Справа № 639/3556/16-к
Провадження № 1-в/639/1496/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Холодногірською ВК №18 клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання звернувся засуджений ОСОБА_4 .
Засуджений мотивує клопотання тим, що з 2011 року він відбуває покарання в Холодногірській ВК №18. У період з 2011 рік по 2013 рік працював в компресорному цеху, за час роботи в якому отримав виробничу травму у вигляді грижі. Після отримання травми переніс операцію в Темнівській ВК №100, проте потребує повторної операції, про що підтверджує медична документація. Також, ОСОБА_4 зазначає, що за час перебування в ХВК №18 має 2 заохочення, підтримує родинні стосунки з дружиною, сином та онуком, в зв`язку з чим просить застосувати ст. 81 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, надавши пояснення наведені вище.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що засуджений під час відбування покарання має одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку та не довів своє виправлення своєю сумлінною поведінкою.
Суд, вислухавши думку сторін, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали судової справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2011 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання 15.06.2010 року. Вирок набрав законної сили 04.04.2011 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2016 року ОСОБА_4 у строк відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2011 року, зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.06.2010 року по 04.04.2011 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку 15.06.2010 року, кінець строку 26.08.2017 року.

На час звернення засудженого до суду з клопотанням ОСОБА_4 відбув відповідну частину 2 / 3 строку призначеного судом покарання.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.06.2010 року. За час тримання у Харківському слідчому ізоляторі режим тримання не порушував, до праці не залучався, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 28.03.2011 року відбуває покарання у Холодногірській ВК №18, за час відбування покарання режим тримання порушував, за що мав одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався 2 рази. Відповідно до ст. 118 КВК України на виробництві установи не працевлаштований, в зв`язку з пенсіонним віком. Підтримує родинні стосунки з сином шляхом листування, телефонних розмов та побачень, отримує посилки та передачі. Відповідно до ст. 123 КВК України зарахований до програми диференційного впливу «Професія». ОСОБА_4 підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх виконання не має.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_4 застосовано 2 заохочення, разом із цим засуджений порушував режим тримання (спав у не відведений для цього час), внаслідок чого отримав 1 стягнення, яке на теперішній час не погашене у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 відноситься до тяжких умисних злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, значний строк невідбутого покарання, наявність стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладено, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Згідно ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1