Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

04 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0014538 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою Дніпровський районний суд м. Києва повернув прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0014538 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, з підстав його невідповідності вимогам закону, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт, який складений стороною обвинувачення і направлений до суду та обвинувальний акт, який отримав обвинувачений є різними, оскільки вони мають різні дати.

Також суд послався на те, що зазначені в обвинувальному акті відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема щодо його місця фактичного проживання не відповідають дійсності, оскільки всі судові повістки, які направлялись за адресою, вказаною в обвинувальному акті повернулися з УДППЗ «Укрпошта» з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», а ухвала суду про примусовий привід обвинуваченого виконана не була, оскільки, за інформацією прокурора, зі слів дружини обвинуваченого, останній перебуває в Російській Федерації.

Крім цього, як зазначається в оскаржуваній ухвалі, з посиланням на вимоги КПК України, у тому числі щодо меж судового розгляду та судову практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону, кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання та не порушувало б презумпцію невинуватості, відсутнє.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судове рішення про повернення обвинувального акта прокурору є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку прокурора, з висновками суду, наведеними в ухвалі не можна погодитися, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а під час досудового розслідування не було допущено будь-яких порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які б унеможливлювали призначення обвинувального акта до судового розгляду по суті.

При цьому, як зазначається в апеляційній скарзі, допущена при складанні обвинувального акта технічна помилка щодо дати реєстраційного номеру ніяким чином не впливає на виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, його правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

Посилання в обвинувальному акті на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за попередньою змовою з ОСОБА_8 також не впливає на відповідність обвинувального акта вимогам закону, оскільки матеріали щодо останнього виділені в окреме провадження, а обвинувальний акт направлено до Дніпровського районного суду м. Києва, де його призначено до судового розгляду. Також на даний час щодо вказаної особи триває судовий розгляд в інших районних судах м. Києва за аналогічні злочини, тож ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обидва мають статус підозрюваних.

Крім цього, в апеляційній скарзі звертається увага на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в листі від 10.11.2015 № 9-2146/0/4-15 щодо підстав повернення судом обвинувальних актів прокурору, в якій вказується на те, що неявка або невизначене місце перебування обвинуваченого після направлення обвинувального акту до суду, не є підставою для повернення судом обвинувального акта прокурору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з тим, що допущена в обвинувальному акті помилка щодо дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а також неявка обвинуваченого на підготовче судове засідання через його відсутність за місцем проживання, що, за висновком суду першої інстанції, свідчить про наявність недостовірних відомостей про місце проживання та знаходження обвинуваченого, самі по собі не можуть служити безумовними підставами для повернення обвинувального акту прокурору.
Разом з тим, незалежно від вищенаведеного, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору було прийнято з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як передбачено ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно вимог, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, внесеному до ЄРДР за № 0014538 від 29.09.2015 року, який було складено слідчим Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 та затверджено прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 (прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва) ОСОБА_6 , вказаний процесуальний документ, як обґрунтовано зазначено в ухвалі суду, не в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону, узгоджувалося з судовою практикою ЄСПЛ та не порушувало б принцип презумпції невинуватості.

Зокрема, всупереч вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 фактично висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не тільки останньому, а й іншій особі, про що свідчить не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а й саме обвинувачення, яке після повторного викладення фактичних обставин сформульоване наступним чином (дослівно): «Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, та за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочини, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України».
При цьому, незважаючи на наявність посилання в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 на те, що матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 виділені в окреме провадження та направлені до Дніпровського районного суду м. Києва, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт у зазначеному вище кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в цьому випадку в обвинувальному акті було б достатньо посилання на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, без її персоніфікації, з огляду на те, що ця особа не має статусу обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, хоча і обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в групі з ОСОБА_7 .
Більш того, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що зазначення в обвинувальному акті конкретної ролі у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідчить про дотримання вимог КПК України, у тому числі ст. 291, а не про їх порушення слід визнати безпідставними, оскільки з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування взагалі не зрозуміло, з яких причин в такому разі матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 були виділені в окреме провадження та направлені до того ж суду, якщо він разом із ОСОБА_7 підозрювався у вчиненні декількох епізодів одного кримінального правопорушення.
До цього слід також додати і те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, за своїм змістом не є тотожними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення, хоча і повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш лаконічно, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, в даному випадку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Між тим, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 прокурор в слово в слово переніс фактичні обставини кримінального правопорушення в формулювання обвинувачення, що не відповідає вимогам закону, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в якому не тільки відокремлені відповідні поняття, а й зазначена послідовність їх викладення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року про повернення обвинувального акта прокурору є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому повинна бути залишена без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року про повернення прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0014538 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог КПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/730/2016

Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1