ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000038 від 20.07.2015р. стосовно

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Рихальське Ємільчинського району Житомирської області, українки, громадянки України, освіта 9 класів, не одруженої, працюючої молодшою медичною сестрою «Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

по обвинуваченню за ч.2 ст.190КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи 31.01.2014р. повідомленою про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.190КК України належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, і знову вчинила корисливий умисний злочин за наступних обставин.

В невстановлений досудовим слідством день, час та місці, за невстановлених обставин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: грошовими коштами, що належать її знайомій ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, у невстановлений слідством день та час лютого 2015 року, ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, попросила ОСОБА_5 надати їй в борг грошові кошти у сумі 200 доларів США, при цьому повідомила останній неправдиві відомості про те, що поверне вказані кошти протягом найближчих двох тижнів, однак наміру повертати їх власниці не мала.

В свою чергу, ОСОБА_5 , будучи помилково впевненою в правильності та добросовісності дій ОСОБА_3 , не здогадуючись про її злочинні наміри, 01.03.2015р. близько 10 години, перебуваючи на сходинковій клітині третього поверху, поруч з вхідними дверима до свого помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , добровільно надала сину ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , який не був обізнаний про злочинні наміри матері, належні їй грошові кошти в сумі 200 доларів США, що станом на 01.03.2015р. еквівалентно 5 552 гривні 62 копійки. Після чого, ОСОБА_7 передав отримані від ОСОБА_5 грошові кошти своїй матері ОСОБА_3 , яка отримавши їх у вказаний спосіб, в подальшому розпорядилась ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою повторно заволоділа чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , а саме: грошовими коштами в сумі 200 доларів США, що станом на 28.02.2015р. еквівалентно 5 552 гривні 62 копійки, чим завдала ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

28 листопада 2016року обвинувачена ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 уклали угоду про примирення, згідно якої обвинувачена визнала свою винуватість за вказаною в обвинувальному акті статтею кримінального кодексу, відшкодувала спричинену шкоду, було визначено та узгоджено вид та розмір покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою вину, підтримала угоду, укладену між нею та потерпілою.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні угоду підтримала та ствердила, що матеріальних претензій до обвинуваченої не має.

Прокурор висловила думку про затвердження угоди, оскільки її умови відповідають вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч.3 ст.469КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч.2ст.190КК України, який згідно ч.3 ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені абзацами 1-4 п.1 ч.5 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, що обставинами, що пом`якшують її покарання є щире каяття, добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку. Обставин, які обтяжують її покарання по справі не встановлено. Також суд враховує, що ОСОБА_3 працює, раніше не судима, вчинила умисне кримінальне правопорушення, що була укладена угода про примирення між обвинуваченою та потерпілою. З врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватої суд вважає призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

Питання стосовно речових доказів судом вирішуються в порядку ст.100КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 394, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , укладену 28 листопада 2016року по кримінальному провадженню №0000038 від 20.07.2015р. по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.190КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватою за ч.2 ст.190КК України та призначити покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят)гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази: паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_7 , диск CD-R ARTEX з написом на диску маркером чорного кольору «Вх.23327. Справа 293/14926/15к, вих. 15463/3/КТ від 23.10.15» залишити в матеріалах справи.

Вирок суду на підставі угоди про примирення може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

Обвинуваченою, її захисником виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 5-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

потерпілою виключно з підстав призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 6-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1