АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 18 січня 2008 року вироком Коростенського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України на чотири роки позбавлення волі, звільнений 09 липня 2010 року умовно-достроково від відбування покарання (невідбутий строк покарання - один рік три місяці дев`ять днів),

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Протягом вечора 27 вересня 2015 року ОСОБА_11 поблизу станції метро «Святошин» в м. Києві вживав спиртні напої разом з раніше незнайомою жінкою ОСОБА_12 , особа якої документально не встановлена, - далі «Новікова», після чого приблизно о 20 год. 00 хв. направився додому відпочивати. Відпочивши, тієї ж ночі приблизно з 00 год. 00 хв. ОСОБА_11 продовжив вживати на території Святошинського району м. Києва спиртні напої - спочатку зі своїми знайомими, а потім приблизно з 01 год. 15 хв. з «Новіковою», яку знову випадково зустрів.
В ході спільного вживання спиртних напоїв поряд із залізницею в районі гаражного кооперативу за адресою вул. Василя Степанчика, 2 між ОСОБА_11 та «Новіковою» виник побутовий конфлікт, під час якого, будучи обуреним поведінкою жінки, ОСОБА_11 , діючи за раптово виниклим умислом на позбавлення її життя, дістав з кишені свого одягу ніж, який носив при собі, та почав наносити ним численні удари в область голови та шиї «Новікової». Такими своїми діями ОСОБА_11 заподіяв останній по одному проникаючому колото-різаному пораненню голови та шиї, пошкодивши їй головний та спинний мозок. Ці поранення голови та шиї відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких протягом короткого проміжку часу настала смерть « ОСОБА_13 ». Також ОСОБА_11 наніс їй п`ять непроникаючих колото-різаних поранень та одну різану рану шиї, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не перебувають у причинному зв`язку зі смертю « ОСОБА_13 ».
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також поверхово та не об`єктивно оцінив наявні в справі докази.
Апелянт наголошує на тому, що судом фактично не встановлено ні мети, ні мотиву вчинення ОСОБА_9 вбивства невстановленої особи, хоча мета і мотив є обов`язковими складовими будь-якого злочину, тим більше умисного вбивства. Тобто, без встановлення та доведеності мотиву не може бути складу злочину.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, зокрема, висновки експертів-імунологів №№ 428, 429, 430 від 23 та 28 жовтня 2015 року, суд у вироку робить припущення щодо обставин провадження.

При цьому суд не взяв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 щодо походження на його одязі та взутті слідів його крові, яка за груповою належністю є ідентичною крові загиблої жінки. При цьому належність крові, виявленої на одязі та взутті обвинуваченого, саме загиблій жінці експертним шляхом не встановлювалось.

Заперечуючи висновок суду щодо виявлених слідів пальців рук обвинуваченого на пластикові пляшці, виявленій під час огляду місця події, захисник вказує на показання обвинуваченого про обставини, за яких пляшка могла опинитись на місці вчинення злочину, а саме: він купував спиртні напої, які розпивав з потерпілою близько 18.00 години 27 вересня 2015 року, і потерпіла могла в подальшому придбати спиртні напої на розлив у цю ж пляшку або просто забрати її з собою.

В апеляції захисника вказується, що ніж, вилучений у ОСОБА_9 при затриманні, не може бути знаряддям вбивства потерпілої, оскільки довжина клинка цього ножа складає 6,1 см., а глибина одного з ранових каналів, виявлених на трупі потерпілої становить 8 см.

При цьому апелянт наголошує на тому, що при проведенні досудового слідства на не була проведена відповідна експертиза для з`ясування питання про те, чи могли бути спричинені потерпілій тілесні ушкодження ножем, вилученим у ОСОБА_9 , а заяви сторони захисту з цього приводу були проігноровані як досудовим слідством, так і судом.

Заперечуючи висновок суду щодо виявлених на ножі слідів крові та клітин плаского епітелію та ядра клітин зовнішньої кореневої піхви волосся особи жіночої генетичної статі, захисник вказує на те, що обвинувачений пояснив в судовому засіданні походження вказаних слідів на його ножі.

Так, наявність на його ножі слідів крові ОСОБА_9 пояснив тим, що в цей день він пошкодив на роботі палець руки до крові та кров могла потрапити на ніж, яким він постійно користується, але суд не дав оцінки цим показанням.

Щодо виявлення на цьому ж ножі клітин плаского епітелію та ядра клітин зовнішньої кореневої піхви волосся особи жіночої генетичної статі, то захисник зауважує, що згідно з висновком експерта від 20.10.2015 № 283 ц походження вказаних клітин від ОСОБА_14 не виключається. При цьому при проведенні даної експертизи не ставилося питання належності даних клітин співмешканці обвинуваченого ОСОБА_15 , яка проживала з ОСОБА_9 на момент вчинення вбивства, та гребінцем якої іноді користувався обвинувачений, що було встановлено в судовому засіданні. Отже, у вказаному висновку визначено лише вірогідність належності виявлених клітин потерпілій, тому захисника вважає цей доказ непереконливим.

Окрім того, захисник звертає увагу на поведінку ОСОБА_9 , який наступного дня після зустрічі з потерпілою та вживання з нею спиртних напоїв, прийшов на те ж місце, де випивав з потерпілою, тобто до пункту прийому вторинної сировини, де і дізнався про вбивство ОСОБА_16 .

На пропозицію працівників міліції надати пояснення ОСОБА_9 беззаперечно погодився. При дачі пояснень обвинувачений вказував на те, що вночі він виходив з дому, маючи на меті поїхати в Житомирську область, але, пропустивши електричку, на став чекати на іншу, а повернувся додому. Отже, він нічого не підозрював, не боявся, і не намагався переховуватись, що є не зовсім природнім для особи, яка вчинила вбивство. Така поведінка ОСОБА_9 , на думку захисника, свідчить про його непричетність до вбивства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши в судовому засіданні докази за клопотанням захисника, заслухавши виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а вирок суду до скасування із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною третьою статті 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Оцінка доказів відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України проводиться судом за його внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. При цьому суд, керуючись законом, оцінює кожних доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У вироку суду щодо ОСОБА_9 наведені докази, надані стороною обвинувачення, та їх оцінка, які, на думку суду першої інстанції, підтверджують винуватість обвинуваченого в умисному вбивстві невстановленої жінки, прізвище якої у вироку вказано, як « ОСОБА_17 ».
Колегія суддів, дослідивши в судовому засіданні апеляційної інстанції докази, на які послався у вироку суд першої інстанції, дійшла до висновку про те, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів не могла бути підставою для визнання ОСОБА_9 винним в умисному вбивстві з точки зору достатності та взаємозв`язку зібраних доказів для прийняття такого рішення.
Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляції захисника про те, що у кримінальному провадженні не встановлено ряд обставин щодо мотиву, мети, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, звертає увагу на викладення згаданих обставин у вироку.
З формулювання обвинувачення, викладеного у вироку та визнаного судом доведеним, убачається, що умисел на позбавлення життя потерпілої виник у ОСОБА_9 раптово у процесі побутового конфлікту, під час якого обвинувачений, будучи обуреним поведінкою жінки, дістав з кишені свого одягу ніж та почав наносити потерпілій удари (т. 2, а.п. 17). При цьому у вироку не зазначено, у чому полягав побутовий конфлікт між обвинуваченим і потерпілою та яка поведінка потерпілої викликала обурення обвинуваченого.
Разом з тим, суд виключив з обвинувачення ОСОБА_9 вказівку на словесний характер конфлікту, який стався між ним за потерпілою, оскільки ця обставина, не була підтверджена наданими доказами (т. 2, а.п. 21).
Отже, суд виключив з обвинувачення як недоведену обставину щодо мотиву вбивства та навів іншу обставину, але при цьому у вироку не зазначив будь-яких доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_9 та потерпілою виник побутовий конфлікт, у процесі якого поведінка потерпілої викликала обурення обвинуваченого, що, на думку суду, стало мотивом до вчинення умисного вбивства.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції захисника про те, що суд не встановив ні мети, ні мотиву вбивства невстановленої особи.
Сам обвинувачений ОСОБА_9 заперечував свою причетність до вбивства ОСОБА_13 і пояснював, що повертаючись з роботи 27 вересня 2015 року близько 18.00 години зустрів жінку, яку звали ОСОБА_16 , з якою розпивав спритні напої приблизно до 20 години після чого він пішов додому і більше її того вечора не бачив. 29 вересня 2015 року близько 14 години він був затриманий працівниками поліції, від яких дізнався про вбивство ОСОБА_16 .
Колегія суддів також звертає увагу на те, що у вироку суду зазначено, що ввечері 27 вересня 2015 року ОСОБА_9 вживав спирті напої з раніше незнайомою жінкою ОСОБА_12 , але з пояснень обвинуваченого в судових засіданнях убачається, що він знав потерпілу, називаючи її «Люда авганка», напередодні вбивства він розпивав спиртні напої з потерпілою, яка спочатку пригощала його, а потів обвинувачений пригощав спритним потерпілу.
Колегія суддів відмічає, що в судовому засіданні апеляційної інстанції сторона обвинувачення не навела заперечень в частині апеляції щодо поведінки ОСОБА_9 після його затримання працівниками поліції, яка, на думку захисника, свідчить про непричетність обвинуваченого до вбивства.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні не встановлено, що у ОСОБА_9 були мета і мотив на вбивство потерпілої ОСОБА_18 , оскільки відсутні докази неприязних, у тому числі, раптово виниклих, стосунків між обвинуваченим та потерпілою та інших обставин, які можуть свідчити про мету і мотив вбивства.

