Справа № 183/6044/16
№ 1-кп/183/957/16
В И Р О К
іменем України
18 листопада 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тепловка Власівка Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в:
03 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого навідника гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 .

Старший солдата ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст..ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст..ст. 1, 24 ч.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Між тим, 11 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював, у скоєному обвинувачений кається. При цьому обвинувачений показав, що з в квітні2014 року дійсно був призваний на військову службу, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого навідника гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Починаючи з травня 2014 року по жовтень 2014 року свій військовий обов`язок він виконував в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 11 жовтня 2014 року він дійсно самовільно залишив розташування військової частини, оскільки не готовий був продовжувати виконувати свій обов`язок в зоні АТО, його сім`я на той період потребувала його допомоги та підтримки, тому він вирішив ухилитися від проходження подальшої військової служби взагалі, не маючи на меті продовжувати службу. Своє ставлення до військової служби на сьогоднішній день обвинувачений змінив, однак на той час тяжкі сімейні обставини спонукали його до вчинення такого злочину.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочини середньої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, має постійне місце проживання, на утриманні має малолітню дитину. Суду надана негативна характеристика з місця служби відносно обвинуваченого, однак така характеристика видана командуванням військової частини в той час коли обвинувачений самовільно залишив розташування військової частини, тому в повній мірі не відображає тих здібностей, які проявив обвинувачений під час проходження служби.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченої на певний термін буде достатнім для її виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на ньогообов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1