АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/966/16 Справа № 203/6577/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

21 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя - доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2016 року щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановила:
20 квітня 2016 року до Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0001211 разом з апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційні скарги подані належними особами, у строк, встановлений ст. 395 КПК України.
Разом з тим, аналіз змісту апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 вказує на те, що вони не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються:
- вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
- клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.
У скаргах захисник та обвинувачений ставлять питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, яким визнати невинуватим ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України і виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення саме ним кримінального правопорушення.
Однак суд апеляційної інстанції має повноваження щодо ухвалення вироку лише у випадках, передбачених ст.420 КПК України, перелік яких є вичерпним.
Будь-яке інше рішення суд апеляційної інстанції приймає у формі ухвали, що врегульовано положенням ч.1 ст.418 КПК України.
Згідно із ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, до яких також належить не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Однак, захисник та обвинувачений в установленому законом порядку не ставлять питання про дослідження доказів судом апеляційної інстанції.
В той же час, суд апеляційної інстанції, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового розгляду заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Згідно із ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється відповідно до правил судового розгляду у суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.
В силу ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З вищезазначеного слідує що, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості дати іншу оцінку доказам, ніж її дав суд першої інстанції без проведення безпосереднього дослідження доказів під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суддя-доповідач вважає, що скарги захисника та обвинуваченого подані з порушенням вимог ст. 396 КПК України, оскільки у скаргах не порушуються питання про дослідження доказів, не наведено, які саме докази на підтвердження їх апеляційних вимог необхідно дослідити, тоді як суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху і встановлює достатній строк для усунення недоліків.
У разі неусунення недоліків у встановлений строк наступають наслідки, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України, згідно із якими в такому випадку апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.
Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, суддя - доповідач

постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року залишити без руху.
Встановити захиснику та обвинуваченому строк для усунення недоліків апеляційної скарги 7 днів з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2