Номер провадження: 11-кп/785/955/16
Номер справи місцевого суду: 496/758/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю
секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8 ,
представника потерпілого: адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000309 від 21.03.2015 року за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 26.05.2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Іллічівськ Одеської області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, працюючий охоронцем АМПУ ООСМБ який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним та засуджений за ст.291 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі; На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 37146,53 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 125000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,-

встановив
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що 20.03.2015 року близько 20 год. 30 хв., керуючи власним маломірним судном «Marine 17Н» бортовий р/н НОМЕР_1 , яке не було приписане до функціональної бази для стоянки маломірних (малих) суден та на якому були відсутні рятувальні засоби для пасажирів, здійснив вихід в р. Дністер без дозволу диспетчерсько-вахтової служби бази для стоянки маломірних суден і керуючи судном після вживання алкогольних напоїв, що знизило увагу, в темний час доби та без обладнання судна для нічного плавання, рухався по річці Дністер Біляївського району Одеської області.

При цьому, обвинувачений легковажно віднісся до обстановки, яка склалася та не помітивши перешкоду у вигляді поваленого дереву та гілок, що знаходилося перпендикулярно урізу води на відстані близько 10-15 метрів від берегу та на висоті від 0,5 метрів до 1,5 метрів, які перебували як на березі, так і воді і допустив зіткнення з нею.

В результаті зіткнення пасажир маломірного судна «Marine 17Н» - ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась у забої головного мозку, крововиливу в м`які мозкові оболонки, перелому лобної кістки, кісток лицевого скелета, множинних двосторонніх переламів ребер, перелому тіла грудини, двостороннього пневмогемотораксу, які могли бути спричинені дією тупих твердих предметів, що мають як обмежену, так і переважну контактуючу поверхню, що не виключає контактування з деталями судна, а також контактування об дерево. Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які в момент спричинення були небезпечні для життя та здоров`я. Між встановленими пошкодженнями від 20.03.2015 року та їх наслідками є прямий причинний зв`язок.

Також, в результаті зіткнення пасажир маломірного судна «Marine 17Н» - ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, з розривом селезінки, підшлункової залози, забоїв м`яких тканин шийного відділу хребта, які могли бути спричинені дією тупих твердих предметів, які мають обмежену та переважну контактуючу поверхню, що не виключає контактування з деталями судна, а також контактування об дерево. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Між встановленими пошкодженнями від 20.03.2015 року та їх наслідками є прямий причинний зв`язок.

Вищевказаними діями ОСОБА_10 допустив порушення діючих на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , а саме порушив вимоги п. п. 24, 33 «Положення про прикордонний режим», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року № 1147 зі змінами відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.07.2013 року № 463; п. п. 2.3, 4.1, 4.4, 4.10, 4.23.2, 4.23.3, 8.7 «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області», затверджених рішенням Одеської обласної ради № 224-ХХІV від 30.10.2014 року № 1202; п. 3.1 «Інструкції про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води України в межах Одеської області», затвердженої розпорядженням Голови Одеської обласної державної адміністрації від 13.12.2011 року № 1145-А-2011.

На вирок районного суду були подані апеляційні скарги, в яких:
- потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, послався на те, що в судовому районному суді обвинувачений фактично не визнав свою провину та досі не відшкодував йому ні матеріальної ні моральної шкоди. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.296 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи в частині порушення ним чинних на транспорті правил, вважає вирок суду першої інстанції відносно нього в частині призначення покарання є занадто суворим. При цьому, обвинувачений посилається на те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та має на утриманні трьох малолітніх дітей, що на його думку надає можливість звільнити його від покарання на підставі ст.47 КК України з передачею його на поруки колективу підприємства де він працює. Разом з тим, обвинувачений зазначив, що фактичних доказів перебування його в момент пригоди в стані алкогольного сп`яніння ні досудовим слідством, ні судом не встановлено, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які письмові докази на підтвердження зазначеної обставини.

Також, обвинувачений вказує, що за скоєне у 2015 році правопорушення, яке також інкримінується йому в обвинувальному акті, він був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, обвинувачений стверджує, що цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 заявлений необґрунтовано, оскільки, документи, надані потерпілим, явно завищують той розмір грошових коштів, які насправді були витрачені потерпілим під час його лікування. Вказує на безпідставність стягнення з нього великого розміру моральної шкоди, не врахування судом його майнового стану і наявності на його утриманні малолітніх дітей.

Просить вирок в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову - змінити, звільнивши його від кримінальної відповідальності в порядку ст. 47 КК України та відмовити в задоволені позову потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги потерпілого та частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, посилаючись при цьому на допущені районним судом порушення вимог кримінального процесуального закону в частині розгляду питання щодо внесення виправлень до вироку суду; перевіривши матеріали провадження, дослідивши повторно характеризуючі особу обвинуваченого дані; обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі наслідки, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, за встановлених районним судом обставин, викладених у вироку, ніким з учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_10 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до положень ст.50 та 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відносяться до злочину середньої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується позитивно, має трьох неповнолітніх дітей та є особою, яка раніше не судима, та обставину, яка у в відповідності до вимог ст.67 КК України обтяжує його покарання - вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, районний суд, правильно послався на те, що покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення цієї особи та не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, прийшов до правильного висновку до призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах санкції ст.291 КК України, з застосуванням положень ст.75 КК України і звільнення його від відбуття призначеного покарання з випробуванням та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, посилання потерпілого на м`якість призначеного покарання не може бути прийнята до уваги, оскільки зазначені ним обставини неприйняття заходів щодо відшкодування спричинених збитків та поведінка обвинуваченого щодо потерпілого ОСОБА_8 , з урахуванням інших даних щодо особи обвинуваченого, не може беззаперечно слугувати підставою для призначення обвинуваченому реального покарання в умовах ізоляції його від суспільства. Крім того наявність настання тяжких наслідків та спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень на які посилається потерпілий в своїй апеляційній скарзі, сама по собі передбачена у диспозиції інкримінованої обвинуваченому статті, за яке йому і призначене відповідне покарання.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання та порядку його відбуття, та просить звільнити його від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу.

На думку апеляційного суду, з урахуванням усіх обставин справи, поведінки обвинуваченого, відсутності пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, яке прямо передбачено положеннями ст.47 КК України, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є неможливим, про що районним судом правильно було зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Що стосується доводів обвинуваченого про безпідставне посилання районного суду на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння з посилання на відсутність відповідних офіційних документів, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки як в районному суді, так і суді апеляційної інстанції обвинувачений особисто підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв, а саме 50-100 грамів коньяку безпосередньо за чотири години до вчиненого правопорушення і ці обставини також підтверджені безпосередньо і самим потерпілим.

На перевірку доводів обвинуваченого щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за аналогічними порушеннями правил на транспорті, які як він стверджує інкримінуються йому також в обвинувальному акті, апеляційним судом були прийняті відповідні заходи щодо перевірки зазначених фактів, однак отримати безпосередньо копії постанов про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності не надалося можливим.

Разом з тим, в зв`язку з неможливістю отримання апеляційним судом зазначених вище копій постанов, сторона захисту вказала, що зазначені копії не мають важливого значення для кваліфікації дій обвинуваченого саме за ст.291 КК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження та журналів судових засідань, проведених районним судом (т.1 а.с.165-168 та 201-203) вбачається, що на перевірку наведених обставин, районним судом були отримані надані обвинуваченим дві копії протоколів про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що відносно ОСОБА_10 були складені два адміністративних протоколи за №ОА-005596/15 за ч.5 ст.116 КУпАП від 15.04.2015 року та №ОА- 005597/15 за ч.1 ст.116 КУпАП від 15.04.2015 року, які були оглянуті та долучені до матеріалів провадження (т.1 а.с.194, 196).

При цьому, в судовому засіданні, яке відбулося 24.05.2016 року, після оголошення районним судом наданих обвинуваченим копій протоколів про адміністративне правопорушення захисник вказав, що на його думку зазначена справа прямо не пов`язана з розглядом відносно ОСОБА_10 адміністративних справ.

Таким чином апеляційний суд вважає, що обвинувачений та його захисник не оспорюють фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які були встановлені районним судом та погоджується з твердженням сторони захисту щодо того, що викладення обвинувачення, а саме зазначення у ньому відповідних пунктів порушень правил рибальства не має суттєве значення для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.291 КК України.

