжких тілесних ушкоджень заподіяних з вини обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також обґрунтованим та мотивованим, згідно вимог ст. 129 КПК України, є вирішення цивільного позову в частині стягнення заподіяної моральної шкоди, з урахуванням характеру та тривалості моральних страждань потерпілої, заподіяних спричиненням тяжкої шкоди її здоров`ю, фізіологічних та психологічних страждань, суттєвих негативних змін в її житті, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, який в суді свою вину визнав в повному обсязі, добровільно здійснив часткове відшкодування майнової шкоди, а також з урахуванням даних щодо його особи.

Посилання в апеляційній скарзі на обґрунтування у вироку суду стягнення моральної шкоди лише загальними фразами не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вироку суду конкретно встановлені обставини, передбачені законодавством для стягнення моральної шкоди на користь потерпілої, яка з 07.08.2015 року по лютий 2016 року знаходилася на лікарняному, потребує подальшого оперативного втручання.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного збільшення потерпілою суми моральної шкоди в позовних заявах, визначених станом на 04.10.2015 року (а.п. 12) та станом на 05.02.2016 року (а.п. 35), не можуть бути прийняті до уваги оскільки позовні заяви подані з урахуванням вимог ст.ст. 127, 128 ч.5 КПК України, у вироку суду позов в зазначеній частині задоволений частково, виходячи з справедливості, розумності та співрозмірності доведених потерпілої моральних страждань.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що висновки вироку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження підтвердження не знайшли, підстави, необхідні для ухвалення обвинувального вироку та задоволення цивільних позовів, були встановлені, при судовому розгляді кримінального провадження були у встановленому законом порядку дослідженні докази, перевірені та оцінені судом належним чином, як достовірні та достатні, на підставі яких була встановлена вина обвинуваченого в кримінальному правопорушенні, правильно кваліфіковані його дії, а також обґрунтовано та законно вирішені цивільні позови.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування вироку суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.376 ч.2,404,405,407,408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік, та, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч. 1 п.п.2-3КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали буде оголошений 22.08.2016 року о 16.:00 год. Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Копія вірна: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2