Ухвала іменем україни

20 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008175, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасічна Баришівського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2013 року за ч. 2 ст. 309, 71 КК України на 2 роки 4 місяці позбавлення волі, звільненого 01 липня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінено.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки, із покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Зазначає, призначаючи покарання винному з урахуванням ст. 75 КК України, апеляційний суд не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_6 , що він має незняті та непогашені судимості, після звільнення з місць позбавлення волі повторно вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів. Ухвала апеляційного суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є немотивованою, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 18 серпня 2015 року біля будинку № 13 по вул. Ірпінській у м. Києві, повторно, незаконно придбав за 500 грн. у знайомого на ім`я ОСОБА_7 (особу котрого досудовим слідством не встановлено) наркотичний засіб опій ацетильований у великому розмірі, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 4, 08 г., і без мети збуту зберігав при собі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора який підтримав доводи скарги та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд розглядав справу щодо обвинуваченого в порядку ст. 349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченого, котрий визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та не оспорював фактичних обставин справи.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання винному суд першої інстанції виходив із названих вимог закону, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини злочину, наслідки його вчинення, дані про особу засудженого.
Разом із тим, перевіряючи вирок суду за апеляційною скаргою захисника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, апеляційний суд послався на ті саме обставини, які було враховано судом першої інстанції, зокрема, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу ОСОБА_6 , що він позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні дружину та малолітню дитину ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відношення засудженого до вчиненого.
Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор указує, що за даними про особу ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі в квітні 2014 року на шлях виправлення не встав, знову притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, які придбав та зберігав при собі у великому розмірі.

Наведені доводи касаційної скарги прокурора заслуговують на увагу.

Як видно з матеріалів справи судимості ОСОБА_6 у встановленому законом прядку незняті і непогашені, засудженим вчинено повторно аналогічний злочин, з чого слідує, що призначене йому покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, не досягло своєї мети, як це передбачено ст. 50 КК України.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку та змінюючи призначене винному покарання, апеляційним судом не було враховано цих обставин, на які посилається прокурор.
Таким чином, як убачається з ухвали, в результаті проведеного апеляційного розгляду обґрунтованість доводів скарги захисника щодо призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належно не перевірено, а постановлене рішення про зміну вироку суду з пом`якшенням покарання є передчасним та належно невмотивовано, що в силу ч. 1 ст. 419 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення.
У урахуванням даних про особу засудженого, повторності вчиненого злочину, придбання та зберігання ним наркотичного засобу у великому розмірі, на думку колегії суддів, апеляційний суд необґрунтовано звільнив його від призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.
Таким чином, ухвала апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, у процесі якого необхідно усунути зазначені порушення, ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам закону, а звільнення від призначеного покарання на підставі положень ст.75 КК України слід вважати неприпустимим.

Керуючись ст. ст. 433- 438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3