Справа № 127/9370/16-к
Провадження № 1-кп/127/861/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2016 м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря - ОСОБА_2
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000087 від 23.02.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Ліски Володарськ-Волинського району Житомирської області, одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.04.2016 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3400 гривень,
- у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 16.07.2015 будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, де її проходить на посаді гранатометника 1 відділення З взводу роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) БОП, у військовому званні «солдат».
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
09.04.2016 солдату ОСОБА_4 командуванням військової частини НОМЕР_1 було надано звільнення з розташування військової частини до 10.04.2016 включно. Повернутись ОСОБА_4 повинен був в розташування військової частини до 8 години 11.04.2016.
Однак, 11.04.2016, о 8 год., солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, маючи об`єктивну можливість своєчасно повернутись до розташування військової частини, умисно, без поважних причин, повторно протягом року не з`явився вчасно на службу та проводив час на власний розсуд за місцем проживання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, за адресою: АДРЕСА_1 , до 19.04.2016.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, суду пояснив, що він дійсно вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме: будучи призваним на військову службу до в/ч НОМЕР_1 , після засудження за ч.1 ст. 407 КК України, перебував вдома, де вживав алкогольні напої. Командування про причини неявки до військової частини не повідомляв. Поважних причин не з`являтися не мав. Просив суд суворо не карати.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у вчиненні злочину.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Зокрема, судом враховано особу ОСОБА_4 , який являється особою раніше судимою (т.1 а.с. 30, 35-36), в зв`язку із неодноразовим вживанням алкогольних напоїв, перебував на стаціонарному обстеженні у КЗ ВОНД «Соціотерапія», ознак залежності від алкоголю не виявлено (т.1 а.с.34), за місцем роботи характеризується посередньо (т.1 а.с.33), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с.31), має на утриманні 6 неповнолітніх дітей (т.1 а.с.32).
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає вчинення злочину повторно.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_4 його ставлення до вчиненого, а саме визнання вини, наявність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої обставини - це вчинення злочину повторно, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, а покарання необхідне та достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити покарання, в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3,4 ч.1 ст. 76 КК України. Та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання слід приєднати невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2016 року у виді штрафу, допустивши кожен вирок до самостійного виконання, що узгоджується з позицією викладеною в абзаці 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 66-67 КК України, ст.ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання слід приєднати невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2016 року у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3400 гривень. Кожен з вироків допустити до самостійного виконання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: