Справа № 573/1496/16-к
Номер провадження 1-кп/573/107/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Садове Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, одруженого, працюючого механізатором Підліснівської філії ПрАТ «Райз-Максимко», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. 1 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 відповідно до наказу №193 від 02 серпня 2010 року переведений на посаду тракториста-машиніста до Підліснівської філії ПрАТ «Райз Максимко» та виконує трудові обов`язки згідно з умовами трудового договору.

Згідно з п. 1 договору №631 від 28 вересня 2015 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_4 займає посаду тракториста-машиніста (комбайнера) та виконує роботу, пов`язану зі зберіганням, перевезенням та застосуванням переданих чи ввірених йому цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому роботодавцем, а також отриманих працівником в процесі здійснення ним обов`язків, передбачених трудовим договором, товарно-матеріальних цінностей, серед іншого, у т.ч. і зібраного врожаю, що ввіряється йому та знаходиться в бункері комбайну, до його передачі перевізникові.

06 листопада 2015 року ОСОБА_4 , виконуючи свої трудові обов`язки в якості працівника ПрАТ «Райз Максимко», здійснював збір врожаю кукурудзи за допомогою комбайну «John Deere-9770/46822 АА», а саме: здійснював обмолот кукурудзи на полі № НОМЕР_1 , що знаходиться на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області. В цей час він вирішив здійснити розтрату ввіреного йому зерна кукурудзи, яке знаходилося у бункері комбайну.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 та домовився з ним про обмін 26 тон кукурудзи, які надасть ОСОБА_4 , на 10 свиней, у т.ч. з них 2 свиноматки. При цьому ОСОБА_6 він пояснив, що домовився з керівництвом ПрАТ «Райз Максимко» про надання йому зерна кукурудзи в рахунок заробітної плати за виконану роботу, ввівши таким чином ОСОБА_6 в оману щодо своїх дійсних намірів. ОСОБА_6 на вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився.

07 листопада 2015 року близько 01 години ОСОБА_6 на автомобілі САЗ 3507 д.н. НОМЕР_2 приїхав на поле, розташоване поблизу села Річки Білопільського району, на якому ОСОБА_4 здійснював обмолот кукурудзи. ОСОБА_4 завантажив автомобіль ОСОБА_6 зерном кукурудзи, яке той відвіз до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином ОСОБА_6 ще 4 рази перевозив додому зерно кукурудзи. Загалом ОСОБА_4 відвантажив, а ОСОБА_6 відвіз додому 26 тон 839 кг зерна кукурудзи вартістю 3250 грн. за 1 тону загальною вартістю 87226 грн. 75 коп.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином ОСОБА_4 своїми вищевказаними умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України, а саме:

-розтрата чужого майна, яке було ввірене особі.

Під час досудового розслідування 27 липня 2016 року між підозрюваним ОСОБА_4 та представником потерпілого ПрАТ «Райз Максимко» ОСОБА_5 , яка діяла на підставі доручення, була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.
29 липня 2016 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою про примирення.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 191 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, зобов`язався відшкодувати завдану кримінальним правопорушення майнову шкоду в сумі 87226 грн. 75 коп. потерпілому у строк до 01 серпня 2018 року згідно графіку, який вони склали та погодили спільно з представником потерпілого. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 191 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік та із встановленням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення.
Прокурор ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадження, не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ПрАТ «Райс Максимко», виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також з`ясовано, що представник потерпілого розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ПрАТ «Райз Максимко» в особі представника ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Стосовно терміну іспитового строку випробування та обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця навчання, то суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 7 пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав №13 від 11 грудня 2015 року тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК, визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.
Таким чином суд не враховує пропозицію сторін угоди щодо терміну іспитового строку 1 рік, а вважає, що з урахуванням обставин вчинення злочину ОСОБА_4 необхідно призначити іспитовий строк 2 роки. Також суд вважає, що такого обов`язку як повідомляти про місце навчання кримінально-виконавчу інспекції немає необхідності, оскільки ОСОБА_4 на даний час не навчається в жодному навчальному закладі.
Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався.
Судові витрати та речові докази у провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену27 липня 2016 року між потерпілим ПрАТ «Райз Максимко» в особі ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя