Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/188/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000238 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Соколівка, Крижопільського району Вінницької області, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, який не одружений, працює водієм за трудовим договором у ФОП ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст.76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили змінений з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Ухвалено зарахувати в строк покарання час тримання під вартою ОСОБА_7 з 30.09.2015 року по 08.12.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 3807, 66 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участі сторін: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого, за таких обставин.

05.09.2015 року приблизно о 07 год. 10 хв. ОСОБА_7 порушуючи вимоги п.п. 31.4, 31.4-5 (г) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, що виражалась у встановленні на передню вісь автомобіля шин різних моделей з різними малюнками протектора, допустив керування технічно несправним автомобілем Mersedes Benz 213 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом КРЕМІНЬ без реєстраційного номеру.

Так, ОСОБА_7 керуючи завідомо несправним транспортним засобом, рухаючись в світлу пору доби з видимістю проїзної частини більше ніж 1000 м, на 255 км. + 219 м. автодороги Київ - Одеса, на території Ульяновського району, Кіровоградської області, зі сторони м. Київ в напрямку м. Одеса, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР, проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, котра виявилась у зближені до припаркованого біля правого краю проїзної частини, по ходу його руху, напівпричепа KRONE SDK 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в складі автопоїзда МАN ТGA 18.430, реєстраційний номер НОМЕР_3 , при цьому порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, та маючи реальну можливість знизити швидкість руху, не вжив заходів для безпечного об`їзду перешкоди - транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки та продовжуючи рух не вжив заходів для безпечного об`їзду виявленого транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 13.3 ПДР, у наслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та допустив наїзд передньою частиною свого транспортного засобу у задню частину напівпричепа KRONE SDK 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в складі автопоїзда MAN TGA 18.430, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Після контакту з напівпричепом KRONE SDK 27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в складі автопоїзда MAN TGA18.430, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який розташовувався біля правого краю проїзної частини, автомобіль Mersedes Benz 213 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , перебуваючи в некерованому стані продовжив рух і контактував з автомобілем DAF XF 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та напівпричепом SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_5 , в складі автопоїзда DAF XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_6 , які знаходилися на правому узбіччі щодо напрямку руху ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mersedes Benz 213 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті останнього.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, без застосування ст. 75 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України просить дослідити докази, які характеризують обвинуваченого: відомості про наявність притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, періоду отримання посвідчення на керування транспортними засобами, протокол огляду місця ДТП з додатками - фото таблицями.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд належним чином не вмотивував рішення про застосування ст. 75 КК України, а обмежився лише посиланням на позитивну характеристику і визнання вини обвинуваченим.

Вказує, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував суспільну небезпеку та тяжкість злочину, не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 маючи стаж керування транспортними засобами менше року, свідомо допускав порушення швидкісного режиму руху на завантаженому автомобілі, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності у тому числі за вчинення тяжких злочинів. На думку апелянта, зазначені обставини свідчать про протиправний спосіб мислення та поведінку обвинуваченого.

Також зауважив, що судом безпідставно враховано відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, оскільки внаслідок його дій настала смерть потерпілого, що не може бути відшкодовано у майновому виразі.

Окрім того вказав, що судом взагалі не враховано відсутність у обвинуваченого місця роботи, і що керування транспортним засобом не являється способом його заробітку, тому вважає безпідставним не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, обвинуваченого та в його інтересах захисника, які заперечили проти апеляційної скарги, а вирок районного суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового, з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду і в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість визнав пояснивши, що допустив ДТП при обставинах, викладених у обвинуваченні.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, крім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, які досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється. При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на попередні судимості ОСОБА_7 , обставини вчинення злочину та наслідки у виді загибелі людини, вказує на невмотивованість рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Втім колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора та вважає їх недостатніми для висновків про м`якість призначеного обвинуваченому основного покарання.

Так, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності.

Характеризуючи особу обвинуваченого, судом першої інстанції враховано його позитивну характеристику з місця проживання, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, що полягала у матеріальній допомозі потерпілій дружині загиблого та організації обряду поховання загиблого. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі. При цьому, взявши до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого і обставини, що пом`якшують йому покарання, суд прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, потерпіла ОСОБА_11 під час судового розгляду просила не позбавляти обвинуваченого волі, зазначивши, що претензій майнового і морального характеру не має.

На переконання колегії суддів, наведені обставини, що встановлені судом першої інстанції, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого та в сукупності дають підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому призначене судом першої інстанції основне покарання із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Колегією суддів не приймаються до уваги як належні твердження прокурора про наявність у ОСОБА_7 попередніх судимостей, оскільки відповідно до ст. 89 КК України ОСОБА_7 вважається особою, яка не має судимостей, що виключає можливість врахування їх при призначенні покарання чи будь-яким іншим чином погіршувати становище обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про безпідставне незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, суд першої інстанції, приймаючи рішення про недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, обмежився лише посиланням на те, що професія водія може бути для обвинуваченого єдиним джерелом заробітку.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, а рішення про незастосування додаткового покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 04.07.2015 року отримав посвідчення водія категорії В (аркуш к.п. 202 т. 1). і через два місяці, не маючи достатнього досвіду, виїхав до іншої області - з м. Одеси до м. Києва, та повертаючись з вантажем допустив дорожньо-транспортну пригоду, наслідком якої стало не лише пошкодження інших транспортних засобів, а й загибель людини.

Характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які встановлені судом, свідчать про грубе порушення обвинуваченим елементарних правил водіння, що створює підвищену суспільну небезпеку на дорозі, а тому колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В даному випадку суспільний інтерес безпека інших учасників дорожнього руху, виправдовує застосування до ОСОБА_7 такого обмеження, незважаючи на те, що на даний час він працює водієм.

Відтак, апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України з ухваленням нового у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання.

Враховуючи, що обвинувачений звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, колегія суддів виключає з резолютивної частини вироку Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року вказівку про зарахування в строк відбування основного покарання період попереднього ув`язнення.

В решті вирок районного суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Виключити з резолютивної частини вироку Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року вказівку про зарахування засудженому в строк відбування покарання час тримання його під вартою з 30.09.2015 року по 08.12.2015 року.

У решті вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4