Дата документу Справа № 328/1787/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 328/1787/16-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11-кп/778/1125/16 ОСОБА_1
Категорія ст. 121 Доповідач в апел. інстанції
КПК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року, якою

відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про компенсацію за відрив від звичайних справ.

ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою в якій, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, посилається на:

-наявність у нього статусу виправданого в кримінальному провадженні за обвинуваченням його за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України, який до того ж не був повідомлений в якості підозрюваного чи обвинуваченого в даній справі, а тому має право на компенсацію за відрив від звичайних занять;

-незаконне порушення кримінально справи щодо нього слідчим ОСОБА_8 , за відсутності доказів ознак складу злочину, передбченого ч.ч.1,2,3, ст. 358 КК України;

-недослідження слідчим суддею змісту постанови слідчого поліції м. Токмак Скляра від 13 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України;

-проведення слідчим суддею судового розгляду з недотриманням принципів рівності та об`єктивності, диспозитивності, законності, правосудності, прихованням протиріч в постановах прокурора ОСОБА_9 та слідчого ОСОБА_10 як за датами складання зазначених постанов, так і протиріч кваліфікації закриття обвинувачень за відсутності доказів та складу злочинів, що не може бути допущене слідчим, прокурором, суддею;

-порушення суддею Конституції, діючого кримінального-процесуального законодавства, вимог Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, що виразилось у відмові судді заявляти самовідвід, не оголошенні судового рішення, не роз`ясненні йому, як реабілітованому громадянину, відмови в відшкодуванні компенсації процесуальних витрат.

Просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою кримінальне провадження повернути до суду на новий судовий розгляд.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про визначення розміру процесуальних судових витрат, пов`язаних з явкою до Токмацького районного суду в кримінальному провадженні № 328/1960/15-к в обгрунтування якої зазначив, що звертався до Токмацького районного суду Запорізької області із скаргою від 08 червня 2015 року про скасування постанови заступника Токмацького міжрайонного прокурора ОСОБА_11 від 28 липня 2013 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України, однак судді зазначеного суду заявляли самовідводи. Аналогічна ситуація виникла й під час звернення до Василівського районного суду Запорізької області.

Його скарга була розглянута слідчим суддею Михайлівського районного суду Запорізької області, який ухвалою від 16 лютого 2016 року скасував постанову заступника Токмацького міжрайонного прокурора ОСОБА_11 від 28 липня 2013 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України і повернув матеріали провадження до Токмацької місцевої прокуратури для додаткового розслідування.

З урахуванням викладеного ОСОБА_7 просив постановити ухвалу про відшкодування йому суму компенсації за відрив від звичайних занять внаслідок явки в 16 судових засідань за рахунок Державного бюджету України, визначивши розмір процесуальних витрат суми компенсації за відрив від звичайних занять внаслідок явки в судові засідання в сумі 432 грн., яку обрахував виходячи з тривалості явки до суду та знову додому 1 година 30 хв. що за 16 судових засідань складає 24 години, тривалість судових засіданьз урахуванням складання ухвал суду складає до трьох годин, що за 16 судових засідань складає 48 годин, а всього 72 години, які помноживши на 6 робочих днівстановить 432 грн..

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року було задоволено скаргу ОСОБА_7 на постанову заступника Токмацького міжрайонного прокурора ОСОБА_11 від 28 липня 2013 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 , постанову скасовано, матеріали провадження повернуто до Токмацької місцевої прокуратури для додаткового розслідування.

15 квітня 2016 року прокурором Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 винено постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України в ред. від 05 квітня 2001 року за яким ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення в порядку КПК України в ред.1960 року закрито у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватосіт ОСОБА_7 . Зазначена постанова не скасована.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_7 , суд, проаналізувавши встановлений КПК України перелік суб`єктів, які можуть заявляти клопотання щодо грошового розміру процесуальних витрат, вимоги ст. 118-126 КПК України щодо процесуальних витрат в кримінальному провадженні, прийшов до висновку про те, що з клопотанням про грошовий розмір процесуальних витрат мають право звертатись потерпілий, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі. Вказане клопотання може стосуватись витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового провадження, із залученням свідків тощо. Сторони кримінального провадження, свідки експерти, спеціалісти, перкладачі мають право оскаржувати судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їх інтересів.

