Дата документу Справа № 336/5747/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/384/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/5747/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, заміжню, офіційно не працевлаштовану, з середньою освітою, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму: 13.11.2014 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт, знята з обліку 27.01.2015 р. по відбуттю покарання;

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_7 звільнено, якщо засуджена протягом іспитового строку тривалістю у три роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї в силу ст. 76 КК України обов`язки: з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміни в місці проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано період утримання її під вартою з 17.10.2015 р. по 27.11.2015 р.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 змінений з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши її в з-під варти в залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 суму матеріальної шкоди в розмірі 5 827,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 797,94 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком, 19.07.2015 р., приблизно о 23.40 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: ноутбук «Asus X551MAV-SX943B Bing» у комплекті з дротовою мишею «Trust Carve USB Optikal Mouse Black», вартість якого згідно з судовою товарознавчою експертизою № 1792 від 05.08.2015 р. складає 5 827,80 грн., а також мобільний телефон «Nokia С1-01», вартість якого згідно з судовою товарознавчою експертизою № 1792 від 05.08.2015 р. складає 230 грн., чим потерпілому завдала матеріальну шкоду на загальну суму 6 057 грн. 80 коп.

Крім того, в період з 12.00 год. до 13.00 год. 03.09.2015 p., ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала кухонний комбайн Magio MG-210, який належав ОСОБА_9 , вартість якого згідно з висновком експерта № 2181 від 27.10.2015 р. економічної та товарознавчої експертизи відділу НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області, складає 1 676,22 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена та кваліфікацію її дій, вважає, що вирок суду першої інстанції від 27.11.2015 року є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає вимогам ст. 65 УК України, оскільки суд першої інстанції при винесенні вироку, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і особу обвинуваченої.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2015 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України - скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити, обвинувачену з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, яку вважає необґрунтованою, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком, суд визнав вину обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведеною, як в частині встановлених судом фактичних обставин, так і кваліфікації її дій, що в апеляційному порядку не оскаржується, у зв`язку з чим, зазначені обставини згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання та на утриманні двох неповнолітніх дітей, також врахував її щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі, та призначив їй покарання, зазначене у вироку, в межах санкції ст. 185 ч. 2 КК України.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку в частині призначеного обвинуваченій покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Тобто, апелянт просить скасувати вирок лише в частині призначеного обвинуваченій покарання внаслідок його м`якості, при цьому просить призначити обвинуваченій за вчинений нею злочин покарання, аналогічне тому покаранню, яке призначив суд першої інстанції.

Виходячи з викладеного, не можна погодитись з обґрунтованістю доводів та вимог апеляційної скарги в частині невідповідності призначеного обвинуваченій покарання внаслідок його м`якості.

Відповідно до норм ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у тому числі, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, тобто у разі невідповідності призначеного покарання вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а саме недотримання норм, передбачених ст. ст. 74-84 КК України.

Суд першої інстанції звільнив обвинувачену від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, про що зазначив у вироку.

В апеляційній скарзі не ставиться питання про скасування звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням і в ній не наведено, в чому полягає неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів по доводам, наведеним в апеляційні скарзі, не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченій покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4