Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря с/з ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну їм запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки всі докази, які подані прокурором та дослідженні в судовому засіданні не доводять їх вину у вчиненні злочинів, які їм інкримінуються у даному кримінальному провадженні.
Прокурор заперечила щодо задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе попередити ризики, визначені ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та просить змінити їм запобіжний захід на домашній арешт.
Суд, заслухавши клопотання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. А тому, суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
При вирішенні питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинувачених, їх вік, майновий та сімейний стан, репутацію та міцність їх соціальних зв`язків, обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачується, а саме те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Беручи до уваги те, що термін тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 закінчується о 23 год. 59 хв. 12 грудня 2015 року, а завершити провадження до його спливу не видається можливим, оскільки суд знаходиться на стадії дослідження доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 176 КПК України, обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слід продовжити строки тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 29 січня 2016 року, оскільки обраний відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, крім того продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема ухилятись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих.
На думку суду застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України.
Відповідно у задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну раніше обраного їм запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 331, 350 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну раніше обраного обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 23 год. 59 хв. 29 січня 2016 року.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику СІЗО № 26 м. Чорткова для відома.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3