Поведінка обвинуваченого після затримання сама по собі не свідчить про непричетність до вбивства, але слід взяти до уваги те, що ОСОБА_9 давав працівникам міліції пояснення щодо того, де він перебував у момент вбивства і вказані пояснення стороною обвинувачення не спростовані.

На підтвердження вини ОСОБА_9 у вбивстві ОСОБА_14 суд навів досліджені в судовому засіданні докази: показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , дані протоколів затримання ОСОБА_9 та огляду місця події, висновки експертиз.
Наведені у вироку показання свідка ОСОБА_19 стосуються обставин щодо виявлення трупа потерпілої.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні першої інстанції давала показання щодо осіб потерпілої і обвинуваченого та обставин впізнання свідком трупа на місці його виявлення. Окрім того, свідок ОСОБА_20 пояснила, що їй відомо, що напередодні загибелі ОСОБА_14 , остання спілкувалась і вживала спритні напої з ОСОБА_9 , тобто підтвердила показання обвинуваченого про його зустріч з потерпілою. При цьому свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції заявила про те, що конкретні обставини загибелі ОСОБА_14 їй невідомі.
Отже, викладені у вироку показання свідків, допитаних судом, не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вбивства потерпілої ОСОБА_21 .
Дані протоколів огляду місця події та затримання ОСОБА_9 самі по собі не свідчать про причетність обвинуваченого до скоєння злочину, але можуть бути оцінені в сукупності з іншими доказами, зібраними у провадженні, для доведення винуватості особи. Проте, сторона обвинувачення не надала суду інших доказів, які б в сукупності з даними протоколів огляду місця події та затримання ОСОБА_9 підтвердили, що саме обвинувачений позбавив життя потерпілу.
Так, під час огляду з місця події були вилучені: недопалки від цигарок, два сліди папілярних узорів з пластикової пляшки, фрагмент синтетичної стрічки, годинник та обручка.
Згідно з протоколом затримання ОСОБА_9 у нього вилучено верхній одяг: джинси та куртка, кросівки, а також розкладний ніж.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений пояснив, що протягом 27, 28 вересня 2015 року та в момент затримання він був одягнений саме у ці джинси та куртку, взутий у кросівки та мав при собі ніж. Також обвинувачений вказував на те, що на одягу та взутті могли бути сліди його крові, оскільки в серпні 2015 року він був побитим та мав кровотечу. Щодо вилученого ножа обвинувачений пояснював про те, що 27 вересня 2015 року під час роботи він порізав палецьв руки, внаслідок якого на ножі також могли бути сліди його крові.
Згідно з висновком експерта № 297/ц кров від 23 жовтня 2015 року кров невідомої жінки, встановленої як ОСОБА_22 , належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО.
Цим же висновком встановлено, що кров підозрюваного ОСОБА_9 також належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. При цьому у висновку зазначено, що категорія видільництва ОСОБА_22 та ОСОБА_9 не встановлювали через відсутність зразків жовчі та слини (т.1, а.п. 155).
