УХВАЛА

8 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_2, розглянувши заяву засудженої ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо неї,

установив:

Засуджена ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року, якою залишено без зміни вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року, яким її, ОСОБА_1, засуджено за пунктами 1, 2, 4, 6, 9, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до остаточного покарання на підставі статті 70 КК у виді довічного позбавлення волі та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року щодо неї.

У заяві засуджена просить судові рішення щодо неї скасувати у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої права, передбаченої цим Кодексом і невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, а саме статті 384 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), що за доводами заяви, зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування заяви засуджена ОСОБА_1 посилається на долучені нею до заяви копії ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року та постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 червня 2015 року.

Ключовою умовою для перегляду рішення касаційного суду за заявами осіб, зазначеними у статті 446 КПК, є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність і хоча б в одному з яких сторона кримінального провадження ставила під сумнів (оспорювала) у будь-який спосіб правильність застосування такої норми.

Процедура перегляду Верховним Судом України рішень касаційної інстанції регулюється виключно нормами глави 33 КПК. Тому заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону і тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення.

Так, у заяві засуджена ОСОБА_1 обґрунтовує неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої права, передбаченої цим Кодексом і невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, а саме статті 384 КПК тим, що їй не було роз'яснено право на суд присяжних, чим істотно порушено її права на захист.

Однак, як убачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року, у якій зазначено про те, що право на розгляд кримінального провадження судом присяжних й особливості такого розгляду засудженим роз'яснювалось, усупереч їх твердженням в касаційних скаргах, як прокурором перед направленням обвинувального акту до суду, так і самим судом (том 13 аркуші справи 18-29, 57). Таким чином із поданої до Верховного Суду України заяви неможливо зрозуміти предмет перегляду Верховним Судом України.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено недоліки, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного та керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

Про недоліки заяви повідомити засуджену ОСОБА_1 та установити заявниці строк до 8 жовтня 2016 року для усунення зазначених недоліків.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2