АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/506/16 Справа № 199/8909/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0001924 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 січня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.
Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000.00 гривень. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 в іншій частині - відмовлено.
Згідно вироку, близько п`ятнадцяти років назад ОСОБА_6 біля домоволодіння АДРЕСА_1 , встановив збірний
металевий гараж, в якому зберігав свої власні речі.
Так, 24.08.2015р. ОСОБА_6 знаходився разом зі своєю сім`єю на дачі, що розташована в селищі Новоселівка Дніпропетровської області, в цей час на мобільний телефон зателефонувала його сусідка та повідомила, що їхній сусід ОСОБА_7 за допомогою автовишки здійснює демонтаж його гаражу. Приїхавши за адресою розташування вищевказаного гаражу, а саме: тупик Неманський в місті Дніпропетровську, ОСОБА_6 спробував припинити протиправні дії ОСОБА_10 , та, в цей момент між ним та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, внаслідок чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій несподівано виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 в цей же самий день близько 17год. 30хв., продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, а саме: біля будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи конфлікт з потерпілим, стоячи навпроти останнього, розвернувшись до нього через ліве плече, умисно наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область кінчика носу потерпілого ОСОБА_6 . Після чого, знаходячись в автомобілі співробітників СОГ Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, через відчинене вікно, знову, тільки лівою рукою, стиснутою в кулак, навідліт наніс один удар в область правої щоки потерпілого ОСОБА_6 . В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 4417-е від 29.09.2015р., спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця кінчику носу з переходом на праве крило носу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року, в частині цивільного позову, та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 35 000 гривень, та моральну шкоди в розмірі 30 000 гривень, в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий вказує, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні моральних збитків є не вмотивованими, так як свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші підтвердили знищення та пошкодження планшету та металевого гаражу на суму 12000грн. та 20000грн. відповідно. Вважає, суд дійшов до законного і справедливого висновку з приводу відшкодування йому обвинуваченим моральної шкоди в сумі 3000грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вищевказаний вирок суду та звільнити його від відповідальності відповідно до ч.4 ст.36 КК України, посилаючись на порушення права на захист, спотворення у вироку показань свідків, що діяв він в межах необхідної оборони.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує, що у вироку спотворено покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 .
Також вказував, що призначення йому покарання не відповідає закону: якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, особа не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, вона не підлягає кримінальній відповідальності, так як саме він є потерпілим, ОСОБА_22 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 погрожували йому та його сім`ї, ОСОБА_22 спричинив йому тілесні ушкодження.
Крім того, вказує на не призначення йому захисника під час досудового розслідування, чим порушено його право на захист.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особи обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_23 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що судом не враховано думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, що останній своєї вини не визнав, пошкоджене майно не відновив, битків не відшкодував, з потерпілим примиритися не намагався, н шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив. Злочинні дії обвинуваченого продовжувались у присутності співробітників поліції.
Заслухавши суддю- доповідача, доводи представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, не підтримав апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого, вважав доцільним повернути провадження на дослідування, так як мале місце самоуправство, що залишилось поза увагою правоохоронних органів, а замість 200 годин громадських робіт вважав важливішим відшкодування шкоди, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора,який брав участь в розгляді провадження судом 1 інстанції, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг в повному обсязі, просив задовольнити його апеляційну скаргу і розглянути провадження, де він є потерпілим від злочинних дій ОСОБА_6 , який причинив йому тілесні ушкодження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, потерпілий не оспорює.
Що стосується доводів обвинуваченого, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного:
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на зібраних у провадженні та досліджених в судовому засіданні і наведених у вироку доказах.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 24.08.2015 йому зтелефонувала ОСОБА_24 і повідомила, що ОСОБА_7 , за допомогою автовишки демонтував належний йому гараж, розташований по туп. Неманский в місті Дніпропетровську. Після розмови з ОСОБА_24 він разом з ОСОБА_18 поїхав на місце розташування гаража, і приблизно о 16:00 годині приїхали н місце, де ОСОБА_7 , разом з незнайомими йому людьми, розбивали фундамент гаража. Через деякий час приїхали співробітники міліції, які провели обвинуваченого в свою машину для дачі пояснень. В цей момент ОСОБА_18 знімав ситуацію, що відбувалась на належний йому, потерпілому, планшет. ОСОБА_7 вибіг з автомобілю співробітників міліції, вдарив рукою по планшету і почав його топтати ногою. Після чого співробітники міліції знову посадили обвинуваченого в свою машину, з салону якої, через відкрите вікно, ОСОБА_7 наніс йому удар в область носа, заподіявши тілесне ушкодження
Аналогічні пояснення надали з цього приводу свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , що узгоджується з показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 ,який в якості слідчого знаходився на місці події, і, як правильно вказав суд 1 інстанції, правові підстави для визнання показань потерпілого та вищевказаних свідків недостовірними - відсутні.
