Дата документу Справа № 328/490/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/826/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/490/16-к Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 ч.3 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001083, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лисичанськ Луганської області, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 08.11.2010р. Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.ч.1, 2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 3 років обмеження волі; 08.09.2011р. звільнено від відбування покарання відповідно до постанови Краснолучского міського суду Луганської області від 31.08.2011р. на підставі ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію» від 08.07.2011р.;

2) 23.05.2013р. Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 19.05.2014р. іспитовий строк скасовано, ОСОБА_7 направлено для відбування покарання, призначеного вироком,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить із застосуванням ст.69 КК України пом`якшити призначене йому покарання, оскільки він активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду, має неповнолітнього сина, який мешкає з матір`ю ОСОБА_9 на території, яка підконтрольна ДНР та які потребують його підтримки.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про свою незгоду з вироком, оскільки кримінальне провадження було розглянуто за відсутності захисника, який був призначений йому за рахунок держави.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 23.05.2013р., остаточно призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 29.01.2016р.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 29.01.2016р. до 24.02.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 належним чином повідомлені про місце та час розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду від них не надходило, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: обвинувачений ОСОБА_7 , захисник підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати, призначити новий розгляд, оскільки судове провадження здійснено за відсутності захисника; прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 05.08.2015р., близько 02 години, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, знаходячись в другому під`їзді буд. АДРЕСА_3 , таємно, повторно викрав дитячий триколісний велосипед, який належить ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 1800 грн.

Крім того, 12.09.2015р., близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, шляхом виймання скла віконної рами, проник в середину кв. АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 1650 грн.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, журналу судового засідання, розгляд справи відносно ОСОБА_7 відбувався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, тобто за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому головуючий не тільки належним чином з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, але й роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на невідповідність призначеного йому покарання у зв`язку з суворістю та про необхідність у зв`язку з цим зміни вироку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до середньої тяжкості та тяжкого, даних про його особу, з яких вбачається, що він раніше неодноразово судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, обставин, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання і вважає, що в даному випадку міра покарання, яка обрана ОСОБА_7 , є необхідною та достатньою для його виправлення і попередження нових злочинів.

Разом з тим, на підставі Закону України №838 від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав законної сили 25.12.2015 року, також відповідно до ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 24.02.1016 року по 04.07.2016 року включно.

Твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційному суді про те, що в суді першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 було порушено його право на захист, оскільки на досудовому розслідуванні вона була його захисником, а судове провадження здійснено без її участі, яка є обов`язковою, та посилання обвинуваченого на те, що оскільки кримінальне провадження було розглянуто за відсутності захисника, який був призначений йому за рахунок держави, чим порушено його право на захист, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №008-0000357 від 29.01.2016 року вбачається, що адвокат ОСОБА_8 була призначена для надання безоплатної вторинної допомоги у здійсненні захисту ОСОБА_7 , який був затриманий на підставі ст.281 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України, тобто адвокат ОСОБА_8 була призначена регіональним центром для здійснення захисту тільки під час проведення певної процесуальної дії, а саме для захисту затриманого ОСОБА_7 . Свої обов`язки, згідно доручення, захисник ОСОБА_8 виконала в повному обсязі, а її участь при розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції не є обов`язковою, оскільки відповідно до ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, які відносяться до середньої тяжкості та тяжкого, а з матеріалів справи, журналу судових засідань, технічного носія інформації вбачається, що під час підготовчого судового засідання, судового розгляду обвинуваченому були роз`яснені його права, в тому числі і право мати захисника, однак останній клопотання про залучення або призначення йому захисника не заявляв (а.с.17,18, 64).

Не заслуговують на увагу і посилання захисника на обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні, через те, що обвинувачений не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження, оскільки а ні на досудовому розслідуванні, а ні в суді першої та апеляційної інстанцій не було встановлено факту не володіння обвинуваченим ОСОБА_7 мовою, якою велося кримінальне провадження, так як останній під час безпосереднього спілкування з ним розумів питання, які йому задавалися та надавав відповіді на них.

За таких обставин вирок суду є законним та обгрунтованним, а тому не підлягає зміні або скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі з 24.02.2016р. по 04.07.2016р. включно.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4