АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/64/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.1 ст.263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0000581 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 189 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 189 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно вироку суду, восени 2011 ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою особистого збагачення вступили у злочинну змову між собою, направлену на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, а саме грошима осіб, які здійснювали реалізацію сільськогосподарської продукції на проїзній частині АДРЕСА_3 , для чого організували укладення договорів між КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «Група Радіомовлення», за умовами яких Товариству надавалось в експлуатацію 72 фіксовані місця для денного паркування на проїзній частині АДРЕСА_3 без права плати від осіб за паркування транспортних засобів та з правом отримання коштів від платників за використання місця для паркування, яке у свою чергу передало вказані місця ФОП ОСОБА_6 .

Таким чином, під виглядом стягнення плати за надання послуг із паркування автомобільного транспорту, в період з 21.03.2012 по червень 2013, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вбивством та знищенням товару, вимагали кошти у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які здійснювали реалізацію сільськогосподарської продукції.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діючи спільно з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, у ОСОБА_11 за відмову передавати їм гроші, відкрито викрали належні тому ваги вартістю 250 грн., а також повторно відкрито викрали належні ОСОБА_14 4 ящики полуниці вартістю 120 грн. кожен.

Крім того, ОСОБА_6 перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, незаконно, без передбаченого законом дозволу за невстановлених обставин, вчинив придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, які протягом невстановленого часу зберігав за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 263 КК України змінити, призначивши більш м`яке покарання, оскільки призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

При цьому просить дослідити всі докази, які вказані у вироку суду першої інстанції, який безпідставно не узяв до уваги той факт, що ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_6 і до його компетенції входило стягнення грошових коштів за паркування з власників транспортних засобів по АДРЕСА_3 , про що на їх вимогу він надавав квитанції, що підтверджується показаннями свідків та потерпілих.

Що стосується відкритого викрадення чужого майна, то судом не встановлено жодних очевидців викрадення вагів ОСОБА_15 , а сам факт їх існування ґрунтується лише на показаннях потерпілого, який під час допиту давав суперечливі показання щодо суми коштів, яка у нього вимагалась.

Зазначає, що судом безпідставно узято як доказ показання потерпілого ОСОБА_12 , який стверджував, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимагали від нього гроші, хоча доказів, що голоси, зафіксовані на стенограмі аудіозапису належать саме потерпілому, або ОСОБА_6 та ОСОБА_7 немає.

Посилається на те, що судом не надано належної оцінки суперечливим показанням свідка ОСОБА_16 , який вказав, що нібито бачив, як ОСОБА_12 передав гроші ОСОБА_7 , хоча потерпілий в суді наполягав на тому, що дав їх невідомим особам, серед яких був ОСОБА_6 .

Судом безпідставно визнано доказом винуватості обвинувачених показання потерпілої ОСОБА_13 , яка зазначила, що обвинувачені гроші у неї не вимагали, проте вона їх бачила серед приблизно 20 осіб, які їй погрожували, а хто саме і у якій формі, судом не встановлено.

Крім того, судом безпідставно визнано доказом вини обвинувачених показання потерпілого ОСОБА_14 , який вказав, що чотири ящики полуниці намагалася в нього забрати невстановлена особа.

Вважає, що за таких обставин, судом помилково визнано винними ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за дії, передбачені ч.2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_6 призначено надто суворе покарання за ч.1 ст. 263 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу частково, оскільки захисник в апеляційному суді відмовився від апеляційних вимог в частині закриття кримінального провадження і уточнив, що просить кримінальне провадження направити до суду першої інстанції; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189 та ч.2 ст. 189 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних та належним чином досліджених доказах у судовому засіданні, і є правильним.

Зокрема, він підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_15 , з яких вбачається, що обвинувачені вимагали в нього 50 грн. за торгівлю, а коли він відповів, що грошей немає, бо нічого не продав, то наступного дня вони знову до нього підійшли і сказали, що він торгувати не буде, оскільки не заплатив їм напередодні. При цьому ОСОБА_7 забрав у нього ваги. Вказує, що за парковку автомобіля обвинувачені гроші у нього не брали, а вимагали гроші за здійснення торгівлі.

Згідно з даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання потерпілий ОСОБА_17 впізнав по фотокартках ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, що вимагали у нього гроші під час торгівлі на овочевому ринку по вул. Електротехнічній в м. Києві, а ОСОБА_7 заволодів його вагами.

З показань потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що до нього з ОСОБА_16 підійшов ОСОБА_7 і сказав, що він повинен заплатити їм 300 грн. за торгівлю, а коли він відповів, що ще нічого не продав, пообіцяв підійти пізніше. Протягом дня до них 3-4 рази підходили інші люди, в тому числі ОСОБА_6 , в присутності якого ці люди вимагали сплатити гроші, погрожуючи заборонити їм торгувати. Наступного дня все повторилося, ОСОБА_7 вимагав сплатити 300 грн., а коли він відповів, що нічого платити не буде, то до нього підійшов ОСОБА_6 з особою кавказької національності і вони почали в грубій формі вимагати гроші, погрожуючи в разі несплати вивезти їх в ліс і спалити разом з картоплею. Вони з ОСОБА_16 злякались, так як сприйняли погрози реально.

Згідно з даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання, потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, що вимагали у нього гроші, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та пошкодженням майна.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_16 .

З показань потерпілої ОСОБА_13 вбачається, що з неї обвинувачені вимагали по 260 грн. в день за торгове місце, а у разі відмови погрожували спалити машину, спустити колеса, викинути товар.

З показань потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що з нього вимагали по 150 грн. в день за торгівлю, погрожуючи в разі відмови спалити машину. При цьому погрожували фізичною розправою, зокрема, йому казали, що він не доїде додому. Ці погрози він сприймав реально, оскільки коли він відмовився заплатити вказану суму, то один з чоловіків забрав у нього чотири ящики полуниці.

Згідно показань свідка ОСОБА_18 контролера ПАТ «Полюс», на протилежному боці проїзної частини навпроти ринку «Фермер» була парковка, на якій з кінця 2012 початку 2013 почала здійснюватись торгівля. Вона бачила як ОСОБА_6 ходив по тій стороні з якимись паперами. В травні 2013 чоловіки спортивної статури, серед яких був і ОСОБА_6 ходили по тротуару вздовж ринку «Фермер» і наказували продавцям сплачували гроші за торгівлю саме їм.

Свідок ОСОБА_19 контролер ПАТ «Полюс» показав, що навпроти ринку виставлялись машини, з яких здійснювалась торгівля, при цьому обвинувачені, чоловік кавказької національності та інші чоловіки збирали з людей гроші за торгівлю. Зі слів продавців йому відомо, що коли вони відмовлялись платити гроші, то їм погрожували, у зв`язку з чим на ринок неодноразово викликалась міліція.

Аналогічні показання дали в суді допитані в якості свідків працівники та голова правління ПАТ «Полюс», директори ТОВ «Фермерторгплюс» та ТОВ «Плодовочторг», а також приватні підприємці, що працюють на ринку «Фермер».

Зокрема, свідок ОСОБА_20 показав, що він, як директор ТОВ «Група Радіомовлення» уклав з приватним підприємцем ОСОБА_6 договір від 01.11.2011 про надання останньому в експлуатацію 72 місць для паркування автотранспорту на проїзній частині вул. Електротехнічної, 18 в м. Києві, який в подальшому був пролонгований до кінця 2012. Відповідно до умов договору, ОСОБА_6 мав право отримувати плату за парковку автотранспорту, але брати гроші зі здійснення торгівлі він права не мав.

Отже, показання потерпілих та свідків щодо протиправних дій обвинувачених узгоджуються між з собою та у сукупності з іншими матеріалами справи свідчать про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 189 КК України, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

За таких обставин, кваліфікація дій обвинувачених за ч.2 ст. 189 КК України, як вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, обмеження прав та законних інтересів цих осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивством та знищенням їх майна, та за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоровя потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Покарання обвинуваченим призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, осіб винних та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, є правильним, і підстав для його пом`якшення не вбачається.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою зміну чи скасування рішення не вбачається, а тому воно як законне та обґрунтоване, має бути залишене без змін, а апеляційна скарга захисника щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4