Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/754/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.08.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № 0000024 стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого та в його інтересах захисників адвокатів ОСОБА_10 і ОСОБА_8 на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року яким,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Інгуло-Кам`янка, Новгородківського району, Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , є особою, яка в силу ст. 89 КК України, не має судимостей,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Кримінальне правопорушення вчинене затаких обставин.

ОСОБА_9 06.03.2016 року близько 18 години 45 хвилин, в порушення вимог п.п.2.9 (а) та 2.1 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), перебуваючи в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, не маючи водійського посвідчення на право керування транспортним засобом, керував автомобілем «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рухаючись, в зазначений час на вказаному автомобілі, в темну пору доби на 20 км. + 450 м. автодороги Т 1210 «Устинівка - Долинська - Петрово - Жовті Води» на території Новгородківського району Кіровоградської області, зі сторони м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, в напрямку с. Верблюжка, Новгородківського району Кіровоградської області. Достовірно знаючи про наявність нерівності проїзної частини (вибоїн), порушуючи вимог п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, при цьому, не
вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати транспортним засобом. При виявленні перешкоди для руху, яка виражалась у наявності нерівності проїзної частини (вибоїни), не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, а навпаки в порушення вимог п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, продовжив свій рух, в результаті чого втратив керованість транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини вправо, щодо напрямку руху автомобіля з наступним наїздом на дерево.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у бік його пом`якшення. Своє прохання апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано стан його здоров`я, який значно погіршився після ДТП, наявність на утримання малолітньої дитини, а також перебування дружини у декретній відпустці. При цьому, апелянт зазначає, що потерпіла не заявляла до нього будь-яких претензій майнового характеру, однак він зобов`язався допомагати потерпілій. З огляду на викладене, апелянт просить не позбавляти його волі та дати можливість виховувати дитину.
- захисник адвокат ОСОБА_10 просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши покарання, застосувавши положення ст.ст. 75, 76 КК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на те, що судом не в повній мірі були враховані ті обставини, що ОСОБА_9 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, попросив пробачення у потерпілої, не заперечував той факт, що він дійсно скоїв ДТП та не залишив місце події. Окрім цього, на переконання апелянта, районним судом недостатньою мірою були враховані і ті обставини, які характеризують особу ОСОБА_9 , а саме те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується з позитивної сторони, одружений, має сім`ю, утримує малолітнього сина, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів, має незадовільний стан здоров`я, є особою, що не має судимостей. Цивільний позов потерпілою стороною у кримінальному провадженні заявлений не був, при цьому в судовому засіданні обвинувачений добровільно зобов`язався допомагати потерпілій.

- захисник адвокат ОСОБА_8 просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В обгрунтування своєї позиції захисник, окрім наведених у апеляційних скаргах обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 доводів, вказує також на те, що судом відповідно до ст. 12 КК України належним чином не було враховано, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин з необережності. При цьому, потерпіла не наполягала на тому, щоб призначене покарання обвинуваченому було пов`язане із позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його до 3 років позбавлення волі, прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку, і жодним учасником судового розгляду оскаржений не був.
Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п.2.9 (а) та 2.1 (а), п. п. 1.5, 2.3 (б, д), п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, керуючи транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, вчинених з необережності. Характеризуючи особу останнього, суд врахував позитивну характеристику за місцем проживання, те, що ОСОБА_9 є особою, яка не має судимостей, а також визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано щире каяття у вчиненому. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, настанням тяжких наслідків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме смерті потерпілого, обставин вчиненого правопорушення, зокрема те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що неодноразово позбавлявся водійських прав, вчинив кримінальне правопорушення керуючи автомобілем без водійського посвідчення та в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, яка підтримала позицію прокурора, з приводу необхідності призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, наявність неодноразових судимостей за вчинення кримінальних правопорушень, які хоча і погашені в законному порядку, однак вказують на негативну поведінку ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується з висновком суду, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства у призначений судом строк, який на переконання колегії суддів є виваженим та справедливим.
Разом з тим, слід зазначити, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років. При цьому, з урахуванням особи ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, який не перешкоджає знаходження останнього в умовах ізоляції від суспільства, факт визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, колегія суддів вважає, що вказані обставини дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від максимальної межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. Однак з урахуванням інших, наведених вище обставин, зазначені факти, які характеризують ОСОБА_9 , не можуть бути підставою для призначення останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, як про це просять обвинувачений та його захисник.
Доводи, на які в апеляційній скарзі посилається сторона захисту, щодо неналежного врахування судом першої інстанції всіх обставин кримінального правопорушення є безпідставними, адже хоча у вироку суду і не зазначені всі обставини, наведені в апеляційних скаргах, однак всі вони належним чином враховані колегією суддів, яка погоджується із розміром та видом покарання, яке було призначено обвинуваченому судом першої інстанції.
Окрім цього, безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 щодо позиції потерпілої, яка начебто не наполягала на призначенні ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, адже прослуховуванням аудіозапису судового засідання колегією суддів було встановлено, що в судових дебатах потерпіла підтримала думку прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Таку саму позицію потерпіла висловила і в судових дебатах під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
Таким чином, підстав, які б давали можливість пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів не вбачає.
Що стосується апеляційних вимог захисника адвоката ОСОБА_10 щодо необхідності застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити їх поза увагою, так як в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 , попередньо узгодивши свою позицію із захисником адвокатом ОСОБА_8 , просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, в бік його пом`якшення, при цьому наполягали на призначенні покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без застосування ст. 75 КК України, тобто апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 підтримали частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною другою вказаної статті КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як встановлено судовою колегією, суд першої інстанції у вступній частині вироку послався на судимості ОСОБА_9 , які в силу ст. 89 КК України були зняті та погашені в установленому законом порядку. З урахуванням того, що вказані судимості були зняті та погашені, посилання на них у вступній частині вироку є зайвим, а оскільки жодним учасником судового розгляду вказане питання в апеляційних скаргах не ставилось, а вирішення даного питання у відповідності до ч. 2 ст. 404 КК України за ініціативою суду не погіршує становища обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити, виключивши із вступної частини вироку посилання суду на судимості обвинуваченого.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 , у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення, а саме з 24 червня 2016 року по 30 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так як обвинуваченому на період апеляційного оскарження вироку суду було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисників адвокатів ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2016 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, змінити, виключивши із вступної частини вироку посилання суду на судимості ОСОБА_9 .

У решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення, а саме з 24 червня 2016 року по 30 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4