Номер провадження: 11-кп/785/279/15
Номер справи місцевого суду: 509/1131/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

представника потерпілих: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільних позивачів адвокат ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.12.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

Визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 4000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.1 п. в ЗУ Про амністію в 2014 році звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь:

- Комунальної установи Одеської міської ради Міська клінічна лікарня №11 - 3531 грн. 45 коп.;

- ОСОБА_10 25000 гривень моральної шкоди;

- ОСОБА_11 97111 гривень 56 копійок матеріальної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

29.11.2013 року о 20.30 годині ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем Хюндай, р/н НОМЕР_1 , рухаючись на 17 км+630 м. автодороги Одеса-Білгород-Дністровський з боку селища Великодолинське в напрямку селища Нова Долина Овідіопольського району Одеської області у порушення вимог п. 12.1, 13.1, 1.1 розділу 34 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху, не витримав безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2108 р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у попутному напрямку, після чого цей останній зазначений автомобіль відкинуло на праве узбіччя, де сталося його перекидання, а автомобіль Хюндай, р/н НОМЕР_1 , відкинуло на смугу зустрічного руху, де сталося його зіткнення з автомобілем марки Кіа Піканто, р/н НОМЕР_3 , якій під керуванням ОСОБА_13 рухався по цій смузі руху у прямому зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_10 , який під час ДТП знаходився в якості пасажира в салоні автомобіля Кіа Піканто були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів головки та шийки правої стегнової кістки з її вивихом в правому тазо-стегновому суглобі, забитої рани області лівого колінного суглобу, які згідно з висновками судово-медичниї експертиз №301 від 04.03.2014 року та №299 від 15.09.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати в частині стягнення з нього на користь: комунальної установи Одеської міської ради Міська клінічна лікарня №11 - 3531 грн. 45 коп.; ОСОБА_10 25000 гривень моральної шкоди; ОСОБА_11 97111 гривень 56 копійок матеріальної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким відмовити в стягненні з нього на користь комунальної установи Одеської міської ради Міська клінічна лікарня №11 - 3531 грн. 45 коп.; зменшити грошову суму за заподіяну моральну шкоду потерпілому ОСОБА_10 з 25000 гривень до 10000,00 гривень; стягнути з відповідача ВАТ НАСК ОРАНТА за заподіяну матеріальну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_10 гроші в сумі, передбаченому ліміту відповідальності відповідача; стягнути з відповідача ВАТ НАСК ОРАНТА за заподіяну матеріальну шкоду на користь позивача ОСОБА_11 гроші в сумі 50000,00 гривень; при стягненні з нього на користь ОСОБА_14 за заподіяну матеріальну шкоду різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, також не стягувати з нього грошові кошти в розмірі 27436 гривень 00 копійок, які складають вартість пошкодженого автомобілю Кіа Піканто р/н НОМЕР_3 , оскільки даний автомобіль залишився у власності позивача.

В апеляційній скарзі представник цивільних позивачів адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, та призначити йому покарання у вигляді обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі ст..1 п. в ЗУ Про амністію в 2014 році; цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 задовольнити у повному обсязі; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ВАТ НАСК Оранта на користь ОСОБА_10 65 362,05 грн. матеріальної шкоди; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ВАТ НАСК ОРАНТА на користь ОСОБА_11 116 294,56 грн. матеріальної шкоди; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 10000 грн. моральної шкоди; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_13 50000 грн. моральної шкоди. Вважає, що вирок винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням норм цивільного законодавства України при вирішенні питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Дослідивши матеріали кримінального провадження суд прийшов до висновку, що застосування до ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі 4000 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік є достатнім покаранням за спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_10 та завдані матеріальні збитки в результаті ДТП іншим потерпілим. Також судом не враховано, що ОСОБА_7 перебуваючи за кермом автомобіля джерела підвищеної небезпеки, грубо проігнорував ПДР щодо вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, заборони проводити обгін з виїздом на зустрічну смугу руху з перетинанням вузької суцільної лінії, яка роз`єдную протилежні смуги (злочинна самовпевненість), що призвело до ДТП, в результаті якої пошкоджено два автомобіля, нанесені тілесні ушкодження пасажира, зокрема ОСОБА_10 середньої тяжкості, у зв`язку з чим останній став інвалідом та потребує постійного догляду. Суд застосував до ОСОБА_7 надто м`яке покарання, яке не посприяє виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, навпаки, зазначений вирок є прикладом безкарності та можливості ухилитися від понесення покарання. Також суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 ЗУ Про амністію у 2014 році, у зв`язку з чим останній ухилився від понесення покарання.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При встановлені розміру заподіяної ОСОБА_10 моральної шкоди суд не врахував вищенаведені факти, у зв`язку з чим визначив занадто низький розмір моральної шкоди у розмірі 25000 грн. З висновком суду не згодні та вважаємо, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_10 в результаті ДТП складає 200 000 грн.

