15 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
слідчого судді: Осаулова А.А.
при секретарі: Вольда М.А.,
В серпні 2016 року директор в інтересах ТОВ «НТК зварювального обладнання та технологій» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту на нерухоме майно (земельні ділянки), що належать вказаному підприємству.
Заявник вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 28.09.2016 року було обмежено право власника майна – ТОВ ««НТК зварювального обладнання та технологій» на розпорядження і користування ними. Зокрема, вказали, що вказані 4 земельних ділянки на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області належать заявнику згідно відповідних рішень Господарського суду Київської області за 2016 рік, що вказає на те, що вказане підприємство є добросовісним їх набувачем. Підставою для накладення арешту стала оскаржувана ухвалу суду та вона, на думку заявника, є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки жодної підозри посадовим особам вказаного товариства не пред»явлено, а державні акти, що були в минулому підставами для отримання вказаних ділянок у власність втратили свою чинність із урахуванням наявності документів заявника про наявність права власності на них. Також, слідчим не було доведено, а слідчим суддею при ухваленні оскаржуваної ухвали не було встановлено, що вказане майно носить ознаки речових доказів у цьому провадженні та вони не відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому наявні підстави для скасування арешту на вказане майно підприємства.
В судовому засіданні представник заявника просив клопотання про скасування арешту задовольнити в повному обсязі та арешт скасувати з викладених у клопотанні підстав.
Слідчий Су ГУНП в Київській області Курач А.М., в провадженні якого перебувають матеріали справи, просив суд в задоволенні клопотання відмовити, оскільки арешт судом накладено законно та жодних підстав для його скасування заявником не наведено та підстави для арешту на даний час не відпали, оскільки розслідування вказаного провадження триває, проводяться слідчі дії.
Фіксація вказаної процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду слідчим суддею зазначеного клопотання про скасування арешту не проводилась, оскільки клопотань про таке від учасників процесу не надійшло та за ініціативою суду така фіксація не здійснювалось, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважаю, що воно не підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно до ч.ч.1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту клопотання, то у оскаржуваній ухвалі з посиланням на ст.170 КПК України судом встановлено обставини того, що арештоване майно підприємства є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, в тому числі у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи неправомірно отриманої вигоди, можливої конфіскації майна, а також тому, що майно є предметом злочину, здобуті злочинним шляхом та є доходами від вчиненого правопорушення, а тому відповідають визначеним у ст.98, ч.10 ст.170 КПК України критеріям.
Сторона заявника в судовому засіданні не спростовано вказані посилання на відповідність арештованих майна, визначеним у ст.170 КПК України критеріям, а саме щодо відповідності вказаного майна вимогам за ст.ст.98,170 КПК України.
Інші наведені заявником, на його думку, підстави для скасування арешту, суд такими не вважає з врахуванням того, що такі посилання не спростовують необхідність накладеного арешту ухвалами слідчої судді.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на грошові кошти, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження стороною заявника не доведено і слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено, розслідування кримінального провадження триває, тому вважаю, що на даний момент відсутні підстави для скасування арешту, оскільки потреба в застосуванні цього заходу на даний час не відпала та він накладений обґрунтовано у рамках розслідуванного на даний час кримінального провадження, у зв’язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 173, 174, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
У відповідності до вимог ст..309 КПК України ухвала слідчого судді вказаної категорії оскарженню не підлягає.