У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_8., розглянувши заяву захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_9 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

вироком Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року ОСОБА_1 засуджено за статтею 69 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК) до позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна; за частиною першою статті 222 КК до позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною третьою статті 142 КК до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна; за частиною другою статті 82 КК до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна; за частиною третьою статті 206 КК до позбавлення волі на строк 4 роки; за статтями 17, 93 пункту «г» КК до позбавлення волі на строк 10 років; за статтею 93 пункту «г» КК до довічного позбавлення волі.

На підставі статті 42 КК остаточно за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, належного йому на праві особистої власності.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 22 листопада 2001 року вирок судової колегії в кримінальних справах Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в порядку статті 395 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року) змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 зі статей 222 частини першої, 82 частини другої КК (в редакції 1960 року) на статті 263 частини першої, 186 частини другої КК (в редакції 2001 року). Призначено по цьому закону ОСОБА_1 покарання за статтею 263 частини першої - 4 роки позбавлення волі; за статтею 186 частини другої - 3 роки позбавлення волі і остаточно за сукупністю злочинів, передбачених статтями 69, 142 частини третьої, 206 частини третьої, 17, 93 пункту «г», 93 пункту «г» (в редакції 1960 року) та статей 263 частини першої, 186 частини другої (в редакції 2001 року) КК визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві особистої власності.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_9. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року.

18 лютого 2016 року захисник ОСОБА_9. звернулась до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_1 на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК), просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції. Зазначає, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано норму права, передбачену частиною першою статті 463 КПК, щодо визначення суду, до якого має подаватися заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Також вважає, що оскаржуване рішення суду касаційної інстанції не відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

До своєї заяви захисник долучила копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року.

Перевіривши відповідність заяви вимогам Кримінального процесуального кодексу, вважаю, що заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 цього Кодексу.

Так, усупереч вимогам пункту 3 частини другої статті 448 КПК у заяві не наведено належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу.

1. Відповідно до встановленої кримінальним процесуальним законом процедури перегляду Верховним Судом України судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, такий перегляд можливий лише за умови надання заявником копії різних за змістом судових рішень.

Обґрунтовуючи неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми кримінального процесуального закону, яке міститься у частині першій статті 463 КПК, захисник посилається на те, що перегляд вироку Одеського обласного суду від 11 квітня 2001 року щодо ОСОБА_1 за епізодом вбивства ОСОБА_5, ОСОБА_6 і замаху на вбивство ОСОБА_7 в барі «Ідеал» в м. Хмельницькому за нововиявленими обставинами має відбуватись у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області. При цьому в якості порівнюваного рішення надає ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2015 року, де, на думку, захисника вказана норма застосована правильно. Натомість, аналіз вказаного судового рішення свідчить про те, що касаційна інстанція дійшла висновку, що перегляд судового рішення в повному обсязі обвинувачення (а не за окремим епізодом обвинувачення) за нововиявленими обставинами повинен відбуватися у суді першої інстанції саме в межах юрисдикції того апеляційного суду, який постановив вирок, у даному випадку Сумської області. Отже, всупереч вимог пункту 3 частини першої статті 449 КПК захисник не долучив до заяви копію судового рішення касаційної інстанції, яке б підтверджувало наявність передбаченої пунктом 2 частини другої статті 445 КПК підстави для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1, як про це ставиться питання у заяві захисника, що унеможливлює вирішення питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

З огляду на це, заявнику належить долучити до заяви копію рішення суду касаційної інстанції, яке б підтверджувало неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми кримінального процесуального права.

Крім того, долучене до заяви порівнюване рішення отримане захисником не з Єдиного реєстру судових рішень, а має невідоме походження, не містить підписів суддів, що позбавляє можливості вважати його достовірним.

2. Обґрунтовуючи невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, захисник посилається та долучає до заяви ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року, що суперечить вимогам пункту 3 частини першої статті 445 КПК та пункту 4 частини першої статті 449 КПК, які регламентують форму процесуального рішення, у якому міститься правовий висновок Верховного Суду України і який є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбаченою пунктом 3 частини першої статті 445 КПК.

Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України до таких рішень не відноситься.

Отже, захиснику належить визначитись з переліком підстав, передбачених частиною першою статті 445 КПК.

Установлені недоліки перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 448, 449, 450 КПК,

у х в а л и л а:

про зазначені недоліки заяви повідомити захиснику засудженого ОСОБА_1 - адвокату ОСОБА_9. Надати їй строк для їх усунення до 23 березня 2016 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_8