При цьому, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений в апеляційній скарзі не просив, а в ході апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник не наполягали на зміні вироку суду у цій частині, в зв`язку з чим, за відсутності постанов про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, у відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості у цій частині прийняти відповідне рішення на користь обвинуваченого.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що притягнення обвинуваченого за відповідні порушення правил на транспорті, відповідальність яких також передбачена адміністративним законодавством не може бути підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_10 безпосередньо був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення порушення чинних правил на транспорті, в результаті яких настали тяжкі наслідки.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження районним судом, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону був проведений судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні, в результаті якого повно та всебічно досліджені наявні у справі докази, на підставі яких було ухвалено обвинувальний вирок та призначено необхідне та достатнє покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому апеляційним судом не було встановлено порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну чи скасування вироку районного суду.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з тим, перевіряючи вирок районного суду та матеріали кримінального провадження, апеляційним судом були встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали районного суду, постановленої за результатами розгляду заяви потерпілого ОСОБА_8 про виправлення описки в судовому рішенні, а саме в оскаржуваному вироку районного суду.

Статтею 379 КПК України передбачені підстави та порядок розгляду судом питання щодо виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні, відповідно до якої суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Частиною 2 зазначеної статі визначено, що питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілим до районного суду подана заява про виправлення описки в судовому рішенні, в якій він фактично просив внести зміни до резолютивної частини вироку в частині вирішення питання щодо розгляду цивільного позову та заява щодо розгляду цієї заяви за його відсутності та відсутності його представника. Між тим, як сама заява потерпілого ОСОБА_8 про виправлення описки, так і заява про її розгляд за відсутності потерпілого та його представника взагалі не містить підпису особи, яка їх подала, виготовлена шляхом набору тексту на комп`ютерній техніці, що унеможливлювало розгляд районним судом цих заяв та прийняття за результатами їх розгляду судового рішення.

Крім того, матеріали кримінального провадження взагалі не містять жодних даних про виклик до районного суду прокурора, який є учасником судового розгляду, а з тексту постановленої за результатами розгляду цієї заяви ухвали вбачається, що прокурор не приймав участі в судовому розгляді.

Між тим, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2016 року заява потерпілого ОСОБА_8 була задоволена та до оскаржуваного вироку районного суду від 26.05.2016 року були внесені зміни, а саме доповнена резолютивна частина вироку щодо вирішення питання за результатом розгляду районним судом цивільного позову.

На твердження судової колегії, внесення змін до резолютивної частину вироку, шляхом фактичного прийняття рішення за результатами розгляду цивільного позову, що не було вирішено оскаржуваним вироком, не можна вважати виправленням допущенної районним судом описки.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про допущені під час розгляду заяви потерпілого ОСОБА_13 про внесення виправлень, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині безпідставного розгляду неналежно оформлених заяв потерпілого, порушення права прокурора на участь у судовому розгляді та постановлення за результатами такого розгляду ухвали про розгляд конкретного питання, яке не можна вважати виправленням описки, свідчать про незаконність постановленої ухвали районного суду та у відповідності до положень ст.412, 415 КПК України вказує на необхідність її скасування.

Приймаючи зазначене рішення, апеляційний суд враховує ту обставину, що учасниками судового розгляду не вносилися апеляційні скарги на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2016 року "Про виправлення описки в судовому рішенні", однак враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України, яка надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідним та можливим виправити допущені районним судом порушення, шляхом скасування ухвали районного суду від 03.06.2016 року та призначення нового розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в тому ж суді, в порядку цивільного судочинства.

За наведених вище обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та скасування вироку районного суду з постановленням нового вироку. Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого в частині розв`язання цивільного позову задовольнити, скасувати ухвалу районного суду щодо виправлення описки у вироку суду з направленням на новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.128, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року, відносно ОСОБА_10 , засудженого за ст.291 КК України - залишити без зміни.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.20165 року про виправлення описки у вироку Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року - скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди з засудженого ОСОБА_10 в порядку цивільного судочинства в тому ж суді, в іншому складі суду.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4