Справа № 523/2033/16-к
Провадження №1-кп/523/333/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 року м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0006168 із звинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Комінтернівського району, Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-01.12.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в:
20.10.2015, біля 07 години 20 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля будинку № 22 по вул. Гер. Сталінграду в м. Одесі, побачив раніше незнайому йому жінку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась вздовж будинку йому на зустріч, в руках якої була сумка чорного кольору. В цей момент, у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите заволодіння майном, яке належить ОСОБА_6 . Далі, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 , та ривком вирвав з руки шкіряну сумку чорного кольору, вартістю 800 гривен в якій знаходився мобільний телефон марки «Huawei G-525» імеі: НОМЕР_1 , в корпусі білого кольору, вартістю 3500гривень, мобільний телефон «Samsung» імеі телефонна відсутній, в корпусі білого кольору, вартістю 600 гривень, грошові кошти в сумі 4250 гривень, шкіряний гаманець червоно-коричневого кольору, вартістю 350 гривень, косметичка з косметикою на загальну суму 500 гривень та ключі.

Після цього, ОСОБА_5 , незаконно заволодівши вище вказаним майном ОСОБА_6 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні визнав повністю, підтвердив в своїх показаннях сутність пред`явленого йому обвинувачення та додатково показав, що дійсно 20.10.2015 року біля 07 години 20 хвилин перебуваючи біля будинку № 22 по вул. Гер. Сталінграду в м. Одесі помітив незнайому жінку, яка рухалася йому назустріч та в руці тримала шкіряну сумку, наблизившись ближче висмикнув з її рук сумку, в якій знаходились гроші, два мобільні телефони та речі, зазначені в обвинувальному акті, після чого залишив місце злочину.

Про вчинене обвинувачений жалкує, щиро кається.

Отримавши показання обвинуваченого та згоду потерпілої, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у

добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманого потерпілим, обвинуваченим та його захисником, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 діяння суд кваліфікує за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування матеріальних збитків в якості обставин, які пом`якшують покарання.

Крім того, суд приймає до уваги письмову заяву потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру немає, міру покарання залишила на розсуд суду, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а також враховує дані про обвинуваченого ОСОБА_5 як про особу, що раніше вчиняла кримінальне правопорушення, немає постійного джерела доходу, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

З урахуванням викладеного суд вважає що зазначені обставини не дозволяють застосувати до обвинуваченого при призначенні покарання положення ст.ст.69, 75 і 76 КК України та обумовлює необхідність подальшої ізоляції ОСОБА_5 від суспільства.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі, відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з випробуванням терміном 1 рік 6 (шість) місяців.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За такого, враховуючи, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України за який обвинувачений ОСОБА_5 визнається винним у цьому кримінальному провадженні ним вчинено 20.10.2015 року, тобто до ухвалення вироку Комінтернівським районним судом Одеської області від 01.12.2015 року, призначення покарання обвинуваченому за правилами ч. 4 ст. 70 КК не є можливим, та вироки повинні виконуватися самостійно.

Визнане в якості речових доказів майно, що було предметами злочинного посягання слід вважати повернутим потерпілій.

На підставі п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 січня 2016 року.

На підставі ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_5 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в період з 28 січня 2016 року до 18 березня 2016 року, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню арешту.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2016 року та вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2015 року відносно ОСОБА_5 засудженого за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від покарання з випробуванням терміном на строк 1 рік 6 (шість) місяців, виконувати самостійно.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:

- сумку чорного кольору, косметичку, ключі, мобільний телефон марки «HUAWEI» імеі: НОМЕР_1 , білого кольору - слід вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 ;

- диск із відеозаписом - зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення його копії.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1