Справа № 738/2039/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/310/2016
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у Менській ВК № 91, призначене ухвалою колегії судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.11.2015 року, якою його було визнано винним за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України та призначено покарання - 3 роки позбавлення волі. В період відбування покарання ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому місцевий суд прийшов до висновку, що останній не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Не погодившись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити своє рішення, яким звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що він працевлаштований, характеризується позитивно, щиро кається у вчиненому. Крім того, в зв`язку з переведенням його до Київського слідчого ізолятора за ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ він не отримав заохочення, до якого адміністрація установи обіцяла його представити після закінчення ремонту на об`єкті. Вважає, що є всі підстави для його звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Розгляд кримінального провадження в апеляційній інстанції було призначене в режимі відеоконференції, але враховуючи позицію апелянта, який не заперечував проти розгляду провадження за його відсутності, а також думку учасників провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без його участі в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженого безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.11.2015 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі.

Строк вiдбування покарання обчислюється з 22 листопада 2013 року. Станом на 14 січня 2016 року засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній за час вiдбування покарання допускав порушення, за що на нього накладено стягнення, заохочень не має, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів виправлення, характеризується посередньо.

Згідно постанови спостережної комісії Менської районної державної адміністрації № 5 від 12.01.2016 року, ОСОБА_7 потребує подальшого контролю за його поведінкою з боку представників адміністрації та застосування до останнього пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним (а.с. 32).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого в цілому.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами зокрема, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки мав стягнення, що свідчить про його несумлінну поведінку, характеризується посередньо.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час, тому доводи апелянта, що він брав участь у проведенні ремонту і йому обіцяли надати заохочення, що він характеризується позитивно та щиро кається і тому до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом не можуть взяті до уваги. Дані щодо зняття дисциплінарних стягнень у встановленому законом порядку мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і у відповідності до вимог законодавства відмовив останньому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3