Справа № 541/687/16-к
Провадження № 1-кс/541/143/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А
24 березня 2016 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Миргородського ВП ГУНП України в Полтавській області про тимчасовий доступ до речей і документів, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий Миргородського ВП ГУНП України в Полтавській області ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001208 від 28.10.2015 року, відкритого за ст. 185 ч.3 КК України, звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду із клопотанням, погодженим з прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про тимчасовий доступ до документів (в тому числі електронних), які перебувають у володінні оператора телекомунікацій (мобільного зв"язку) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яким є ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та містять інформацію про «зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, здійснених через LAC 13580 CID 33301, 33302, 33303, 33306, 33307,33312 у період часу з 19.00 години 26.10.2015 року по 08.20 годину 29.10.2015 року», про ідентифікаційні ознаки кінцевих обладнань, про адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок, про типи з`єднань, про дату, час та тривалість з`єднань.

Метою отримання доступу до зазначених документів слідчий в своєму клопотанні зазначав встановлення осіб, причетних до вчинення у зазначений період крадіжки грошових коштів із приміщення служби доставки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в судове засідання не з"явився і про причини своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, вважаю вказане клопотання не підлягаючим задоволенню із наступних підстав.

Згідно ст.. 163 ч.5 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

На виконання п.2 ч.5 ст. 163 КПК України слідчий у своєму клопотанні не навів будь-яких підстав вважати, що документи, до яких він прохає тимчасовий доступ, самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки ні в клопотанні, ні в доданих до нього матеріалах відсутні будь-які посилання на докази про те, що особи, які здійснили суспільно-небезпечне діяння, під час вчинення суспільно небезпечного діяння, в переддень його вчинення або після його вчинення володіли будь-якими мобільним терміналами, а тим більше користувалася будь-якими телекомунікаціями (з`єднувалася чи підтримувала зв`язок з іншими абонентами). В своєму клопотанні сторона кримінального провадження, яка звернулася до суду, також не зазначила, яке саме значення та в сукупності з якими речами чи документами кримінального провадження має інформація про телефонні з`єднання необмеженої кількості якимись чинниками, рамками чи факторами абонентів на протязі тривалого часу на конкретно невизначеній території в густонаселеному центрі міста Миргорода.

Відповідно п.7 ч.1 ст. 162 КПК України інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо, належить до охоронюваної законом таємниці.

Не зважаючи на це, сторона кримінального провадження в своєму клопотанні в супереч п.6 ч.2 ст. 160 КПК України не навела будь-яких обгрунтувань про можливість використання як доказів відомостей, що містяться в документах, до яких вона прохає доступу, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів. В клопотанні також не зазначено, яку конкретно важливу для кримінального провадження обставину підтверджує інформація, яка міститься в документах, доступ до яких прохає слідчий.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчий суддя виходить також із наступного.

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні.

Одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно рішення Конституційного Суду України №2-рп/2012 від 20.01.2012 року збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В даному випадку слідчим не доведено, що обставини справи виправдовують надання тимчасового доступу до охоронюваної законом таємниці, оскільки інформація, доступ до якої вимагається, не обмежена будь-якими чинниками, рамками або факторами, стосується значної кількості невизначеного кола осіб, моніторинг зв`язків яких є невиправданим та не пропорційним втручанням в їх особисте та сімейне життя, і необхідність такого втручання з достовірністю не підтверджено долученими до клопотання доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п.67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п.44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Таким чином стороною обвинувачення не доведено пропорційність втручання меті такого втручання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132, 159-164, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Миргородського ВП ГУНП України в Полтавській області про тимчасовий доступ до речей і документів ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », - відмовити.

Ухвала згідно ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1