11-кп/775/354/2016(м)
222/300/16-к

Єдиний унікальний номер 222/300/16-к Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/775/354/2016(м) доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Маріупольського гарнізону на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 09 червня 2016 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, військовослужбовця за призивом під час мобілізації на особливий період, стрільця другого відділення першого взводу охорони роти охорони та боротьби з диверсійно-розвідувальними групами військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.413 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.
Згідно з ухвалою суду, Відповідно до наказу №125 від 10.06.2015 року командира військової частини пп НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем під час мобілізації на особливий період, зарахований до списків особового складу ВЧ пп НОМЕР_1 , місцем дислокації якої є територія АДРЕСА_2 , за посадою стрілець другого відділення першого взводу охорони роти охорони та боротьби з диверсійно-розвідувальними групами, та отримав особисту зброю і боєприпаси до неї, про що власноручно розписався у книзі видачі зброї та боєприпасів першої роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
З набуттям статусу військовослужбовця і початком проходження військової служби ОСОБА_7 повинен окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24 березня 1999 року, та ст.ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Крім того, відповідно до п.п. 1.15 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 року № 359, заборонено зберігати зброю та боєприпаси поза межами розташування військової частини, а також носити їх під час відвідування громадських місць.
Однак, діючи в порушення зазначених вимог, 12.09.2015 року ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки несення служби у складі внутрішньої варти по охороні військового об`єкту, розташованого поблизу смт. Нікольське Володарського району Донецької області, не отримавши дозволу відповідного начальника, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, приблизно о 20 годині залишив із особистою зброєю територію охоронюваного об`єкту і направився до автозаправної станції «Орлан», яка знаходиться при в`їзді у смт. Нікольське Володарського району Донецької області, де з невідомими особами вжив алкогольні напої. Після чого 13.09.2015 року о 01-30 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повернувся до розташування військового об`єкту без ввіреної йому для службового користування зброї та боєприпасів, а саме: автомат АК 74 № НОМЕР_2 , бойові припаси у вигляді набоїв ПС серії 17-82 калібру 5,45 мм в кількості 30 штук, завдавши матеріальної шкоди державі на загальну суму 548 гривень 93 копійки.
Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 413 КК України, тобто вчинив втрату ввірених для службового користування зброї та бойових припасів внаслідок порушення правил їх зберігання, в умовах особливого періоду.
Не погодившись з ухвалою суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор військової прокуратури Маріупольського гарнізону в який просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор Військової прокуратури Донецького гарнізону зазначає, що судом першої інстанції не було враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, втрата зброї та боєприпасів відбулася у стані алкогольного сп`яніння та могла використовуватися проти життя та здоров`я громадян, а звільнення від кримінальної відповідальності може привести до виникнення серед військовослужбовців почуття безкарності, оскільки особа відповідальності не понесла, що жодним чином не перешкоджає вчиненню нових аналогічних злочинів іншими військовослужбовцями.
Крім того суд першої інстанції в порушенні вимог ч.3 ст.415 КПК України не виконав вказівки Апеляційного суду від 12 травня 2016 року, якім було скасовано аналогічне рішення від 18.03.2016 року
Заслухавши суддю - доповідача, висновок прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально процесуальним кодексом.
Ці вимоги закону судом першої інстанції не виконано оскільки, не враховано підвищену ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення,а саме те, що воно вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання. Однак судом першої інстанції не надано цьому належної оцінки, всупереч вимогам ч.3 ст.415 КПК України.
Доводи обвинуваченого про вжиття ним невеликої кількості спиртних напоїв не знайшли свого підтвердження оскільки згідно з матеріалами справи доза вжитих спиртних напоїв у нього складає понад 3 проміля це є третя найвища ступінь алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 06.11.2007 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із врахуванням ступені тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судом належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва.
Відповідно до долученого до матеріалів кримінального провадження копії власноруч написаного рапорту ОСОБА_7 від 21.12.2015 року, ОСОБА_7 під час проходження військової служби у Збройних Силах України неодноразово вживав алкогольні напої.
Також судом першої інстанції, зазначено, що ОСОБА_7 повністю відшкодував завдані збитки від кримінального правопорушення, однак суспільну небезпеку від вказаного злочину не усунуто, саму шкоду не відшкодовано, бо автомат, якай є зброєю, не повернуто до військової частини.
Згідно з п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.45 КК України.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за необережністю оскільки відповідно до ст.24 ч.3 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечних характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання. Тобто його дії правильно кваліфіковані та встановлена його вина в скоєнні втрати зброї та боєприпасів з непрямим умислом.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню та направленню справи на новий судовий розгляд, під час якого необхідно взяти до уваги вищенаведене.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Маріупольського гарнізону задовольнити.
Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 09 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ст.413 ч.2 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
СУДДІ