Справа № 402/75/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.10.2016м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000875 від 21.12.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Завалля, Гайворонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.03.2008 року Голосіївським районним судом м. Киева за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, 15.09.2011 року звільнений на підставі Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року ст.3 п.«А», судимого 23 .02. 2016 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.115 КК України до11 років позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно затвердженого 29.01.2016 року обвинувального акту, ОСОБА_4 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров"я особи, яка зазнала нападу (розбою), за наступних обставин:

19.12.2015 року близько 20 год. ОСОБА_4 , маючи на меті заволодіти чужим майном, перебуваючи по вул.Урожайна в с.Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області почав вимагати у ОСОБА_6 гроші для поїздки на таксі в м.Благовіщенське Кіровоградської області. Почувши від ОСОБА_6 відмову в наданні коштів, ОСОБА_4 наніс йому в обличчя удар лівою рукою, після чого останній упав спиною на землю. Продовжуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном та користуючись тим, що ОСОБА_6 має обмеженість в рухах, оскільки являється інвалідом 3-ї групи через хворобу нижніх кінцівок, ОСОБА_8 присів на живіт ОСОБА_6 та з метою придушення супротиву та наніс йому декілька почергових ударів кулаком лівої руки в різні частини обличчя, застосувавши відносно ОСОБА_6 насильство небезпечне для здоров"я. Обшукавши кишені потерпілого, ОСОБА_8 незаконно заволодів коштами в сумі 1000 грн., які силоміць витягнув із кишені ОСОБА_6 , після чого з місця події зник.

Під час застосування нападу та насильства ОСОБА_8 згідно судово-медичного висновку №138 від 22.12.2015 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді синців правого та лівого ока, забійної рани верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вказаними коштами ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєному не визнав та надав суду послідовні покази , де вказав , що він разом з потерпілим в день скоєного ,розпивали спиртні напої, після чого ОСОБА_9 запропонував піти в с. Йосипівку та отримати його пенсію. Коли вони прийшли в с. Йосипівка, вони зустрілись з поштаркою та остання передала ОСОБА_9 гроші. Потім вони разом з ОСОБА_9 пішли в кафе "Альонушка" , що в с. Йосипівка, та там замовили спиртне та їжу. Через деякий час , ОСОБА_9 почав чіплятися до відвідувачів , і щоб уникнути конфлікту , ОСОБА_10 попросив щоб місцеві , що відпочивали в барі, викликали таксі. Вони разом з ОСОБА_9 вийшли на вулицю і коли приїхала машина , вони почали домовлятися про суму, за яку водій їх погодиться відвезти. Оскільки ОСОБА_9 не погодився заплатити , вони відпустили машину . А коли ОСОБА_4 залишився розмовляти з місцевими , то через деякий час помітив , що ОСОБА_9 кудись зник. Він здогадався , що ОСОБА_9 пішов не в тому напрямку ,наздогнав його та побачивши ,що останній дуже п"яний , намагався його заставити йти та взяти машину , оскільки той не погоджувався, він його шарпнув. Вони впали на землю, тоді він витягнув гроші , з пачки взяв певну кількість, а інші кинув ОСОБА_9 на груди, і пішов в напрямку м.Ульяновка . Коли перерахував кошти , то там виявилося 310 грн. Що сталося з іншою сумою, він не знає. Гроші йому були потрібні ,щоб доїхати в Ульяновку. На даний час гроші ОСОБА_9 в сумі 1000 грн він повернув. Однак вважає себе не винним , оскільки вважає , що так мав би поступити кожен, хто опинився на його місці. Крім цього вказує , що тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив , можливо вони виникли від падіння , коли вони боролися. Вважає , що жодної провини його не має.

Потерпілий ОСОБА_9 пояснив , що він знаходиться в дружніх відносинах з ОСОБА_10 . В день скоєного , він разом з ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. Потім , оскільки він мав намір отримати пенсію , вони разом пішли в с. Йосипівка , де йому поштарка передала гроші. Він запропонував ОСОБА_10 зайти в кафе та відмітити. Там вони продовжували випивати . Потім мали намір викликати таксі , поскільки було дорого , він відмовився платити . Крім цього він пам"ятає , що боровся з ОСОБА_11 і тоді можливо отримав тілесні ушкодження. Те , що ОСОБА_10 взяв гроші визнає. Однак оскільки був п"яний , пам"ятає не всі обставини. Обвинувачений повернув йому 1000 грн. то ж він просить його не карати суворо, бо з обвинуваченим примирився.Вважає що провина є взаємною.

