Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 1-кп/641/144/2016 Справа № 641/8610/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000041 від 24.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сумської області, Великописарівського району, с. Попівка, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді заступника Головного управління Ветеринарної медицини в Харківській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходяться матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні представник обвинуваченого заявив клопотання про витребування у сторони обвинувачення та надати йому можливість ознайомитися з усіма матеріалами які містять відомості, що становлять державну таємницю, в тому числі зі справою оперативної перевірки №3036, на підставі яких управлінням СБ України в Харківській області здійснено оперативно-розшукові та негласні розшукові заходи: контроль за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту, огляд, помітку та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, аудіо- і відео контроль особи, зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі, та складено наступні документи та матеріали:

протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 28.01.2014;

протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу №70/14-3053 від 15.05.2014;

протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу №70/14-3054 від 15.05.2014;

DVD-RW (реєстр. №434/ГВ «К» не таємно);

DVD-RW (реєстр. №3669/ГВ «К» не таємно);

карту пам`яті micro SD 8.0 (реєстр. №97-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 16.0 (реєстр. №98-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 8.0 (реєстр. №94-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 8.0 (реєстр. №95-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 2.0 (реєстр. №93-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 4.0 (реєстр. №96-14/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 8.0 (реєстр. №42-12/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 8.0 (реєстр. №43-12/ВОД не таємно);

карту пам`яті micro SD 2.0 (реєстр. №99-14/ВОД не таємно);

аудіокасета С-90 (реєстр. №164, не таємно).

Також представник обвинуваченого заявив клопотання про витребування у сторони обвинувачення та долучення до матеріалів кримінальної справи ухвалу слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року.

Надати йому можливість ознайомитися із вказаною ухвалою слідчого судді та одержати її копію.

У випадку віднесення ухвали слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року до матеріалів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, надати йому можливість ознайомлення із вказаною ухвалою з урахуванням вимог, передбачених ст. 517 КПК України.

В обгрунтування заявлених клопотань зазначив, що під час судового розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , 1976 року народження за ч. 4 ст. 368 КК України обвинувачення суду надані в якості доказів розсекречені матеріали проведення оперативно-розшукових заходів стосовно обвинуваченого, проведених працівниками управління СБ України в Харківській області, та направлених до прокуратури СВ СУ Харківської області листом №70/14-3055 від 15.05.2014.

Протоколи за результатами проведення оперативно-технічного заходів №70/14-3053 та №70/14-3054 складені старшим оперуповноваженим 2 сектору 1 відділу ГВ «К» УСБУ в Харківській області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_8 15 травня 2014 року, проте в якості підстави для проведення вказаних дій зазначена ухвала слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року.

У вказаних протоколах оперативним співробітником УСБУ в Харківській області здійснено посилання на матеріали оперативно-розшукового та негласного розшукового заходу, які містилися на електронних носії інформації, які надійшли з ВОД та ЦОТЗ УСБУ в Харківській області.

Під час відкриття матеріалів кримінального провадження №0000041 від 24.01.2014 ухвала слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року стороні захисту не відкривалась, вказана у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначена.

Представник обвинуваченого зазначив, що стороною обвинувачення до суду не надано жодного документу, на підставі якого документу УСБУ отримано вказані матеріали та розміщено на відповідні електронні носії, та посилається на вимоги ч. 2 ст. 99 КПК України, а саме матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази, вимоги п.п. 14, 15 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 КК України, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 КК України, а також одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення. Посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 517 КПК України підозрюваний чи обвинувачений бере участь у кримінальному провадженні без оформлення допуску до державної таємниці після роз`яснення йому вимог статті 28 Закону України "Про державну таємницю" та попередження про кримінальну відповідальність за розголошення відомостей, що становлять державну таємницю, вимоги ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Також вказав, що окремі докази стороні захисту не відкривались, а саме ухвала слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року та матеріали які стосувались санкціонування НСРЗ та ОРЗ прокурором не подавались та судом не досліджувались.

Також вказав стосовно правової позиції викладеної в рішеннях Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо необхідності дослідження вказаних матеріалів викладена, зокрема п. 3 рішення Конституційного Суду України 12-рп/2011 від 10.10.2011, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.03.2015 у справі №5-747км15 стосовно ОСОБА_9 , ухвалі від 09.04.2015 у справі №5-229км15 стосовно ОСОБА_10 , ухвалі від 20.05.2015 у справі №5-1200км15 стосовно ОСОБА_11 та доводилась до відому керівникам регіональних прокуратур у листі ГПУ №09/2-117вих-16-92-окв від 29.02.2016.

Обвинувачений та його захисники підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вказала, що клопотання є безпідставним, та заперечувала проти його задоволення, та вказала, що відповідно до ст.1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп,

відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних

заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність`Підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є в тому числі наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, в тому числі про злочини, що готуються; осіб, які готують вчинення злочину.

Зазначені підстави можуть міститися в заявах, повідомленнях громадян, посадових осіб, громадських організацій, засобів масової інформації, у письмових дорученнях і постановах слідчого,

вказівках прокурора, ухвалах слідчого судді, суду,тощо.

Відповідно до 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» у разі виявлення ознак злочину оперативний підрозділ, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, зобов`язаний невідкладно

направити зібрані матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена відповідальність Кримінальним кодексом України , до відповідного органу досудового розслідування для початку та здійснення досудового розслідування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

При цьому, відповідно до ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно-розшукової діяльності, які відповідно до законодавства України становлять державну таємницю.

Статтею 8 Закону України «Про державну таєминицю» до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація: про засоби, зміст, плани, організацію, форми, методи і результати оперативно-розшукової діяльності.