На вилучених з місця пригоди недопалках сигарет згідно з висновком експерта № 297/ц кров від 23 жовтня 2015 року виявлена слина, походження якої можливе від людини, в крові якої міститься антиген В по системі АВО, які в об`єктах 1-6 належать до категорії видільників, а в об`єкті 7 незалежно від категорії видільництва, в тому числі від потерпілої ОСОБА_22 та підозрюваного ОСОБА_9 , а об`єктах 1-6, при умові, що вони належить до категорії видільників (т.1, а.п.155).
Разом з тим, згідно з висновком експерта-генетика № 381 від 04 листопада 2015 року у двох недопалках сигарет «Strong» походження слини від обвинуваченого ОСОБА_9 виключається, про що відмічено у вироку суду (т. 2, а.п. 19).
Як на доказ винуватості ОСОБА_9 у вбивстві ОСОБА_14 суд послався у вироку на висновки експертів імунологів № № 428, 429 та 430 від 23 та 28 жовтня 2015 року, згідно з якими на куртці, джинсах та кросівках обвинуваченого знайдена кров людини з антигеном групової належності В, яка могла походити від загиблої жінки, та висновок медичного експерта № 283 ц від 20 жовтня 2015 року про те, що на ножі виявлені сліди крові з антигеном В, що не виключає їх походження від потерпілої ОСОБА_21 .
На думку суду першої інстанції, вказані висновки експертів спростовують пояснення обвинуваченого про походження слідів крові на його одязі та взутті від нього. Проте, з таким висновком не можна погодитись з огляду на те, що за встановленими у провадженні параметрами, кров потерпілої ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_9 є ідентичною, а саме належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Категорія видільництва ОСОБА_22 та ОСОБА_9 не встановлювалась, як і інші параметри, за якими можна було б відрізнити кров обвинуваченого від крові потерпілої. Стороною обвинувачення не надано доказів того, що експертами-імунологами вирішено питання про можливість походження крові від обвинуваченого ОСОБА_9 . Так, згідно з висновками експертів, на які послався у вироку суд, перед експертами ставилось питання щодо належності крові трупу невстановленої жінки або іншій особі або особам, проте питання щодо належності крові іншим особам чи особі експертами не вирішено і причина цього в судовому засіданні суду першої інстанції з`ясована не була.
Разом з тим, за наявними у провадженні даними про ідентичність групової належності крові обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_14 висновки експертиз про те, що виявлені на одязі, взутті та ножі сліди крові можуть походити від потерпілої чи не виключається їх походження від потерпілої, не можуть бути покладеними в основу обвинувального вироку за відсутності інших доказів, оскільки ці висновки не є категоричними.
Окрім того, згідно з висновком медичного експерта № 283 ц від 20 жовтня 2015 року походження крові на ножі, вилученому у ОСОБА_9 , можливе у разі наявності у нього кровотечі, а пояснення обвинуваченого про те, що 27 вересня 2015 року він поранив на роботі палець, з якого кров могла потрапити на ніж, у процесі розгляду провадження на спростовані.
У висновку медичного експерта № 283 ц від 20 жовтня 2015 року зазначено, що при мікроскопічному дослідженні ножа виявлені клітини плаского епітелію та ядра клітини зовнішньої кореневої піхви волосся особи жіночої генетичної статі, які містять антиген В, що не виключає їх походження від потерпілої

