Справа № 190/419/16-к
Провадження №1-в/190/296/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, раніше судимого: 1) 16.10.2008 р. Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений умовно-достроково 20.04.2012 р. на невідбуту частину покарання 1 рік 6 місяців 13 днів, 2) 14.11.2014 р. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст. 15 ч. 2, 190 ч. 2, 358 ч. 4, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до 1 року 1 місяць позбавлення волі, який вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 р. в частині призначеного покарання скасований та призначено покарання за ст.ст. 15 ч. 2, 190 ч. 2, 358 ч. 4, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України 1 рік 7 місяців позбавлення волі, зареєстрованого. АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

15.02.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до П`ятихатського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке письмово ним не обгрунтовано.

Засуджений ОСОБА_4 про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином через адміністрацію П`ятихатської ВК (№ 122), подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримує.

Представник П`ятихатської виправної колонії (№ 122) ОСОБА_5 про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився і подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти клопотання засудженого не заперечує.

Спостережна комісія П`ятихатської районної державної адміністрації про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила.

Вислухавши думку прокурора, який залишив вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 на розсуд суду, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2014 р. засуджений за ст.ст. 15 ч. 2, 190 ч. 2, 358 ч. 4, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до 1 року 1 місяцю позбавлення волі, який вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 р. в частині призначеного покарання скасований та призначено покарання за ст.ст. 15 ч. 2, 190 ч. 2, 358 ч. 4, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України 1 рік 7 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислено з моменту взяття під варту, а саме з 14.11.2014 року.

З матеріалів особової справи засудженого слідує, що ОСОБА_4 з 17.11.2014 року перебуває в місцях позбавлення волі, а в П`ятихатській ВК (№122) відбуває покарання з 26.01.2015 року (початок строку покарання 14.11.2014 року, кінець покарання 14.06.2016 року).

Згідно ст. 50 ч. 2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації. Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).

Між тим, участь засудженого у суспільно-корисній праці, виконання ним трудових обов`язків, норм виробітку без покращення якісних показників роботи, недопущення порушень трудової дисципліни самі по собі не можуть свідчити про його сумлінну працю. Таких осіб необхідно вважати такими, що лише «стають на шлях виправлення» або «стали на шлях виправлення».

Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження у судовому засіданні, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та відношенням до праці не довів своє виправлення.

Так, згідно протоколу № 2 від 28.01.2016 р. адміністративна комісія П`ятихатської ВК (№ 122) відмовила засудженому ОСОБА_4 в поданні матеріалів щодо його умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення (а.с. 46).

Згідно характеристики засудженого під час тримання в Криворізькій установі виконання покарань № 3 ОСОБА_4 характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав. Під час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії (№ 122) засуджений характеризується задовільно, мав одне стягнення, яке погашене у встановленому порядку, та одного разу заохочувався з метою стимулювання правослухняної поведінки в подальшому. В колонії працевлаштований в бригаду деревообробного виробництва, але до виконання обов`язків ставиться посередньо, потребує контролю з боку представників адміністрації установи за виконанням поставлених завдань (а.с. 48).

З вищенаведеної ст. 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправній установі.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким «, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність такого звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі, у тому числі в Криворізькій установі виконання покарань (№ 3), ОСОБА_4 характеризується посередньо, а пізніше навіть задовільно, має лише одне заохочення від 31.12.2015 р. у вигляді подяки «За сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку у 4-му кварталі 2015 року та з нагоди святкування новорічних та різдвяних свят». У довідці про заохочення і стягнення засудженого наявні відомості і про стягнення у вигляді попередження від 14.05.2015 р. за порушення форми одягу, однак відповідно до ст. 134 ч. 14 КВК України він визнається таким, що не має стягнення.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги те, що заохочення до засудженого тривалий час не застосовувалися, а заохочений «подякою» від 31.12.2015 р. він лише з метою стимулювання правослухняної поведінки в подальшому, потребує контролю адміністрації за виконанням поставлених завдань. В особовій справі наЯвний табель обліку робочого часу засуджених бригади № 41 на підприємстві П`ятихатської ВК (№ 122) за листопад 2015 р., з якого слідує, що ОСОБА_4 протягом місяця відпрацював 53 години з 16.11.2015 р. по 25.11.2015 р., інших відомостей про його роботу, у тому числі відомостей про нарахування засудженому заробітної плати, в справі немає. Суд бере до уваги і те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення, а одноразове заохочення за весь період відбуття покарання не може свідчити про виправлення, тому дійшов висновку, що у клопотанні ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1