Справа №295/228/16-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого- судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000535 від 14.12.2015 р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , військовослужбовець в/ч, раніше не судимий,

по обвинуваченню за ст. 407 ч. 4 КК України

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , а потім у військову частину- польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 13 березня 2015 року № 54 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено па посаду телефоніст взводу зв`язку та відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. І, 2 Закон) України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Підчас проходження військової служби солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статут) внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду 28 жовтня 2015 року о 08 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 26 листопада 201 5 року.

26 листопада 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, обмежившись допитом обвинуваченого, роз`яснивши учасникам провадження позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
В судовому засіданні обвинувачений вказав, що він самовільно залишив службу у військовій частині, оскільки був у нервовому зриві, був відсутній місяць, потім повернувся до частини. Про вчинене шкодує, просить суворо не карати, так як зрозумів неправильність своїх дій.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, вказані в ст. 65 КК України.

Обвинувачений вчинив тяжкий злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Пом`якшуючими обставинами відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, явку зі зізнанням.

Окрім того визначаючи покарання суд враховує також, що обвинувачений не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, характеризується за місцем служби позитивно, має на утриманні сім`ю та двох малолітніх дітей, а тому застосовує вимоги ст. 69 КК України.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 370 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим за ст. 407 ч. 4 КК України та призначити покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1