Справа № 738/1598/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1143/2016
Категорія - в порядку виконання вироку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в м. Чернігові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Годомичі Маневицького району Волинської області, засудженому 02 червня 2015 року Маневецьким районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та інших правоохоронних органах строком на 3 роки, який відбуває покарання у Менській виправній колонії № 91, відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Приймаючи рішення суд вказав, що засуджений тільки з липня 2016 року розпочав відбувати покарання, в строк якого йому зарахований термін попереднього ув`язнення, був працевлаштований на посаді робітника швейної дільниці підприємства установи з відрядною оплатою праці лише з 12 серпня 2016 року. Відповідно відомостей про показники виконання норми виробітку відсутні, про ставлення його до праці зробити висновки не можливо, так само як неможливо судити, що засуджений став на шлях виправлення та готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, ухвали нове, яким на підставі ст. 81 КК України звільнити його умовно-достроково від покарання, мотивуючи тим, що він жодного разу не порушив правил внутрішнього розпорядку колонії, має зразкову поведінку, відсутні стягнення, характеризується позитивно, сумлінно ставиться до праці, має одне заохочення, приймав активну участь у роботах по благоустрою установи, реалізовує програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт» та «Духовне відродження».

Незначний термін його перебування в Менській ВК № 91, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання. При відмові в задоволенні клопотання суд не врахував, що він хворію та потребує періодичного лікування, має матір пенсійного віку, яка також часто хворіє, потребує догляду та допомоги.

Заслухавши доповідача, засудженого, який просив про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, думку прокурора, який заперечував проти доводів засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку покарання, з урахуванням застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України, в умовах слідчих ізоляторів, де не працював, а відповідно судити, що він став на шлях виправлення, як вимагає закон, неможливо.

Згідно довідки начальника Менської ВК № 91 засуджений ОСОБА_6 прибув у колонію 28 липня 2016 року ( а. п. 28) Наказом № 45 від 12 серпня 2016 року працевлаштований працівником швейної дільниці. На заходи виховного та культурно-масового впливу реагує посередньо. У цілому характеризується як особа, що потребує подальшого контролю за поведінкою та розпочала шлях виправлення ( а. п. 36-37)

Доводи засудженого про його позитивну характеристику під час відбування покарання, не відповідають дійсності.

Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в активній участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, наявності заохочень.

За час попереднього ув`язнення у засудженого ОСОБА_6 було єдине заохочення 24.09.2012 року - подяка начальника СІЗО за сумлінне ставлення до обов`язків чергового по камері ( а. п. 38).

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання.

Згода спостережної комісії Менської РДА, надана у постанові № 176 від 31 серпня 2016 року на умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 , також не звільняє суд від обов`язку виконання вимог кримінального закону.

Посилання засудженого на хворобливий стан, потребу у періодичному лікуванні, на його сімейне становище - вдома залишилася одинокою матір пенсійного віку, яка часто хворіє та потребує догляду і допомоги, могли бути враховані судом при обранні виду та строку покарання, тоді як для застосування ст. 81 КК України, названі обставини, не мають значення.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці засудженого ОСОБА_6 не вбачається.

На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності в їх сукупності підстав і умов. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404-405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року про відмову йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набуває законної сили негайно після проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10