1Справа № 335/982/16-к 1-кс/335/3010/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , секретаря судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст. 303 КПК України.
В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив, що 16 січня 2016 року, ним до прокуратури направлялася заява про вчинення суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
28 січня 2016 року ОСОБА_4 отримано листа за підписом начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 25 січня 2016 року, в якому зазначено про відсутність підстав для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Проте заявник вважає, що невнесення начальником слідчого відділу прокуратури Запорізької області відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його заяви про вчинення злочину є бездіяльністю, а тому просить суд внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви про злочин від 16 січня 2016 року та розпочати досудове розслідування.
В судове заідання заявник не зявився, про час та день розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Враховуючи стислі строки розгляду зазначеної категорії справ, визначені КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважаю за доцільне та можливе розглянути справу у відсутність заявника.
Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні вважає скаргу необґрунтованою, просив в задоволенні її відмовити. Пояснив, що в ході розгляду заяви заявника від 16 січня 2016 року щодо неправомірних, на його думку, дій судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 при розгляді протоколу про адмінстративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-2 КпАП України встановлено, що заява ОСОБА_6 не містила обєктивних даних, які б свідчили про ознаки вчинення кримінального правопорушення, а тому підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування за викладеними у заяві фактами у слідчого відділу прокуратури були відсутні.
Дослідивши скаргу, матеріали якими обґрунтовано її доводи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали які надані прокурором, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 скеровано до Генерального прокурора України заяву про вчинення суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 375 КК України від 16 січня 2016 року.
Як вбачається з довідки прокуратури Запорізької області від 29 січня 2016 року, в ході розгляду заяви ОСОБА_7 щодо неправомірних дій судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-2 КпАП України, встановлено, що заява про злочин не містить об`єктивних даних, які свідчать про ознаки вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеними у заяві фактами не вбачається.
Згідно листа начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 05 лютого 2016 року № 17/1-2771-12, ОСОБА_7 повідомлено про результати його заяви про вчинення злочину, відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п.1.2 Розділу 2 «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань», який затверджений Наказом Генеральної прокуратури України за № 69 від 17 серпня 2012 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиний реєстр досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із поданої ОСОБА_4 заяви вбачається, що останній просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 375 КК України в результаті його незгоди з діями вказаного судді при здійсненні судочинства та ухвалення судового рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-2 КпАП України.
Стаття 375 КК України, на яку посилається заявник, передбачає кримінальну відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Незгода з рішеннями суду як щодо дотримання матеріального, так і процесуального права, сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочинів.
Відповідно до статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
При оцінці рішень судді як незаконних, в тому числі і як неправосудних, слід керуватись правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у Рішенні у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 11.03.2011 року № 2-рп/2011.
Важливим у наведеній правовій позиції Конституційного Суду України є те, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції, і не може даватись будь-якими органами, їх посадовими особами, організаціями, підприємствами і установами, громадянами тощо.
Відтак, поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність, а крім того не може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і скасування в установленому порядку судових рішень, оскільки суддя міг діяти добросовісно та за своїм внутрішнім переконанням.
Незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді упередженості, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Слідчий суддя вбачає, що ОСОБА_7 у заяві наводить власні міркування та припущення, висловлює свою незгоду з процесуальними діями та рішенням судді, що не може слугувати підставою для реєстрації його заяви в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних об`єктивних даних про вчинення злочину, передбаченого ст. 375 КК України.
Сам лише факт незгоди ОСОБА_7 з прийнятим процесуальним рішенням суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 , не свідчить про вчинення суддею злочину, передбаченого ст. 375 КК України.
Таким чином, встановлено, що доводи заявника зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, що за своїм змістом є поза процесуальним способом їх оскарження та одним із протиправних намагань втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді, у зв`язку з чим відсутні підстави, згідно ст. 214 КПК України, для внесення відомостей по заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідно зобов`язання вчинити такі дії.
Відповідно до частин 1-2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням наведенного вище, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_7 містить лише припущення та оціночні судження заявника з приводу дій та розгляду суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 1 ст. 172-2 КпАП України та не містить обставин та даних, які можуть свідчити про вчинення злочину суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_5 , оскільки факти, викладені у заяві є суб`єктивним сприйняттям та оцінкою обставин, а відтак слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги.
За таких обставин, оскільки дії суб`єкту оскарження не суперечать вимогам ст. 214 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви про скоєння злочину - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1