Отже така інформація не може бути розголошена.

З урахуванням вищезазначених вимог законодавства у володіння сторони обвинувачення немає матеріалів секретної справи № 3036, оскільки володільцем даної інформації є орган СБУ.

При цьому обгрунтовуючи необхідність доступу до всіх матеріалів оперативної справи № 3036, яка містить відомості, що становлять державну таємницю, сторона захисту та обвинувачений посилається на відсутність підстав (а саме: процесуального документу) для проведення оперативного заходу.

Разом з цим, долучені до матеріалів кримінального провадження розсекречені матеріали проведених оперативно-розшукових заходів, до яких стороні захисту надано доступ в порядку ст. 290 КПК України містять відомості про те, що зазначені ОРС проводились на підставі процесуального рішення, а саме: ухвали слідчого судді апеляційного суду Харківської області.

Таким чином, враховуючи, що законом заборонено розголошення ведомостей, які містять державну таємницю про засоби, форми та методи проведення ОРС, сторона обвинувачення не є володільцем даної інформації, а також те, що оперативні заходи проводились в установленому законом порядку на підставі ухвали слідчого судді, матеріали за їх результатами розсекречені та долучені до матеріалів провадження та до них надано доступ стороні захисту, підстав для задоволення зазначеного клопотання не вбачається, однак вказала про можливість надання суду ухвали слідчого судді апеляційного суду Харківської області після виконання дій, щодо її розсекречення.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали заявлених клопотань та матеріали кримінальної справи, давши добутому правову оцінку приходить до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПУ України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК України обвинувачений також має право збирати і подавати суду докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, відповідно до ч. 2. Ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, здійснює збирання доказів шляхом, зокрема, ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 99 КПК України Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Однак суд вважає необхідним роз`яснити сторонам процесу, що з огляду на те, що стороні захисту у повному обсязі не відкривалися і в суді не досліджувалися матеріали, які стосувалися санкціонування відповідних заходів. У зв`язку із відсутністю у матеріалах кримінального провадження ухвал слідчого судді або постанов прокурора про надання дозволів на застосування зазначених заходів. Вказаний факт може позбавити суд можливості встановити, які конкретно НСРД чи ОРЗ були санкціоновані слідчим суддею або прокурором, щодо яких осіб, на який строк та чи діяли правоохоронні органи при їх проведенні у межах та у спосіб, які передбачені у відповідних процесуальних рішеннях. Внаслідок цього суд буде позбавлений можливості з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи, що становило основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів.

Положення КПК України, які регулюють підстави та порядок НСРД та ОРЗ, критерії допустимості доказів, вказана правова позиція суду касаційної інстанції узгоджена із загальними засадами кримінального судочинства.

На вказані обставини наголошено в п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011, відповідно до якого визватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані , одержані відповідно до вимог кримінально процесуального законодавства. На підставі аналізу положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом Конституційний Суд України дійшов висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтовано фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою особою тощо.

Отже для того, щоб суд мав можливість перевірити докази на предмет його допустимості у матеріалах кримінального провадження мають бути також наявні постанови про проведення контролю за вчиненням злочину або відповідна ухвала слідчого судді, з яких у встановленому порядку уповноваженими особами знятий гриф таємності.

Відповідно до положень ст. 517 КПК України досудове розслідування та судове провадження у кримінальному провадженні, яке містить відомості, що становлять державну таємницю, проводяться з дотриманням вимог режиму секретності.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про державну таємницю", державною таємницею є вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому Законом України "Про державну таємницю", державною таємницею і підлягають охороні державою. Ця ж стаття встановила, що режим секретності - це встановлений згідно з вимогами названого Закону та інших виданих відповідно до нього нормативно-правових актів єдиний порядок забезпечення охорони державної таємниці. Охороною державної таємниці є комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втрат її матеріальних носіїв. У свою чергу, в законі визначено підходи до розуміння понять і загальний зміст організаційно-правових оперативно-розшукових заходів ст. 36 Закону України "Про державну таємницю", охорони державної таємниці. Таким чином, положення ч. 1 ст. 517 КПК визначають необхідність повної і точної реалізації під час досудового розслідування та судового провадження, які містить відомості, що становлять державну таємницю, широкого кола заходів, передбачених Законом України "Про державну таємницю".

В зв`язку із чим, суд зазначає про помилкове твердження обвинуваченого та його захисника, щодо розгляду даного провадження відповідно до положень ст. 517 КПК України, а відповідно відсутнє право у обвинуваченого відповідно до ч.3 ст. 517 КПК України.

Враховуючи викладене заявлене захисником клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ті відомості, про витребування яких просить захисник ОСОБА_7 , не відносяться до предмету доказування по даному кримінальному провадженню також у суду відсутні повноваження щодо збирання будь-яких доказів, зокрема доказів на підтвердження допустимості інших доказів.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 42, 46, 86, 87, 91, 93, 94, 99, 517 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотаннь обвинуваченого про витребування у сторони обвинувачення та надати йому можливість ознайомитися з усіма матеріалами які містять відомості, що становлять державну таємницю, в тому числі зі справою оперативної перевірки №3036, на підставі яких управлінням СБ України в Харківській області здійснено оперативно-розшукові та негласні розшукові заходи: контроль за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту, огляд, помітку та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, аудіо- і відео контроль особи, зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі, та складено наступні документи та матеріали та витребування у сторони обвинувачення та долучення до матеріалів кримінальної справи ухвалу слідчого судді апеляційного суду Харківської області №2767 цт від 19 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя -ОСОБА_1