Дата документу Справа № 317/1011/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/984/16 Головуючий в 1 інстанції
ЄУ №317/1011/16-к ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.408 КК Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Запорізького районного суду Запорізької областівід 1 квітня 2016 року у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 17.02.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.408 КК України із застосовуванням положення ч.1 ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеність його вини, у зв`язку і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальної правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості просив вирок місцевого суду скасувати і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.408 у виді двох років позбавлення волі. Відповідно до ст.62 КК України замінити призначене ОСОБА_7 покарання на тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання не прийняв до уваги те що злочин вчинено в умовах проведення Антитерористичної операції, що ОСОБА_7 не бажає проходити військову службу і надалі, що в дійсності, обставини визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які суд визнав такими що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України визначені як одна обставина.

Згідно з вироком місцевого суду солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, 01 жовтня 2014 року відбув на лікування до Запорізького військового госпіталю, військова частина НОМЕР_1 . 31 жовтня 2014 року ОСОБА_7 було виписано з Запорізького військового госпіталю, та останній повинен був повернутись до розташування військової частини НОМЕР_2 , а саме бригадний полігон " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", який дислокувався в районі АДРЕСА_2 .

Проте, 31 жовтня 2014 року під час ранкової перевірки особового складу бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де розташовувалась військова частина польова пошта НОМЕР_2 було виявлено відсутність обвинуваченого на місці служби, а саме на території бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться поблизу АДРЕСА_2 . Водночас, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 31 жовтня 2014 року не з`явився на службу з лікувального закладу, при цьому час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та мав намір ухилитись від подальшого проходження військової служби.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який вважав вирок законним і обґрунтованим, висновок прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів апеляційної інстанції, у межах апеляційної скарги, перевірені законність і обґрунтованість вироку, і правильність призначеного покарання.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій та наявність вини ніким не оскаржується.

Відповідно ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_7 покарання судом було необґрунтовано застосовано положення ст.69 КК України, а що потягло за собою призначення покарання яке не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КПК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд при призначенні покарання повинен врахувати тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може маги місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч.1 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, поведінку під час та після вчинення злочини, тощо.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке ніж передбачено санкцією статті, у вигляді штрафу суд послався на пом`якшуючі обставини у виді визнання вини, щирого каяття в скоєному, та активному сприянню розкриттю злочину.

Проте статтею 66 КК України вище вказані обставини визначені як одна пом`якшуюча обставина.

Також суд першої інстанції при прийнятті рішення про застосування ст.69 КК України та призначенні більш м`якого покарання ніж передбаченого санкцією ч.1 ст. 408 КК України лише зазначив обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 , проте не навів переконливих доводів та мотивів про необхідність застосування такого виду покарання як штраф, тому в цій частині рішення суду не можна визнати обґрунтованим і законним.

При призначенні ОСОБА_7 , покарання колегія суддів керується вимогами ст.ст.65-67 КК України і бере до уваги роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), враховані конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь їх суспільної небезпеки, сукупність всіх характеризуючи обставин.

Колегія враховує, що ОСОБА_7 , за місцем несення служби характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, з 01.06.2014 року приймав участь в антитерористичній операції та бойових діях, де отримав поранення.

До обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, колегія враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, колегія не встановила.

Враховуючи тяжкість злочину та наслідки, дані про особу, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання в мінімальних межах передбачених санкцією ч.1 ст. 408 КК України, а саме у вигляді двох років позбавлення волі, при цьому колегія вважає що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння інших злочинів можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим, у вказаному випадку доречно застосування ст.ст. 75, 76 КК України, і звільнення ОСОБА_7 його від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та керуючись статями 376, 404, 405, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 1 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.408 КК України покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий Судді