ОСОБА_18 цього приводу в апеляції захисника наголошується на тому, що відповідно до висновку експерта № 283 ц від 20 жовтня 2015 року статева приналежність крові не встановлювалась тапри проведенні даної експертизи не ставилося питання належності виявлених клітин співмешканці обвинуваченого ОСОБА_15 , яка проживала з ОСОБА_9 на момент вчинення вбивства, та гребінцем якої іноді користувався обвинувачений, що було встановлено в судовому засіданні.

За відсутності даних, які б спростували вказані доводи сторони захисту, колегія суддів приймає до уваги ці доводи щодонепереконливості як доказу, вказаного висновку експертизи в частині виявлених плям крові та клітин плаского епітелію і ядра клітини зовнішньої кореневої піхви волосся.

З вироку убачається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження захисту про те, що вилучений у ОСОБА_9 ніж, не міг бути знаряддям вбивства через невідповідність розміру його клинка 6, 1 см та глибини однієї з ножових ран близько 8 см.
Перед аналізом висновку суду щодо можливості заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень ножем, вилученим у ОСОБА_9 , колегія суддів відмічає, що у вироку суду відсутнє посилання на речові докази, як такі, та оцінка вказаних доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, оскільки вирок суду не містить відповідних доводів щодо речових доказів, хоча у вироку суду вказано, що в судовому засіданні були безпосередньо досліджені речові докази.
Суд у вироку обмежився описом ножа, викладеному в описовій частині висновку медичного експерта № 283 ц від 20 жовтня 2015 року (т. 2, а.п. 20), з якого убачається, що ніж, вилучений у ОСОБА_9 є складним, багатопредметним ножем, довжина якого в розкритому стані складає 15, 4 см (довжина клинка 6,1 см, довжина рукоятки 9, 3 см, обушок, товщиною 0,18 см).
Висновок про те, що ножем з довжиною клинка 6,1 см могла бути заподіяна рана з глибиною ранового каналу приблизно 8 см суд вмотивував особливостями ділянок тіла, куди були нанесені проникаючі поранення: в області голови глибина поранення не перевищує 5 см., а в області м`яких тканин шиї, які характеризуються достатньою еластичністю лише приблизно 8 см (т. 2, а. п. 20).
Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції не обґрунтував вказаний висновок з посиланням на певні докази, а саме: висновки та показання експертів, консультації чи роз`яснення спеціаліста тощо.
З дослідженого в судовому засіданні апеляційної інстанції висновку експерта № 2474 від 17 листопада 2015 року (т. 1., а.п. 87-88) убачається, що на трупі потерпілої виявлено різану рану на шиї, довжиною 6,5 см і глибиною до 1 см; п`ять непроникаючих колото-різаних поранень з глибинами ранових каналів від 2 см до 5 см, одне проникаюче колото-різане поранення голови з глибиною ранового каналу 5 см та одне проникаюче колото-різане поранення шиї, глибина ранового каналу якого становить приблизно 8 см..
В описі проникаючого колото-різаного поранення шиї вказано, що по своєму ходу це поранення ушкоджує підшкірно-жирову клітковину задню групу м`язів шиї, розділяє кісткову тканину задньої дуги першого шийного хребця, проникає в порожнину хребтового каналу, ушкоджує оболонки спинного мозку з повним розділенням спинного мозку в початковому відділі, закінчується рановий канал на внутрішній поверхні передньої дуги першого шийного хребця (атланта), глибина ранового каналу приблизно 8 см.
Виходячи з опису проникаючого колото-різаного поранення шиї, а саме: виявлення пошкоджень групи м`язів, кісткової тканини шийного хребця та ушкодження спинного мозку, видається сумнівним висновок суду щодо особливості м`яких тканин шиї, які характеризуються достатньою еластичністю, для спричинення ранового каналу глибиною 8 см ножем, з довжиною клинка 6,1 см та обушком. В усякому разі, на думку колегії суддів, при вирішення даного питання необхідні спеціальні знання, тобто необхідне призначення відповідної експертизи.
Висновком експерта № 2474 від 17 листопада 2015 року встановлено, що особливості ран та ранових каналів вказують на те, що поранення на тілі виникли від дії гострого предмету, якому притаманні колючо-ріжучі властивості, (типу клинка ножа, який мав лезо та обушок), а різана рана виникла від дії гострого предмету, якому притаманні ріжучі властивості (т.1, а.п. 88).
Отже, експерт, відповідаючи на питання про механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі невстановленої жінки, вказав на те, що ці ушкодження могли бути завдані від дії гострого предмету, якому притаманні колючо-ріжучі властивості, та гострого предмету, якому притаманні ріжучі властивості.
Чи могли тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_14 , бути спричинені саме ножем, вилученим у ОСОБА_9 , не з`ясовувалось, оскільки сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини.
Посилаючись на висновки експертів-криміналістів № № 1254 та 1255 від 29 вересня 2015 року про те, що з двох слідів папілярних узорів, які були виявлені та вилучені з пластикової пляшки під час огляду місця події 28 вересня 2015 року слід № 2 є приданим для ідентифікації і він належить саме ОСОБА_9 , суд дійшов до висновку про те, що ця обставина повністю спростовує показання обвинуваченого, який заперечував свою присутність на місці, де була виявлена загибла.

З таким висновком суду можна було б погодитись за умови, що по справі було б з достовірністю доведено, яким чином пляшка опинилась на місці пригоди, або наявності інших доказів, які б підтвердили присутність обвинуваченого в момент вбивства на місці пригоди. Проте такі докази стороною обвинувачення не надані.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував, що пластикова пляшка зі слідами його пальців рук могла опинитись на місці, де було виявлено труп ОСОБА_14 , та давав пояснення з цього приводу.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 пояснював, що повертаючись з роботи 27 вересня 2015 року близько 18.00 години він зустрів ОСОБА_16 , яка пригостила його спритними напоями, після чого він пішов у кіоск- «наливайку», де придбав у пляшку з-під якогось напою 250 грамів горілки, яку розпивав також з ОСОБА_16 . Коли він пішов додому, то пляшку з собою не забирав і де вона поділась, пояснити не може. Сторона захисту припускає, що потерпіла могла в подальшому придбати спиртні напої на розлив у цю ж пляшку або просто забрати її з собою, і таким чином пляшка опинилась на місці, де виявлено труп потерпілої. Таке припущення захисту не спростовано, а сторона обвинувачення не надала інших доказів, окрім, виявлених на пляшці слідів рук ОСОБА_9 , які б підтверджували, що обвинувачений в момент вбивства ОСОБА_14 перебував на місці пригоди, а також доказів на підтвердження того, що саме обвинувачений приніс пляшку на місце пригоди.
Частиною другою статті 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а частиною четвертою вказаної статті передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Виходячи з принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_21 .
Сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, навіть у взаємозв`язку, не є достатньою для ухвалення обвинувального вироку суду, а усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_9 мають тлумачитись на користь обвинуваченого.
Оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_9 , то обвинувальним вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року підлягає до скасування, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КПК України до закриття за невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
У зв`язку із скасуванням обвинувального вироку та закриттям кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою необхідно скасувати та звільнити ОСОБА_9 з-під варти у залі суду.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115КК України, скасувати.

Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_9 закрити за невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_9 з-під варти у залі суду.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/735/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 115
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_23

Доповідач ОСОБА_1