19.09.2016 Справа № 756/4164/16-к
№ 756/4164/16-к
№ 1-кп/756/389/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000857 від 28.01.2016 р. за обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Расова Кагарлицького району Київської області, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм ПАТ « АК «Київводоканал», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
що обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
представника ПАТ «АК «Київводоканал» - ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 27.01.2016 року близько 17 години 30 хвилин керуючи автомобілем марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проїзній частині вулиці Богатирська, 2-А, зі сторони вул. Лугової в напрямку вул. Полярної в крайній правій смузі руху, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п. 1.5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху України, наближаючись до не регульованого пішохідного переходу, перед яким на той час зменшували швидкість інші транспортні засоби, які рухалися в крайній лівій смузі руху, не зменшив швидкість транспортного засобу, яким керував, та не зупинився, а також не пересвідчився, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим порушив п. 18.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд лівою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину вул. Богатирської по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху автомобіля марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 467/е від 21.03.2016 року дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 27.01.2016 року о 17годині 30 хвилин у ОСОБА_9 мала місце відкрита черепно-мозкова травма у вигляді травматичного субарахноїдального крововиливу в передніх відділах міждольової щілини, набряку правої гемісфери мозку, пневмоцефалії, перелому лобної кістки справа з переходом на фронтальний синус (обидві стінки), на медіальну стінку правої орбіти, клітини решітчастого лабіринту (передня черепна ямка) з крововиливом в основну пазуху, переломів латеральної та медіальної стінок лівої орбіти, луски лівої скроневої кістки, підшкірної гематоми м`яких тканин обличчя з емфіземою, синців на повіках обох очей з субкон`юнктивальним крововиливом зліва, забійно-рваних ран м`яких тканин чола, спинки носа, верхньої губи.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 27.01.2016 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).
Тілесні ушкодження, що входять до комплексу відкритої черепно-мозкової травми за ступенем тяжкості оцінюються лише у своїй сукупності, тому вищевказана відкрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно з пунктом 2.1.3. б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 180/ат від 14.03.2016 року:
- В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо- транспортною пригодою, водій автомобіля марки «УA3-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , повинен був керуватися вимогами пункту 12.2, 18.4 ПДР України.
- В даній дорожній ситуації, водій автомобіля марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 18.4 ПДР України.
- В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , експертом з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.4 ПДР України.
- Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимогам пункту 18.4 ПДР України.
Під час руху водій ОСОБА_5 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року і введені в дію з 01.01.2002 pоку, зокрема пунктів:
- п. 1.5. ПДР України - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
- п. 2.3. б) ПДР України - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
- п. 18.4 ПДР України - Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах руху, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення ОСОБА_5 п.п. 1.5, 2.3. б) та 18.4. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину спочатку визнавав лише частково, стверджуючи, що його виїзд на пішохідний перехід відбувся після того, як він переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, тому він вважав, що пішохід ОСОБА_9 раптово вибігла на проїзну частину, коли він вже рухався, і, перебуваючи посередині пішохідного переходу, потрапила йому під ліве бокове дзеркало, яким і було травмовано потерпілу та призвело до спричинення їй відкритої черепно-мозкової травми. На початку судового слідства обвинувачений ОСОБА_5 пред`явлений до нього потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов визнав частково: лише у частині доведених матеріальних витрат на лікування, надавши при цьому касові чеки на суму 1725 грн. 52 коп. на підтвердження добровільного придбання ним ліків, медпрепаратів та харчів для потерпілої у період її лікування (а.к.п. 40-49). Цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди обвинувачений не визнав у повному обсязі (а.к.п. 39).

Згодом обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, не оспорюючи ніякі фактичні обставини події злочину, викладені в обвинувальному акті щодо місця, часу, необережно допущених ним порушень п.п. 1.5, 2.3. б) та 18.4. Правил дорожнього руху України та наслідків, що наступили у результаті вказаних порушень, у виді відкритої черепно-мозкової травми пішохода ОСОБА_9 , що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно він 27.01.2016 року близько 17 години 30 хвилин керуючи автомобілем марки «УАЗ-3909», державний номерний знак НОМЕР_1 , належним ПАТ «Київводоканал», де він працює водієм, рухаючись в м. Києві по проїзній частині вулиці Богатирська, 2-А, зі сторони вул. Лугової в напрямку вул. Полярної в крайній правій смузі руху, наближаючись до не регульованого пішохідного переходу, перед яким на той час зменшив швидкість великогабаритний вантажний автомобіль, який рухався в крайній лівій смузі руху, та навіть майже зупинився, він же, не помітивши ніяких пішоходів, не зменшив швидкість транспортного засобу, яким керував, та не зупинився. Виїхавши на нерегульований пішохідний перехід допустив зіткнення лівим боковим дзеркалом свого автомобіля з пішоходом ОСОБА_9 , яка рухалася зліва направо відносно руху його автомобіля та неочікувано для нього вийшла із-за кабіни вантажівки, що зупинилася у лівій смузі. Таким чином, ОСОБА_5 не спростовує того, що був неуважним і що порушив п. 18.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження пішоходу ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, крім того, що він 19 червня 2016 року добровільно відшкодував потерпілій спричинену їй злочином моральну шкоду у розмірі, який вважає реальним та таким, що він в змозі відшкодувати, а саме: у розмірі 15000 грн., підтвердивши це відповідною розпискою потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила обставини справи, викладені у обвинувальному акті, пояснивши, що вона працює домашньою робітницею у громадянина ОСОБА_11 , який проживає в районі вул. Богатирської в м. Києві, поблизу заводу «Оболонь». 27.01.2016 року близько 18 години вона йшла додому, знаходилася за адресою м. Київ, вул. Богатирська, 2-А, їй необхідно було перейти проїзну частину вулиці Богатирська, скориставшись наявним там нерегульованим пішохідним переходом. Спочатку вона пройшла першу половину проїзної частини та острівець безпеки. Рухалася з середнім темпом кроку. Знаходячись на острівці безпеки, вона зупинилася, пропускаючи автомобілі, що рухалися в напрямку вул. Полярної. Через деякий час вона помітила, що в безпосередній близькості автомобілів немає та розпочала переходити проїзну частину по пішохідному переході, з середнім темпом кроку. Після цього погано що пам`ятає. Пам`ятає те, що вона встигла пройти крайню ліву смугу руху та коли вже знаходилася в крайній правій смузі, обставини того вечора не пам`ятає. Свідки викликали швидку допомогу та поліцію. Тілесні ушкодження, отримані нею в результаті дорожньо-транспортної пригоди 27.01.2016 року, викладені у висновках судово-медичної експертизи, підтвердила.