ОСОБА_7 , як встановив суд, не має статусу осіб, які мають право на стягнення процесуальних витрат.

Крім того, у разі закриття справи за реабілітуючими особу обставинами або виправданням підсудного процесуальні витрати приймаються на рахунок держави. Кримінальне ж провадження щодо ОСОБА_7 закрито органом досудового розслідування у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, предбачених ч.ч.1,3 ст. 358 КК України, постанова прокурора Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 від 15 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000876 за ч.ч.1,3 ст. 358 КК України не скасована, а тому заява ОСОБА_7 про компенсацію за відрив від звичайних справ задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вважає, що вимоги ОСОБА_7 суперечать вимогам КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй заяві до суду ОСОБА_7 , посилаючись на ст.ст. 1-28, 43, 60, ч.1 ст. 118, ч.1 ст. 121, 125, 126, 130 КПК України, не зазначає, з яких саме підстав підлягає стягненню на його користь компенсація за відрив від звичайних справ у зв`язку з явкою до суду під час оскарження постанови про закриття кримінального провадження.

Між тим, аналіз положень ст.ст. 118-126 КПК України дає підстави для висновку про те, що з клопотанням щодо компенсації процесуальних витрат мають право звертатися потерпілий, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі. Такі клопотання можуть стосуватися витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового провадження, із залученням свідків, тощо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не має статусу осіб, які мають право на стягнення процесуальних витрат.
Відповідно до ч.2 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно.

Статтею 130 КПК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю.

Питання такого відшкодування урегульовано Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року та Положенням про застосування цього Закону, яке затверджене наказом МЮ, Генерального прокурора України, МФ від 4 березня 1996 р. №6/5/3/41.
У разі закриття справи за реабілітуючими особу обставинами або постановленням виправдувального вироку виникає право на відшкодування шкоди.
За вимогою особи, що незаконно була притягнута до кримінальної відповідальності та реабілітована, їй повинні бути відшкодовані за рахунок державного бюджету суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів досудового розслідування і суду та найм жилого приміщення.
Відповідно до статті 12 вищевказаного Закону розмір шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Відповідно до положень кримінального процесуального законодавства витрати суб`єктів кримінального провадження можуть відшкодовуватися обвинуваченим або компенсуватися за рахунок держави. За результатами судового розгляду суд приймає рішення у формі вироку, в резолютивній частині якого зазначається рішення суду щодо відшкодування процесуальних витрат.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було закрито прокурором, судом не розглядалось, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 за тими підставами, які вказані в заяві.
В апеляційній скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань, що спростували б висновок суду першої інстанції і не зазначено про порушення кримінального-процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Запис судового процесу на технічному носії інформації свідчить про те, що під час розгляду заяви ОСОБА_7 судом дотримано загальні засади кримінального провадження, заявник міг змоги висловити всі доводи на підтримку своєї заяви, судове рішення проголошено відповідно до вимог ст.376 КПК України.
Учасникам судового розгляду роз`яснювалось право заявити відвід складу суду або прокурору, ОСОБА_7 відводи не заявлялись.
Передбачених ст.75 КПК України обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, не встановлено, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 також не зазначено, з яких підстав суддя ОСОБА_1 повинна була заявити самовідвід.
За змістом ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Провадження за заявою ОСОБА_7 розглянуто законним складом суду з дотриманням правил підсудності, участь заявника забезпечена судом відповідно до вимог процесуального закону, судове провадження зафіксовано на технічному носії інформації.

Відповідно до ч.2 ст. 411 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні через невідповідність рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Колегія суддів вважає, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд взяв до уваги всі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, перевірив всі доводи заявника, суперечностей висновки суду, викладені у судовому рішенні, не містять.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 409 КПК України, які тягнуть скасування чи зміну вироку, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про компенсацію за відрив від звичайних справ залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: