У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 9 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 9 жовтня 2011 року за ст. 395 КК України до 5 місяців арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто в солідарному порядку із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 1604,43 грн. Стягнуто в солідарному порядку із засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь держави 306, 90 грн за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року залишено без зміни.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винними та засуджено за те, що вони за попередньою змовою групою осіб, повторно 17 жовтня 2015 року вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальну шкоду у сумі 1604,43 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд не надав доказам у кримінальному провадженні належної оцінки і необґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж, а докази у кримінальному провадженні свідчать про вчинення засудженим таємного викрадення майна потерпілої.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені копії судових рішень та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Доводи захисника про те, що у діях ОСОБА_5 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, були предметом перевірки суду та визнані безпідставними, оскільки суперечать зібраним і перевіреним доказам. Висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні грабежу за викладених у вироку обставин та підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_7 від 18 жовтня 2015 року про вчинене кримінальне правопорушення; даними протоколу огляду місця події від 18 жовтня 2015 року з фототаблицями; відповіддю ПТ «Ломбард Сакура» на запит від 28 жовтня 2015 року, згідно з якою ОСОБА_6 відповідно до договору від 17 жовтня 2015 року №10.15.179 користувався послугами цього ломбарду; висновком експерта від 27 листопада 2015 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 2 грудня 2015 року.

Обставини кримінального правопорушення, встановлені на підставі досліджених судом доказів, зокрема застосування під час події засудженими насильства щодо потерпілої ОСОБА_7 , котра попри свій безпорадний стан спостерігала за їхніми діями та просила їх припинити, свідчать про те, що заволодіння майном потерпілої відбувалося відкрито, було поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів правильно встановив обставини кримінального правопорушення та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України. Підстав вважати, що діям засудженого дана не правильна юридична оцінка, оскільки вони містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про що йдеться в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , немає.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції з дотриманням вимог зазначеного Кодексу врахував ступінь тяжкості скоєного засудженим злочину, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо. Також судом взято до уваги відсутність обставин, що пом`якшують ОСОБА_5 покарання. Обставинами, що обтяжують ОСОБА_5 покарання суд визнав вчинення злочину щодо особипохилого віку.

Обґрунтування касаційної скарги захисника ОСОБА_4 не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення поданої ним скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3