Дата документу Справа № 320/9881/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/558/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої особи ТОВ «Ковчег» ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 14 жовтня 2015 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, знаходячись у приміщенні магазину «Харчі», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. О.Невського, буд. 31, а саме - біля відділу з продажу спиртних та тютюнових виробів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, скориставшись відсутністю продавця вказаного відділу та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перехилившись через отвір у скляній вітрині, тим самим, проник до вказаного відділу, звідки рукою з картонної коробки, яка знаходилась у робочому столі продавця, що є сховищем, з якого таємно викрав грошові кошти у сумі 1350 гривень, які належать ТОВ «Ковчег», чим спричинив ТОВ «Ковчег» майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено від призначеного покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК. Вирішено питання про цивільний позов та запобіжний захід.

В апеляційній скарзі представник потерпілої особи, не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію дій обвинуваченого, просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання скасувати. Вважаючи, що суд неправильно застосував кримінальний закон про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання. Тому апелянт вимагав ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі, оскільки визначене судом покарання за вказаних обставин не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора і обвинуваченого ОСОБА_7 , які не погодились з доводами та вимогами апеляції і вважали за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до тяжких злочинів; обставини справи щодо невідшкодування завданої шкоди. В зв`язку з чим, суд обґрунтовано призначив покарання не у мінімальному розмірі.
Разом з тим, суд дав належну оцінку тому, що ОСОБА_7 визнав свою вину і щиросердно розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. ОСОБА_7 визнаний винним лише в одному епізоді злочинних дій. Ним завдано, шкоди, яку не можна визнати значною для юридичної особи. Розмір шкоди, а з нею і цивільний позов у справі визнано в повному обсязі. Тяжкі наслідки у справі не настали. ОСОБА_7 задовільно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

В зв`язку з чим, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а постійний контроль з боку органу виконання покарання стане дієвим запобіжником попередження скоєння ОСОБА_7 нових злочинів.

Судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги про те, що саме по собі невідшкодування обвинуваченим завданої шкоди не може слугувати самостійною підставою, яка спростовувала б висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства. Крім того, даний факт як і ступінь тяжкості вчиненого злочину враховано судом при визначені виду і розміру призначеного покарання. Не можуть впливати на розмір покарання наведені в апеляційній скарзі заперечення щодо проживання ОСОБА_7 у своєї співмешканки без реєстрації та вчинення злочину в залі, де відбувається відео спостереження.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтоді вирок міськрайонного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілої особи ТОВ «Ковчег» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4