Свідок ОСОБА_12 , підтвердила , що обвинувачений та потерпілий дійсно випивали в неї в барі "Альонушка" . Були випивші , але порядок не порушували. За замовлення розрахувались.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив , що йому зателефонували та запропонували підробити . Він приїхав до бару ,де побачив обвинуваченого та потерпілого , які хотіли ,щоб він відвіз їх в Ульяновку . Оскільки вони не погодились на запропоновану ціну , він поїхав геть. Що було далі, він не знає.

Свідок ОСОБА_14 пояснила , що вона, як поштарка обслуговує с. Йосипівку , зокрема розносить пенсію. Вона також обслуговувала і ОСОБА_6 . В кінці грудня 2015 року до неї подзовнив ОСОБА_9 та повідомив , що прийде по пенсію. Вона видала йому пенсію, серед них була запечатана банком пачка по 10 грн. Наконечний розписався за отриману суму. При цьому з ним був і ОСОБА_10 . Потім вони пішли в невідомому їй напрямку. Вона також зазначила, що чоловіки були напідпитку.

Свідок ОСОБА_15 пояснив , що в кінці грудня 2015 року вони разом з ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. До нього додому прийшов ОСОБА_9 , та почав вимагати від ОСОБА_10 повернути йому 1000 грн. При цьому ОСОБА_10 обурено сказав , що не буде повертати , оскільки він взяв лише 310 грн. Після цього ОСОБА_9 пішов і він його не бачив. свідчення свідка ОСОБА_16 суд не бере до уваги , оскільки вони не мстять в собі доказового значення.

Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази , суд вважає такою, що не знайшла свого підтвердження під час судового слідства кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.187 КК України, відповідальність настає за розбій, тобто за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз"яснено, що розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розяснено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості, чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

В ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, вчинив напад на Наконечного застосовуючи насильство, нанісши не менше двох ударів руками по обличчю. Також, суд зазначає, що на досудовому розслідуванні проводилась судово-медична експертиза заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, яка не визначила, що був даний напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя потерпілого.У відповідності до судово-медичного висновку №138 від 22.12.2015 року ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді синців правого та лівого ока, забійної рани верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. (а.с.23-24) .Цю ж обставину підтвердив в своїх показах в судовому засіданні судово-медичний експерт Головко , який вказав , що отримані потерпілим тілесні ушкодження ,не є насильством небезпечним для життя та здоров"я потерпілого. При цьому він зазначив , що тілесні ушкодження у Наконечного утворились від нанесення не менші двох ударів.руками зжатими в кулак. А відтак об"єктивних даних, які б підтверджували заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 насильства, яке є небезпечним для життя та здоров"я, судом не здобуто. Але суд критично відноситься до свідчень обвинуваченого та потерпілого , щодо механізму утворення тілесних ушкоджень , оскільки вони спростовуються показами судово-медичного експерта Головка , висновком судово-медичної екпертизи №138 від 22 грудня 2015 року, які повністю узгоджується з даними отриманими на слідчому експерименті з участю підозрюваного ОСОБА_4 , відображеного в протоколі від 27.01.2016 року (а.с.75-81) та даними отриманими на слідчому експерименті з участю потерпілого ОСОБА_6 відображеного в протоколі від 19.01.2016 року (а.с.68-74), та додатковими судово-медичними експертизами № 10 від 20.01.2016 року (а.с.30-31) та №13 від 27.01.2016 року.(а.с.37-38).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК України є невірною, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 не застосовував насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та не погрожував застосуванням такого насильства в момент вчинення кримінального правопорушення, тобто дії обвинуваченого не утворюють складу злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій).

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації злочину, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, оскільки останній своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого .

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України .

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин , скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України є тяжким злочином.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог статей 65, 66, 67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, характеризуються за місцем проживання посередньо, пом`якшуючі покарання обставини , повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, думку потерпілого, який просить суворо ОСОБА_4 не карати, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 186 ч.2 КК України та вважає за необхідне враховуючи вирок Добровеличківського районнного суду від 23 лютого 2016 року та застосувати ст.70 ч.4 КК України . Суд вважає , що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в ізоляції від суспільства. Судові витрати по справі відсутні . Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст.369, 370, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним і призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Добровеличківського районного суду від 23 лютого 2016 року та даним вироком , остаточно призначити покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити - взяття під варту. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 23 лютого 2016 року , тобто з моменту затримання . На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання призначеного за цим вироком , строк попереднього ув"язнення з 18 вересня 2012 року по 21 листопада 2014 року та з 23 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили та обчислювати його з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази в справі- шапку, шарф та сірники -знищити за малозначністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ульяновський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.
Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1