Потерпіла ОСОБА_12 не вбачає необхідності в суворому покаранні ОСОБА_5 , вона лише вимагає від обвинуваченого відшкодування шкоди,спричиненої їй злочином, про що вона просить суд у цивільному позові, з яким звернулася до початку судового розгляду, оскільки вона вже змушена була пройти складний курс лікування та, крім того, вона ще потребує продовження лікування, яке переважно буде стоматологічним, оскільки вона втратила жувальну ефективність на 88% через відсутність змикання між щелепами. ОСОБА_9 у цивільному позові спочатку просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 71770 грн. матеріального збитку та 30000 грн. відшкодування моральної шкоди (а.к.п. 29-33). Проте згодом, 18.07.2016 року потерпіла подала доповнення до позовної заяви з додатками, відповідно до яких вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на свою користь матеріальне відшкодування у розмірі 169280 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 грн. (а.к.п. 150-153).

Крім показів обвинуваченого та потерпілої вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується і наступними дослідженими у судовому засіданні доказами:

-висновком авто-технічної експертизи № 180/ат від 14.03.2016 року, якою підтверджується порушення обвинуваченим вимог п.п. 1.5, 2.3. б) та 18.4. Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками;

-висновком судово-медичної експертизи № 467/е від 21.03.2016 року, відповідно до якого 27.01.2016 року при транспортній травмі (травмі внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом), потерпілій ОСОБА_9 було спричинено

відкриту черепно-мозкову травму, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Після дослідження вищевказаних доказів на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням захисника та за згодою інших учасників судового провадження судом було визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих фактичних обставин події, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вчинений ОСОБА_5 злочин, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого потерпілій збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, відсутність компрометуючих його особу матеріалів. За місцем роботи та за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, багато років працює водієм професійно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі без позбавленням його права керування транспортними засобами на певний строк в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому суд з урахуванням обставин справи та особи винного дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування ним покарання та вважає за доцільне звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п 2-3 ч.1 ст. 76 КК України.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Питання цивільного позову у кримінальному провадженні судом розглядалися у повному обсязі, не за ч. 3 ст. 349 КПК. Суд дійшов до висновку про те, що заявлений цивільний позов слід відхилити, виходячи із наступного.
З пояснень ОСОБА_9 , яка не надала суду платіжних документів про сплату коштів, а лише товарний чек та калькуляцію (а.к.п. 31-32), суд дійшов до висновку про те, що витрати на серйозне хірургічне втручання, яке коштувало 20000 грн. та 6473,31 грн. поніс громадянин ОСОБА_11 , у якого потерпіла працює хатньою робітницею, про що повідомила потерпіла у судовому засіданні 16.09.2016 року.
Відшкодування вартості пошкодженого телефону виходить за межі пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та не підтверджено належними та допустимими доказами.
Майбутні можливі витрати на лікування наразі не є прямою дійсною матеріальною шкодою, понесеною цивільним позивачем у заявленому нею розмірі (а.к.п. 151-153).
Крім того, при вирішенні цивільного позову суд виходить і з того, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).
Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).
За клопотанням захисника обвинуваченого 26.05.2016 року було залучено до участі у кримінальному провадженні у якості співвідповідачів ПАТ «АК «Київводоканал», власника джерела підвищеної небезпеки, та ПрАТ «СК «Здорово», якою було застраховано цивільно-правову відповідальність джерела підвищеної небезпеки. Однак, цивільний позивач відповідно до правил ст. 33 ЦПК України про залучення співвідповідачів не просила та жодних вимог до вказаних осіб у даному кримінальному провадженні так і не пред`явила. Суд позбавлений можливості вийти за межі висунутих ОСОБА_9 позовних вимог, виходячи з правил ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного процесу. Однак, цивільний позивач не позбавлена можливості звернутися з цивільним позовом до належних відповідачів у порядку цивільного судочинства, поза межами кримінального провадження.
Судові витрати у кримінальному провадженні у розмірі 1760,80 грн. (витрати на проведення судової автотехнічної експертизи) належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , стягнувши їх з нього на користь держави.
Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.
Речові докази відсутні (суду не надавалися та судом не досліджувалися).
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавленням права керування транспортними засобам.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі - з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
У відповідності до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та місця роботи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 1760,80 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , пред`явлений до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя