АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/63/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Тернополя ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_12 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року, -

в с т а н ов и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, розлучену, з середньо-спеціальною освітою, працюючу приватним підприємцем, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік шість місяців.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 в користь потерпілої 20 000 (двадцяти тисяч) гривень завданої моральної шкоди, та 23 629 (двадцяти трьох тисяч шестиста двадцяти дев`яти) гривень 69 коп. завданої матеріальної шкоди.

Задоволено цивільний позов прокурора м. Тернополя в інтересах департаменту фінансів Тернопільської ОДА. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь департаменту фінансів Тернопільської ОДА витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 5052,00 грн.

Стягнути з засудженої ОСОБА_8 в користь держави процесуальні витрати на загальну суму 1 920,00 грн.

Згідно вироку суду, 23 березня 2015 року близько 08.40 год. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Т4» р.н. НОМЕР_1 , рухалася по вул. Тарнавського м. Тернополя зі сторони проспекту Злуки по лівій смузі транспортного потоку до вул. Київської. Під час руху водій ОСОБА_8 в порушення ч.1 п.1.5. ПДР України, які зобов`язували її не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 1.10. ПДР України (в частині визначення поняття «дорожня обстановка») не стежила за дорожньої обстановкою і не обрала такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та п.2.3. (б)ПДР України, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на їх зміну. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що в попутному напрямку, перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість маршрутний автобус, водій ОСОБА_8 , в порушення вимог п.18.4. ПДР України, не зменшила швидкість керованого нею автомобіля, не зупинилися перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжувала рух у зазначеному напрямку. Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР України водій ОСОБА_8 не забезпечила безпеку дорожнього руху та поставила себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, в напрямку з права на ліво по ходу руху вказаного автомобіля.

В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді садна лобової і забою м`яких тканин правої тім`яно-потиличної ділянок, перелому кістки склепіння і основи черепа з права (луски скроневої і малого крила клиноподібної кісток, зовнішньої стінки очниці) та правої виличної дуги, крововиливу під тверду мозкову оболонку лівої лобово-тім`яної ділянки головного мозку і забою речовини головного мозку у лівій скроневій частці, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини своєї підзахисної у вчиненні інкримінованого їй злочину, вважає вирок суду незаконним внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через його суворість.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник вказує, що судом при призначенні покарання не враховані обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема намагання обвинуваченої ОСОБА_8 здійснити всі дії щодо відшкодування шкоди потерпілій. Також, на думку апелянта, суд не врахував, що обвинувачена ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину та брата-інваліда і право на керування автомобілем дає їй можливість займатися підприємницькою діяльністю, що є єдиним джерелом доходу її сім`ї.

Одночасно, не наводячи аргументованих доводів, вказує, що головуючий по справі, будучи зацікавленим у розгляді справи, навмисно перешкоджав обвинуваченій відшкодувати шкоду потерпілій і безпідставно відмовив у скасуванні арешту на автомобіль, який є єдиним джерелом для існування її сім`ї.

Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року в частині додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та скасувати арешт майна належного ОСОБА_8 автомобіля Фольксваген Т4, номерний знак НОМЕР_1 .

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 ставить питання про неповноту судового слідства в частині дослідження обставин справи, що стосуються відшкодування матеріальних та моральних збитків. Вважає, що у вироку не обґрунтовано докази, якими суд керувався при розрахунку матеріальної шкоди, яка, на думку апелянта, повинна становити 10 000 грн. Не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні мотиви її задоволення.

Вказує на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в тому, що суд не вирішив питання про скасування арешту на автомобіль, який, на його думку, повинен бути скасований частково. Також зазначає про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Прокурор прокуратури м. Тернополя ОСОБА_11 в поданій ним апеляційній скарзі, із змінами, вказує на невідповідність визначеної судом суми відшкодування потерпілій матеріальної шкоди і вважає, що її слід зменшити до 17 319 грн. 50 коп., посилаючись на те, що саме така сума матеріальних витрат, понесених потерпілою внаслідок вчиненого злочину, підтверджується документальними доказами.

Просить змінити вирок в частині цивільного позову, зменшивши суму відшкодування матеріальних витрат понесених потерпілою до 17 319 грн. 50 коп.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, відповідно до якого доводи захисника ОСОБА_12 , викладені в апеляції вважає надуманими. Просить врахувати, що заподіяна потерпілій шкода її здоров`ю, внаслідок вчинення злочину, обвинувачена ОСОБА_8 не відшкодувала. Вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_13 та обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять змінити вирок суду в частині призначеного покарання, скасувавши призначене судом додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, скасувати накладений арешт на автомобіль в частині заборони його використання, а також зменшити розмір моральної та матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 ; потерпілу ОСОБА_9 , її представника ОСОБА_10 , які вирок суду вважають законним і обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу і просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 , зменшивши суму відшкодування потерпілій матеріальної шкоди заподіяної злочином; провівши судове слідства в частині дослідження доказів, що стосуються заявленого потерпілою цивільного позову; перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні нею Правил дорожнього руху, що спричинили потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені у судовому засіданні, належно оцінені судом, детально викладені в вироку і в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої не оспорюються.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, даних про особу винної, а також всіх обставин справи.

Так, як слідує із змісту вироку, обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася; має на утриманні дочку, яка навчається, і брата-інваліда; позитивно характеризується за місцем проживання і повністю визнала свою вину в пред`явленому обвинуваченні як обставину, що пом`якшує покарання.