Вина ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується висновком експерта № 4417-е від 21.09.2015 року, згідно якому у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця кінчику носу з переходом на праве крило носу. Враховуючи локалізацію виявленого тілесного ушкодження можливо вказати, що воно могло утворитися не менш, як від однієї механічної дії тупим твердим предметом. Враховуючи локалізацію виявленого тілесного ушкодження можливо вказати, що воно могло утворитися не менш, як від однієї механічної дії тупим твердим предметом, яким могла бути і кисть стиснена в кулак або інший аналогічний предмет. Враховуючи ступінь ознак загоєння виявленого тілесного ушкодження (ледве помітний синець багряно-синюшного кольору без чітких меж) можливо вказати, що воно могло утворитися незадовго до його огляду, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження, на підставі п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» № 6 від 17.01.1995, затверджених наказом МОЗ України, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження можливо вказати, що воно не суперечить механізму його утворення, на який вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, тобто могло утворитися не менш, як від однієї механічної дії тупим твердим предметом, яким могла бути і кисть, стиснена в кулак (том №1 а.п. 39-40);
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 в повному обсязі підтвердила висновки експерта № 4417-е від 21.09.2015р. та роз`яснила, що огляд потерпілого ОСОБА_6 проводив інший судово-медичний експерта, а вона особисто була присутня в ході проведення слідчого експерименту з участю потерпілого та проводила остаточну судово-медичну експертизу по наданим їй медичним документам. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , не суперечать механізму їх утворення, на який вказує сам потерпілий в ході проведення слідчих експериментів.
Окрім показів потерпілого та свідків вина ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені в ході судового слідства.
Таким чином, вказаними аналогічними і узгодженими показами допитаних в суді свідків, письмовими доказами, а також з урахуванням пояснень засудженого та його захисника під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому ним інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Суд першої інстанції прийняв всі можливі і законні заходи до виклику і допиту свідків, розглянув всі доводи та клопотання ОСОБА_7 , в тому числі і щодо проведення психолого-психіатричної експертизи.
Порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли б бути підставами для скасування вироку, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Досліджені докази є допустимими, достатніми та достовірними.
Судом були перевірені всі обставини, показання свідків, висновки експерта та протоколи проведених слідчих дій, які визнані судом допустимими і достовірними, які узгоджуються між собою і з матеріалами справи, відтак спростовують твердження обвинуваченого щодо його самообороні, чому дана правильна оцінка у вироку судом 1 інстанції, досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_26 , в скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України.
Доводи в апеляції обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту і односторонність досудового і судового слідства є безпідставними і спростовуються вищенаведеними доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку суду, постановивши законний і обґрунтований вирок.
Щодо порушення права на захист обвинуваченого, то останній в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив наявність в нього двох замісників одного під час досудового слідства адвоката з Кіровоградської області, тому доводи обвинуваченого з приводко рушення права на захист колегія суддів вважає необґрунтованими.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 80 годин громадських робіт, колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, який скоєно умисно, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав повністю, раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні малолітнього сина: ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, а також позитивну характеристику обвинуваченого за місцем реєстрації та проживання, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді 80 годин громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення в межах санкції статті Кримінального Кодексу України, яке не суперечить вимогам Закону.
У зв`язку з цим доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є законним, обґрунтованим і належно вмотивованим.
Не вбачає колегія суддів також підстав для направлення справи для проведення додаткового розслідування згідно вимоги представника потерпілого ОСОБА_28 чи то призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Відповідно до змісту зазначеної норми закону, підставами для зміни або скасування вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог потерпілого, колегія суддів вважає його доводи про помилковість розгляду судом цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, слушними.
Відповідно ч. 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Судом 1 інстанції відмовлено в задоволенні позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, оскільки не надано жодного доказу про витрати на будівництво та встановлення металевого гаражу та купівлю цифрового планшету.
Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції припустився помилки, оскільки дійшов необгрунтованого висновку про відмову в задоволені позову потерпілого в цій частині. При цьому колегія суддів вважає, що помилковість рішення суду 1 інстанції в даному випадку виразилася в тому, що в порушення вимог ч. 6 ст. 22 КПК України цей суд не створив необхідних умов для реалізації потерпілим своїх процесуальних прав щодо належного обґрунтування цивільного позову, і обґрунтування позову було надано в апеляційну інстанцію.
Таким чином, істотно порушивши при цьому кримінальний процесуальний закон, суд першої інстанції неправильно вирішив позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, бо потерпілому не було створено умов для належного його обґрунтування.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, не створив необхідних умов для реалізації потерпілим своїх процесуальних прав щодо належного обґрунтування цивільного позову в суді першої інстанції з дотриманням вимог ст. 315 КПК (якщо у сторін виникають труднощі при отримання певних доказів та суд вважав, що вимоги потерпілого не підтверджені документами, саме суд повинен сприяти учасникам судового провадження шляхом запитів та ін.).
Враховуючи те, що вирішення питання, зазначеного в апеляційній скарзі, законодавцем віднесено до компетенції суду першої інстанції, який ухвалив вирок та який фактично не досліджував докази, що були надані в апеляційну інстанцію, при розгляді цивільного позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого щодо постановлення рішення з цієї підстави апеляційним судом підлягає задоволенню частково, т.я. суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє рішення щодо цивільного позову.
Суд першої інстанції погодився з обґрунтованістю позову потерпілого лише в частині відшкодування моральної шкоди, частково, в сумі 3000 грн., враховуючи характер і глибину моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_6 , їх тривалість, а також ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, з чим погодився і потерпілий ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі (а.п. 136) вказавши, що саме в цій частині вирок винесено законно і справедливо.
У зв`язку з наведеним судове рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди потерпілому підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, з урахуванням вищенаведеного, - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 125 КК України в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4