Справа № 696/1043/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, студента третього курсу заочної форми навчання Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.04.2016, близько 01 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Героїв Майдану у місті Кам`янка Кам`янського району Черкаської області, від села Тимошівка до центру міста Кам`янка, поблизу будинку №65, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах та рухався зі швидкістю, яка перевищувала 60 км/год, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини, а саме на ліве та праве узбіччя, де відбувся наїзд транспортним засобом на два дерева.
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті швидкої допомоги по дорозі до Кам`янської ЦРЛ.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/119 від 24.05.2016, смерть ОСОБА_5 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа із внутрішньо-мозковою кровотечею і забиттям головного мозку та його набряком. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета і при ударі об такий, можливо за умов ДТП, що зазначені в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, прижиттєві, по давнині спричинення можуть відповідати часу події, що зазначена у постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, мають ознаку, примінюючи їх до живих людей, тяжкого тілесного ушкодження. Смерть гр.. ОСОБА_5 стоїть у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , а саме вимог п.п.12,1 та 12,4 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 12.08.2016 №667/16-23 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він, 07.04.2016, близько 01 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Г. Майдану у м. Кам`янка Черкаської області, від с. Тимошівка до центру м. Кам`янка, поблизу будинку №65, зі швидкістю, яка перевищувала 60 км/год., внаслідок чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини, а саме на ліве та праве узбіччя, де відбувся наїзд транспортним засобом на два дерева, у наслідок чого пасажир ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті швидкої допомоги по дорозі до Кам`янської ЦРЛ. Цивільний позов визнав повністю, вказав, що буде виплачувати присудженні виплати, каявся у вчиненому.
Суд вважав можливим, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували прокурор і обвинувачений, а потерпіла просила взагалі проводити судовий розгляд без її участі. При цьому учасники правильно розуміли зміст даних обставин і в них не було сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу було роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд вважає, що органи досудового слідства правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений має досить молодий вік, по місцю проживання та навчання він характеризується з позитивної сторони, злочин вчинив вперше, з необережності, проте вказаний злочин є тяжким злочином і потяг за собою настання безповоротних наслідків у вигляді смерті іншої молодої людини.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
З урахуванням вище вказаного, суд вважає, що ОСОБА_4 заслуговує на призначення покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, проте з одночасним звільненням від відбування покарання так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства задля надання можливості у повному обсязі розрахуватись з потерпілою, закінчити власне навчання і надати йому шанс на виправлення перед суспільством за скоєне.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Згідно ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала внаслідок вчинення кримінального правопорушення у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях.

Згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звернуто увагу судів на наступне.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (п.4 Постанови).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд вважає, що з огляду на визнання позовних вимог у повному обсязі, з урахуванням положень статті 174 ЦПК України заявлений цивільний позов підлягає задоволенню, при цьому враховуючи вимоги розумності і справедливості прийнятним є стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 100 000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок смерті її сина, зважаючи на глибину їх душевних страждань, пов`язаних із непоправною втратою близької людини, порушенням нормального життєвого ритму, а також 24 842 грн. 65 коп. майнової шкоди, тобто у доведеному потерпілою належними і допустимими доказами на підтвердження понесення втрат, яких вона зазнала, в тому числі з похованням сина.

Також, у відповідності до статті 88 ЦПК України на користь держави з обвинуваченого в дохід держави підлягають стягненню витрати за подачу позову, які у відповідності до статті 4 Закону України «Про судовий збір» суд оцінює у розмірі 1248 грн. 42 коп.

Процесуальні витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 передати власнику за належністю.

Керуючись статтями 349, 366 368, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного основного покаpання з випpобуванням з iспитовим стpоком три роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди на суму 24 841,65 грн. та 100 000 грн. відповідно задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користьОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду на суму 24 841 грн. 65 коп. та моральну шкоду на суму 100 000 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 2642 (дві тисячі шістсот сорок дві) грн. 40 коп. на користь держави витрати по проведенню судових експертиз.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1248 грн. 42 коп. витрат, які мала понести позивач, у випадку не звільнення її від сплати судового збору.
Речовий доказ: автомобіль ВАЗ-2109 д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_4 , тобто залишити за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга учасниками процесу до судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 діб з моменту його проголошення, через Кам`янський районний суд Черкаської області.

Суддя :