Одночасно судом враховано той факт, що заподіяна потерпілій матеріальна та моральна шкода, пов`язана із спричинення тяжких тілесних ушкоджень, обвинуваченою не відшкодована.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення їй покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, а також щодо можливості звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у виді чотирьох років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік шість місяців із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки є достатнім та необхідним для її виправлення і перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.

Доводи наведені захисником ОСОБА_12 в апеляційній скарзі про необхідність врахування як пом`якшуючої обставини наміру обвинуваченої здійснити дії по відшкодуванню шкоди потерпілій, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання закон визначає добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Намір вчинити такі дії, на думку колегії суддів, не може слугувати такою підставою.

Колегія судів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання факту поштового переказу на ім`я ОСОБА_9 на суму 2 000 грн.

Вказані кошти, сума яких є значно меншою від суми заявленого цивільного позову, були направлені поштовим переказом в адресу потерпілої більш ніж через пів року після вчинення злочину і за три дні до ухвалення вироку. З часу ухвалення вироку, а саме з 15 листопада 2015 року жодного відшкодування потерпілій не проводилось. Тому, такі дії обвинуваченої свідчать не стільки про добровільний характер відшкодування потерпілій шкоди, скільки про намір створити видимість такого відшкодування, що не може бути визнано пом`якшуючою обставиною.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_12 , викладених в апеляційній скарзі, про упередженість головуючого судді місцевого суду під час розгляду справи та його перешкоджанні обвинуваченій відшкодувати шкоду потерпілій, то ці твердження, на думку колегії суддів, носять характер припущення та об`єктивного підтвердження матеріалами провадження не знаходять.

Факт відмови у задоволенні клопотання потерпілої про скасування арешту майна, накладеного під час досудового слідства як захід забезпечення судового провадження, не може свідчити про упередженість судді, як про це вказує в апеляційній скарзі захисник, і є виключно його суб`єктивною думкою, яка не підтверджується жодними іншими доказами.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В даному випадку, ухваливши вирок, місцевий суд задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_14 матеріальної та моральної шкоди, а також цивільний позов прокурора м. Тернополя, в інтересах департаменту фінансів Тернопільської ОДА про стягнення з обвинуваченої витрат на стаціонарне лікування потерпілої.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався положень ст.174 КПК України, якою визначено підстави для скасування арешту майна і залишив арешт, накладений на майно обвинуваченої, з метою забезпечення виконання судового рішення в частині стягнень за цивільними позовами.

Тому, підстав для зміни вироку суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через його суворість, а також скасування арешту на майно, про що ставить питання обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_13 , колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1168 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення, обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння відносно потерпілої, ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, пережитий потерпілою стрес, фізичні страждання та вимушеність змін у житті, пов`язаних з необхідністю відновлення здоров`я і проходження курсу лікування та врахувавши вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 20 000 грн. На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілою фізичних та моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_8 .

Разом з тим, що стосується доводів прокурора та захисника ОСОБА_13 про неправильно вирішений судом цивільний позов потерпілої в частині відшкодування відшкодуванню матеріальної шкоди, то вони заслуговують на увагу.

Так, задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування матеріальних збитків, суд першої інстанції не навів належних доводів на обґрунтування прийнятого ним рішення і не мотивував свій висновок про стягнення з обвинуваченої 23 629 грн. 69 коп. матеріальної шкоди.

Проте, як слідує з матеріалів провадження та встановлено під час апеляційного розгляду, потерпілою ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від злочину вчиненого обвинуваченої ОСОБА_8 були витрачені кошти на придбання лікарських засобів в сумі 12 994 грн. 50 коп. (а. с.54-57, 68-128); обстеження головного мозку в сумі 1 850 грн. (а. с.67, 74, 78); обстеження зору і придбання окулярів у сумі 2 375 грн. (а. с.129-134); а всього 17 319 грн. 50 коп.

Вищенаведені витрати підтверджені документальними доказами, а саме чеками та квитанціями на придбання ліків і проходження відповідних медичних процедур. Ці витрати узгоджуються з медичним висновками щодо стану здоров`я потерпілої після отриманих внаслідок злочину тілесних ушкоджень. (а. с.53)

Інші витрати матеріального характеру, наведені потерпілою у позовній заяві, зокрема такі, як витрати на таксі, не можуть бути прийняті до уваги.

Окрім того, в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_9 підтверджено факт отримання від обвинуваченої ОСОБА_8 грошового переказу в сумі 2 000 грн., у зв`язку з чим ці кошти слід виключити і з суми цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 слід зменшити з 17 319 грн. 50 коп. до 15 319 грн. 50 коп., тобто суми реально понесених витрат, яка підтверджена документальними доказами, а також з урахуванням коштів у сумі 2 000 грн., направлених обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.

За таких обставин клегія суддів приходить до переконання, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову слід змінити, зменшивши суму відшкодування матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409 КПК України колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Тернополя ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 , з доповненнями адвоката ОСОБА_13 , задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити, зменшивши суму відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 до 15 319 (п`ятнадцяти тисяч триста триста дев`ятнадцять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином гроші в сумі 15 319 (п`ятнадцяти тисяч триста триста дев`ятнадцять) грн. 50 коп.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2