АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4879/15-к Номер провадження 11-кп/786/147/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185 КК- С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за №0001506 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-
1/ 07.10.2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.10.2013 року у виді штрафу в сумі 1700 грн. та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та штрафу в сумі 1700 грн. який виконувати самостійно.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду змінити в зв`язку з тим, що вирок за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Зазначають, що потерпіла ОСОБА_7 не приймала участь у судовому провадженні, не була присутня в судових засіданнях та стверджує, що не отримувала жодної повістки до суду, що є порушенням норм КПК України. Також апелянти вказують, що обвинувачений визнав вину у скоєному злочині, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину віком до 5 років, а також зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну потерпілій.
Вважають, що суд першої інстанції призначаючи покарання не врахував той факт, що ОСОБА_9 на даний час в силу ст.89 КК України являється не судимим, оскільки його судимість за вироком Автозаводського суду від 07.10.2013 року погашена 07.10.2014 року.
Районним судом встановлено, що в лютому 2015 року ОСОБА_9 перебуваючи за місцем свого проживання на той час за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на викрадення чужого майна, який у нього виник заздалегідь, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, реалізуючи свій корисливий злочинний намір, шляхом зловживання довірою під приводом телефонного дзвінка та подальшого ремонту заволодів мобільним телефоном «Nokia Astra 311», що належав ОСОБА_7 , чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 750 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Також, в березні 2015 року, ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання на той час за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на викрадення чужого майна, який у нього виник заздалегідь, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, реалізуючи свій корисливий злочинний намір, повторно, таємно шляхом вільного доступу вчинив крадіжку срібних прикрас, а саме: 7 каблучок загальною вагою 10 гр., 2 пари сережок загальною вагою 11 гр., 2 ланцюжка загальною вагою 25 гр., рулончик вагою 3 гр. та браслет вагою 6 гр., що належали ОСОБА_7 чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 660 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В квітні 2015 року ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання на той час за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на викрадення чужого майна, який у нього виник заздалегідь, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, реалізуючи свій корисливий злочинний намір, повторно, таємно шляхом вільного доступу вчинив крадіжку планшету «Ainol Novo 10», що належав ОСОБА_7 чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 640 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляцію, промову прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду та потерпілу, яка не має будь-яких претензій та не заперечує проти звільнення обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Місцевий суд, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, який не заперечував фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень, вислухавши думку прокурора про недоцільність дослідження всіх доказів, та роз`яснивши права обвинуваченому, розглянув кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України. Сторони та потерпіла не оспорювали фактичні обставини скоєних злочинів і в апеляційному порядку , у зв`язку з чим колегія суддів висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого не перевіряє.
Дій обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст. 190 та ч.2 ст.185 КК України і сторонами та потерпілою не оскаржується.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд врахував всі загальні засади призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, зокрема ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які класифікуються як злочини невеликого та середнього ступеня, особу ОСОБА_9 , який негативно характеризується, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, раніше судимий, злочини вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком суду, прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, так як за попереднім вироком суду ОСОБА_9 був засуджений до реального покарання, і в період невідбутого покарання вчинив три злочини, які кваліфіковані за двома статтями Кримінального Кодексу України, а тому призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Доводи апеляції про не врахування судом наявність на утриманні ОСОБА_9 неповнолітньої дитини неспроможні, так як обвинувачений не утримував свою дитину, за що вироком суду був засуджений за ч.1 ст. 164 КК України до кримінального покарання.
Твердження захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставним, так як потерпіла ОСОБА_7 при апеляційному розгляді підтвердила свою наявну в матеріалах кримінального провадження заяву про належне повідомлення її судом про дату, час та місце розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 та її бажання розгляду провадження без її участі.
З технічного запису вбачається, що суд роз`яснив права обвинуваченого, будь-яких заяв про необхідність участі захисника обвинувачений не заявляв, а тому враховуючи, що ОСОБА_9 повнолітній, обвинувачувався з вчинені невеликого та середнього ступеня тяжкості злочинів, тому доводи захисника про порушення судом права на захист обвинуваченого не ґрунтуються на чинному законодавстві.
Доводи обвинуваченого про сплату ним штрафу як покарання за попереднім вироком є неспроможними, так як будь-які дані про виконання ним попереднього вироку в матеріалах провадження відсутні, як не були надані і не заявлялось клопотання про витребування даних про сплату штрафу в судовому засіданні апеляційної інстанції.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_9 - без зміни.
Вирок набирає чинності з моменту оголошення ухвали, але може бути оскаржений сторонами та потерпілою протягом 6 місяців шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4