Справа № 742/4300/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/194/2016
Категорія - ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001386 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка Чернігівської області Прилуцького району, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком колегії суддів Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_11 : на користь ОСОБА_8 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_12 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 1166,22 гривень процесуальних витрат на проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено в порядку статті 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2015р., близько 21:30-22:00 год., ОСОБА_11 , знаходячись в будинку за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час побутової сварки зі своїм знайомим ОСОБА_14 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, ножем господарсько-побутового призначення умисно наніс ОСОБА_14 не менше 8 ударів в область життєво-важливих органів, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді трьох колото- різаних поранень грудної клітки (одне з яких проникло в грудну порожнину з ушкодженням правої легені, друге - в черевну порожнину з ушкодженням діафрагмальної поверхні правої долі печінки, третє - сліпо закінчилося в м`яких тканинах передньої поверхні грудної клітки справа), непроникаючих колото- різаних поранень тім`яно-скроневої ділянки голови справа та кута нижньої щелепи справа, різаних ран в ділянці нижньої щелепи справа та правої вушної раковини, з`єднаних подряпиною, які згідно висновку судово-медичної експертизи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Через короткий проміжок часу після заподіяння вказаних тілесних ушкоджень, що вимірювався хвилинами, ОСОБА_14 помер через масивну крововтрату, яка розвинулася внаслідок шести непроникаючих поранень голови та грудної клітки, і двох проникаючих поранень грудної клітки з ушкодженням правої легені та печінки, що знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Обвинувачений не погодившись з вироком суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року і закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п.3 ч.1 ст.284 та ч.2 ст.284 КПК України.

Апеляційні вимоги мотивують тим, що:

- знаряддя вбивства не містить відбитків пальців обвинуваченого;

- біологічні зразки обвинуваченого не містять залишків крові потерпілого;

- відсутність слідів крові на подвір`ї та будинку обвинуваченого, де за версією слідства було вчинено вбивство ОСОБА_14 ;

- відсутність прямих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_11 ;

- залишення поза увагою органів досудового розслідування того факту, що обвинувачений постійно користується правою рукою, проте поранення потерпілому були нанесені по правій частині тіла;

- ускладнення захворювання у підозрюваного після застосування запобіжного заходу у вигляді взяття, що завдало значну та непоправну шкоду його здоров`ю.

Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого, просить змінити вирок суду та призначити його підзахисному покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги аргументує таким чином:

- місце скоєння злочину за версією органів досудового розслідування не містить доказів того, що вбивство відбулося саме в середині будинку обвинуваченого;

- експертизи щодо психічного стану підозрюваного проведені без врахування показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , що викликають сумніви в його осудності, оскільки єдиним правильним рішення в даному випадку є проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи;

- просить врахувати при призначенні покарання положення ст.65-69 КК України та звертає увагу суду, що його підзахисний не визнав свою вину не тому що намагається уникнути відповідальності, а дійсно не пам`ятає обставин скоєння злочину у зв`язку з психічним захворюванням.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали та заперечення суду не адресували.

Заслухавши доповідача, доводи обвинувачено, який підтримав свою апеляційну скаргу та скаргу захисника, позицію адвоката, який обґрунтовував її доводами своєї скарги та підтримав апеляційну скаргу підзахисного, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, позицію потерпілих та представника потерпілої ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_9 , що підтримали прокурора, просили відмовити в задоволенні обох апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винність ОСОБА_11 у повному обсязі знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується низкою доказів, ретельно досліджених судом, яким суд дав правильної правової оцінки.

Так, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в судовому засіданні показали, що 15 серпня 2015 року разом за ОСОБА_20 та ОСОБА_11 тривалий час вживали спиртні напої в будинку останнього. Після того, як обвинувачений після вживання спиртного став агресивним, почав виганяти їх, свідки покинули його будинок, де залишився ОСОБА_20 . Пізніше вони узнали про його убивство.

Свідок ОСОБА_16 показав в суді, що увечері 15 серпня 2015 року біля будинку обвинуваченого він бачив трактор, який належав ОСОБА_20 , біля трактора на землі лежав сам ОСОБА_21 , також біля трактора стояв ОСОБА_22 в збудженому, агресивному стані, в руках у нього був якийсь предмет.

З протоколу огляду місця події від 16 серпня 2015 року вбачається, що біля будинку, де проживав обвинувачений, стоїть колісний трактор, біля нього на землі знаходиться труп ОСОБА_20 (а.с. 53-60).

При огляді домоволодіння ОСОБА_11 16 серпня 2015 року було виявлено в житловій кімнаті ніж зі слідами схожими на кров. Такі ж сліди у великій кількості знайдено на підлозі, шторах, дверях, стіні в даному будинку. (а.с. 61-68).

З висновків судово-медичної експертизи № 220 від 16 серпня 2015 року вбачається, що смерть ОСОБА_20 від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки, які були заподіяні 15 серпня 2015 року з 20 до 24 год., знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Після заподіяння цих поранень потерпілий міг самостійно пересуватись на протязі короткого проміжку часу. В момент смерті ОСОБА_20 перебував стані алкогольного сп`яніння, яке фактично було тяжким отруєнням алкоголем. (а.с. 76-81).

З висновків судово-медичних експертиз № 184, 160, 161 за 2015 рік встановлено, що на клинку ножа, знайденого в будинку ОСОБА_11 , на підлозі, стінах, дверях в його будинку та на одязі, вилученому у ОСОБА_11 знайдено кров людини, яка могла походити від ОСОБА_20 .

Таким чином, викладені вище докази у своїй сукупності прямо вказують, що останньою людиною, з якою залишився загиблий ОСОБА_20 був саме ОСОБА_11 і саме він і заподіяв тілесні ушкодження потерпілому. Усі ці докази ретельно проаналізовані судом і з даною ним оцінкою погоджується колегія суддів.

Вказані докази зібрані і досліджені з дотриманням усіх процесуальних норм, вони є допустимими і достатніми та повністю викривають обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. Судом вірно встановлено мотив злочину побутова сварка, оскільки як сам обвинувачений, так і загиблий ОСОБА_20 разом вжили велику кількість спиртних напоїв. З урахуванням усіх наведених даних, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 К України є правильною.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, відхиляє її в повному обсязі. Так, твердження скарги про нелогічність висновків суду про належність знаряддя убивства обвинуваченому, колегією суддів не береться до уваги, оскільки наявність якісних і придатних для ідентифікації слідів пальців рук на будь-якому предметі при користуванні ним людиною не являється обов`язковим. Знайдення ножа в будинку обвинуваченого не може враховуватись як таке, що суперечить здоровому глузду. Як вбачається з довідки Прилуцької ЦРЛ, 16 серпня 2015 р. о 18 годині при освідування ОСОБА_11 у нього було встановлено стан алкогольного сп`яніння. Отже, на момент скоєння злочину, стан сп`яніння у нього був ще більшим, тому той факт, що він залишив знаряддя убивства у себе в будинку, не є нелогічним. Показання свідка ОСОБА_15 щодо знаряддя убивства не виправдовують ОСОБА_11 , оскільки цей свідок не є членом сім`ї обвинуваченого, спільно з ним вона не проживала і не могла бути в деталях обізнаною про приналежність обвинуваченому знаряддя злочину, яке є звичайним ножем господарсько-побутового призначення. Висновок імунологічної експертизи щодо дослідження піднігтьового вмісту ОСОБА_20 , на який посилається обвинувачений, не є прямим доказом і вирок на ньому не ґрунтується. Відсутність слідів крові поза межами будинку обвинуваченого не являється доказом невинуватості ОСОБА_11 , оскільки огляд місця події проводився більше ніж через 10 годин після злочину, тому сліди крові на поверхні землі могли бути не знайдені. Органи досудового розслідування і суд зробили висновок про винуватість ОСОБА_11 не на припущеннях, а на допустимих і достатніх доказах, які в деталях узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного і в своїй сукупності підтверджують правильність пред`явленого обвинувачення. Колегія суддів вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою являвся адекватним обставинам справи, тяжкості злочину, даним про особу обвинуваченого й можливим ризикам. Щодо тверджень обвинуваченого про розташування тілесних ушкоджень на тілі потерпілого і суперечність їх звичкам обвинуваченого, то це залежить тільки від взаємного розташування як нападника, так і потерпілого, який міг знаходитись в різних положеннях, про що і вказано у висновку судово-медичної експертизи і ця обставина обвинуваченого також не виправдовує.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів проаналізувала доводи апеляційної скарги захисника і теж не знайшла підстав для її задоволення.

На думку колегії суддів, помилковим є твердження автора апеляційної скарги про не встановлення місця скоєння злочину. Навпаки наявність в будинку ОСОБА_11 великої кількості слідів крові якраз і свідчить про те, що місцем скоєння злочину є будинок обвинуваченого.

На думку колегії суддів, безпідставним є твердження адвоката про незаконне, на його думку, не призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. По справі проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, з висновків якої № 630 від 26 жовтня 2015 р. вбачається, що у ОСОБА_11 мали місце клінічні ознаки посткомоційного синдрому, але клінічних ознак тимчасового розладу психічної діяльності як на час скоєння злочину, так і на час проведення експертизи в нього не встановлено (а.с. 137-142). Тобто не встановлено таких розладів психічної діяльності, які б унеможливлювали розуміння обвинуваченим значення своїх дій та можливість керувати ними.

Допитаний судом судово-психіатричний експерт ОСОБА_23 дав пояснення, що ніяких підстав для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи немає.

Згідно Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом МОЗ України № 397 від 8.10.2001 р., висновок про необхідність проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи обґрунтовується експертами, які проводять амбулаторну експертизу. В даному випадку експерт в судовому засіданні обґрунтував відсутність підстав для проведення такої експертизи. Колегія суддів, поспілкувавшись з обвинуваченим, вважає його поведінку осмисленою, логічною й такою, що спрямована на покращення свого становища. Твердження обвинуваченого про те, що він не пам`ятає подій злочину, на думку колегії суддів, спрямована саме на це.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку з наведених в апеляційних скаргах підстав.

Щодо призначення покарання, питання про яке також ставиться в апеляційній скарзі адвоката, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, життя людини визнається найвищою соціальною цінністю. Тому покарання за свавільне позбавлення життя повинно бути адекватним і співмірним скоєному злочину. По справі не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд встановив скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Місцевий суд врахував й інші обставини справи стан здоров`я обвинуваченого, відсутність у нього судимостей та позитивні характеристики і з урахуванням усіх цих обставин призначив покарання не у максимальному розміні, передбаченому законом, а ближче до мінімальної межі. На думку колегії суддів, таке покарання є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .