Справа № 495/2196/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одесскої області у складі:

судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0000064 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не судимого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває на обліку після переміщення з тимчасово окупованої території України (АР Крим) за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , старший розвідник-далекомірник взводу управління командира 2-ої гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , матросу,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період.
ОСОБА_3 , будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25 лютого 2015 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України у особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 строком на 3 (три) роки.

Наказом тимчасово виконувача обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частинні) №50 від 25 лютого 2015 року ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду старшого розвідника-далекомірника взводу управління командира 2-ої гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Матрос ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний:
?свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
?беззастережно виконувати накази командирів (начальників);
?виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
?виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;
?неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;
?сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники);
?бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;
?вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
?дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Надалі, проходячи військову службу, наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №163 від 05 червня 2015 року, матрос ОСОБА_3 у складі 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 відряджений до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 з метою удосконалення підготовки та злагодженості підрозділів, з місцем дислокації АДРЕСА_3 .

08 липня 2015 року матрос ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від проходження військової служби на певний час, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (1 гаубичний артилерійський дивізіон, який дислокувався у АДРЕСА_3 ) та ухилявся від військової служби тривалістю понад один місяць, до 04 березня 2016 року, в умовах особливого періоду, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 .

04 березня 2016 року матрос ОСОБА_3 добровільно прибув до органу досудового розслідування військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону.

Таким чином, матрос ОСОБА_3 підозрюється у тому, що він з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (1 гаубичний артилерійський дивізіон, який дислокувався АДРЕСА_3 ) та ухилявся від проходження військової служби, в умовах особливого періоду з 08 липня 2015 року до 04 березня 2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні винним визнав себе у повному обсязі, та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину, пояснив суду, що дійсно 08 липня 2015 року він, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (1 гаубичний артилерійський дивізіон, який дислокувався у АДРЕСА_3 ) в умовах особливого періоду, проводячи час за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

04 березня 2016 року він добровільно прибув до органу досудового розслідування військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальне правопорушення. Просив розглянути провадження відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює йому, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість.

Обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винуватим обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині та кваліфікує його за ст. 407 ч.4 КК України тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує : суспільну небезпеку і характер вчиненого ним злочину, задовільну характеристику, вчинив злочин який, згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює військовослужбовцем.

Враховуючи пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин, те, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 407 ч.4 КК України до арешту на гауптвахті.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до відбування покарання у повному обсязі по вказаному вироку залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання у виді 4 (місяців) арешту на гауптвахті.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме строк тримання під вартою як запобіжний захід з 04.03.2016р. по 27.04.2016р.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до відбування покарання у повному обсязі по вказаному вироку залишити без зміни.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 04.03.2016 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1