Справа № 755/3514/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" листопада 2016 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю представників особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісак» в особі директора ОСОБА_5 про повернення тимчасово вилученого майна в порядку ст. 169 КПК України,
Клопотання заявник мотивовує тим, що у провадженні 3 СВ СУ прокуратури м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження з якого випливає, що 13.05.2011 відносно ОСОБА_6 , за ознаками в його діях складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України була порушена кримінальна справа, яка об`єднана в одне провадження з кримінальною справою № 55-3532, досудове слідство по якій проводилося прокуратурою м. Києва.
В ході розслідування зазначеної кримінальної справи, з метою забезпечення цивільного позову, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_6 був накладений арешт на майно, яке, на думку прокуратури, належить обвинуваченому на праві власності.
Суб`єкту господарювання на праві власності належать: нежитлові приміщення з №1 по №7 загальною площею 3568,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «Вісак» на праві приватної власності, про що свідчить акт передачі майна власника до статутного фонду ПП «Вісак» від 01.12.2002 року та свідоцтво про право власності від 23.09.2004 року серії НОМЕР_1 , видане на підставі наказу Головного управлінні комунальної власності м. Києва від 23.09.2004 року №1313-В; нежиле приміщення (літера В) загальною площею 838 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка 29, ділянка 7 (секція 5-6), що належить ТОВ «Вісак» на праві приватної власності, про що свідчить акт передачі власником майна до статутного фонду ПП «Вісак» від 01.04.2004 року; нежиле приміщення загальною площею 90,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, на першому поверсі будинку №29, корпус 4 (секції 5-6) (літера А), що належить ТОВ «Вісак» на праві приватної власності, про що свідчить акт передачі власником майна до статутного фонду ПП «Вісак» від 01.06.2006 року; нежиле приміщення №3 на першому поверсі (літера А), загальною площею 81,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 29, корпус 4 (секції 5-6), що належить ТОВ «Вісак» на праві приватної власності, про що свідчить акт передачі власником майна до статутного фонду ПП «Вісак» від 01.06.2007 року.
У судовому засіданні представники заявника/особи, що подала клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, це клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав вказаних у його мотивувальній частині.
У судове засідання інші учасники процесу, будучи повідомленими про час та місце розгляду скарги згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, тож враховуючи думку учасників процесу та того, що сторони, згідно ст.ст. 22, 26 даного Кодексу, є вільними у використанні своїх прав, вважає за можливе розглянути клопотання у їх відсутність.
Тож, слідчий суддя вивчивши клопотання, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням та безпосередньо матеріали кримінального провадження (том № 55), приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» (надалі Постанова), виходячи з принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання, виходячи з норм ст. 55 Конституції України та положень Постанови, підлягає судовому розгляду.
Так, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Зокрема, питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульовано Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу, а саме даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, у тому числі до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.
При цьому, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У цій ситуації, на думку заявника, підставою повернення йому майна є той факт, що у провадженні не існує жодної ухвали слідчого судді в порядку, передбаченому вимогами ст.ст. 170 - 173 КПК України, про арешт майна ТОВ «Вісак»; скасовано арешт, в порядку, що діяв до набрання чинності КПК в редакції 2012 року (ухвала прокурора прокуратури сектору Буюкань, мун. Кишинеу Республіки Молдова про припинення кримінальної справи від 29.04.2015).
Однак, у разі наявності першої підстави, а саме відсутності ухвали слідчого судді в порядку, передбаченому вимогами ст.ст. 170 - 173 КПК України, про арешт майна ТОВ «Вісак», заявник має право звернутися у порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді зі скаргою, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у разі наявності для цього правових підстав протягом 10 діб з моменту вилучення такого майна та з урахуванням положень п. 9 Перехідних положень КПК України в частині того, що арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
А, згідно ст. 126 КПК України у редакції 1960 року накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Щодо другої передумови повернення вилученого майна, вказаної заявником, а саме те, що такий арешт скасовано ухвалою прокурора прокуратури сектору Буюкань, мун. Кишинеу Республіки Молдова про припинення кримінальної справи від 29.04.2015, то вони не кореспондуються з матеріалами поданими самим заявником.
Відповідно до п. 7.1 Розділу 6 статутний капітал товариства Статуту ТОВ «Вісак» слідує, що для забезпечення діяльності ТОВ створено статутний капітал у розмірі 17285256,80 грн. Вкладом до статутного капіталу можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужуванні права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Частки у статутному капіталі розподіляються наступним чином: ОСОБА_6 5185577, 04 грн. та ОСОБА_9 12099679, 70 грн. Збільшення розміру статутного капіталу проводиться за рішенням вищого органу ТОВ за рахунок додаткових вкладів учасників або за рахунок прибутків, отриманих внаслідок діяльності ТОВ.
З п. 8.8 та п. 8.9 Розділу 8 Статуту убачається, що майно ТОВ становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Товариства. ТОВ здійснює права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Тобто зі статуту випливає, що статутний катіпал не входить до майна ТОВ, у той час, як директор Товариства має право володіння, користування та розпорядження тільки в частині майна Товариств.
Статутна частка ОСОБА_6 5185577, 04 грн.
Постанова прокурора від 30.05.2011 не містить у собі даних про накладення арешту на нежитлові приміщення з №1 по №7 загальною площею 3568,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежиле приміщення (літера В) загальною площею 838 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежиле приміщення загальною площею 90,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежиле приміщення №3 на першому поверсі (літера А), загальною площею 81,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (секції 5-6), а лише регламентує питання арешту частки ОСОБА_6 у статутному капіталі ТОВ.
Відсутні такі дані і в ухвалі прокурора прокуратури сектору Буюкань, мун. Кишинеу Республіки Молдова про припинення кримінальної справи від 29.04.2015 так, як в ній тільки вказано, що наказом від 30.05.2011 було арештовано акції ТОВ «Вісак».
У ході судового розгляду заявник не надав рішення вищого органу ТОВ «Вісак», які б були датовані датою їх прийняття до 30.05.2011, про збільшення розміру частки ОСОБА_6 в статутному капіталі до в межах суми 11 285 256,80 грн., які б вказували що на момент арешту ця частка була саме у такому розмірі.
Не було надано представниками заявника в ході судового розгляду доказів того, що нежитлові приміщення, які він просить повернути, були станом на 30.05.2011 вкладом ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ у розумінні п. 7.1 Розділу 6 Статуту.
Тим паче, що сам заявник долучив постанову про накладення арешту на майно від 26.10.2011, у той час, як реєстратор здійснював обмеження згідно постанови від 30.05.2011, а не 26.10.2011.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що клопотання заявника є сумнівним за своєю суттю, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 169, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісак» в особі директора ОСОБА_5 про повернення тимчасово вилученого майна в порядку ст. 169 КПК України відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08:30 18.11.2016.

Слідчий суддя: ОСОБА_1