Моральна шкода заподіяна ОСОБА_11 полягає у душевних стражданнях, які вона зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї та близьких родичів. Значних психологічних травм ОСОБА_11 зазнала під час догляду за ОСОБА_10 в лікарні під час лікування та продовженням його реабілітації в домашніх умовах.

Також моральна шкода ОСОБА_11 полягала у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із знищенням її автомобіля.

Моральна шкода ОСОБА_13 полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазначала у зв`язку з ушкодженням здоровя за наслідками ДТП. Вона перебувала в автомобілі разом з ОСОБА_10 та їй також надавалася медична допомога. Значних психічних страждань вона зазнала під час лікування свого чоловіка, пошуком грошей для придбання медикаментів та доглядом за безпомічною людиною. На сьогоднішній день спогади про ДТП не дають можливості самостійно керувати транспортним засобом, що в свою чергу не дозволяє вести активний ритм життя, фактично обмежило мобільність її пересування у зв`язку з тим, що проживає вона за межами міста, де користування громадським транспортом суттєво обмежено.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, а апеляцію представника цивільних позивачів залишити без задоволення, представника цивільних позивачів захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, в апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнав провину у пред`явленому йому обвинувачені повністю і, з погодженням сторін, кримінальне провадження було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за скороченою процедурою, без дослідження доказів відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані судом за ст. 286 ч.1 КК України.

При призначенні покарання винуватому районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочину, особу винного, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, часткове відшкодування шкоди потерпілому.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та врахував ступень тяжкості вчиненого ним злочину, тому вважає , що необхідно та достатньо призначити покарання у вигляді штрафу з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ЗУ Про амністію у 2014 році.

ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст.. 286 ч.1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості та на день набрання чинності ЗУ Про амністію у 2014 році обвинувачений вже мав двох малолітніх дітей.

Доводи представника потерпілих відносно м`якості призначеного покарання не відповідає дійсності, так як обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, прийняв усі можливі міри для відшкодування наслідків ДТП, раніше до відповідальності не притягувався і підпадає під дію ЗУ Про амністію незалежно від міри покарання.

Дослідивши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та представника цивільних позивачів в частині цивільного позову, судова колегія, з урахуванням конкретних обставин справі вважає, що не всі питання були розглянуті в судовому засіданні, що привело до того, що висновки суду є неповними і підлягають перегляду в порядку цивільного судочинства.

Так суд першої інстанції не дав належної оцінки ьтому, що обвинувачений погасив позив прокурора у відношенні Мінської клінічної лікарні №11 і ще раз стягнув з обвинуваченого суму шкоди.

Приймаючи рішення відносно задоволення позовів на користь ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , суд посилався на то, що суми збитку підлягають стягненню з страхової компанії і обвинуваченого, тоді як всі збитки стягнув з обвинуваченого.

Крім того, суд першої інстанції не мотивував згідно вимогам законодавства розміри задоволення позовів в частині моральної шкоди, у зв`язку з чим колегія суддів виникли питання відносно правомірності прийнятого рішення.

В той же час колегія суддів не погодилась з доводами апеляції представника потерпілих відносно застосування солідарної відповідальності відносно ОСОБА_15 і Страховой компанії які не скоювали злочини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільних позивачів ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.12.2014 року відносно ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України - змінити.

Скасувати рішення в частині розгляду цивільних позовів і направити його на новий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: