АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 658/5138/14-к
Номер провадження: 11-кп/791/453/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2016 року липня місяця 25 дня року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
Суддів: При секретарі: За участю прокурора: Обвинуваченого: Захисника: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні кримінальне провадження № 0002317 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 листопада 2015 року щодо :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Явас Зубово Поліського району республіки Мордовія, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого, якого визнана винним у вчинені кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання:

*за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обрано.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, він 05.10.2014 року, в вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих особистих відносин з ОСОБА_9 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому удар ножем в область живота, завдавши потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді колото різаної рани на передній черевній стінці, проникаючої в черевну порожнину, з ушкодженням лівої частки печінки, що ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею, спричиненої колюче ріжучим знаряддям.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції від 24.11.2015 року в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і наголошує, що вирок суду першої інстанції суперечить вимогам ст.ст.65,69 КК України.

Просить ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з відбуттям покарання кримінально виконавчій установі, в решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 з вироком суду першої інстанції не згоден. На його думку, судом першої інстанції не взятті до уваги його свідчення та також не був допитаний свідок ОСОБА_10 , яка проживала за адресою АДРЕСА_2 , де був скоєний даний злочин. Суд не врахував спричинення тілесних ушкоджень під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 та не проведене відтворення обстановки та обставин події. Зазначає, що він є інвалідом третьої групи і просить ухвалити справедливий вирок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України. Мотивує свої доводи тим, що потерпілий ОСОБА_9 претензій до ОСОБА_7 не має та просить суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 , які підтримали доводи апеляційних скарг, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції скасувати; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції скасувати; в судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, в останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції дослідив та проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку та дійшов вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його винність підтверджується наступними доказами по справі, а саме:

-свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого він першим вдарив ОСОБА_7 рукою у плече, а останній умисно наніс йому удар ножем у живіт. На даний час претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має, вони примирились, просив не позбавляти обвинуваченого волі;

-свідченнями свідка ОСОБА_12 , який пояснив що він разом з ОСОБА_9 приїхав на автомобілі до с. Дмитрівка Каховського району Херсонської області, потерпілий ОСОБА_9 зайшов до двору будинку по АДРЕСА_2 , а він залишився чекати біля подвір`я. Через деякий час вийшов ОСОБА_9 , показав поранення та сказав, що це ОСОБА_7 вдарив його ножем. Потім він на автомобілі відвіз ОСОБА_9 до лікарні;

-свідченнями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що він везе в лікарню ОСОБА_9 , якого підрізав ОСОБА_7 , просив приїхати до приймального покою та допомогти. В лікарні ОСОБА_9 розповів ОСОБА_13 , що після вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_7 стався конфлікт, під час якого ОСОБА_7 вдарив його ножем у живіт;

-протоколом огляду місяця події від 06.10.2014 року з фото - таблицями ( а.м.к.п.5-7), згідно якого оглянуто подвір`я по АДРЕСА_2 та вилучено змиви речовини червоного кольору з бетонної поверхні при вході в приміщенні;

-висновком експерта № 347-к від 17.11.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя (а.м.к.п. 22);

-протоколом огляду місця подій від 07.10.2014 року (з фото таблицями) ( а.м.к.п. 69-71), згідно якого вилучено ніж, який добровільно видав ОСОБА_7 ;

-висновком експерта № 17/347-к від 27.11.2014 року, з якого вбачається, що спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, наданим на експертизу ножем не виключено (а.м.к.п. 92- 93).

Колегія суддів вважає доводи прокурора необґрунтованими про те, що суд першої інстанції застосував вимоги кримінального закону та призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України, оскільки не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші обставини провадження.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченого законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох( не менше двох ) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши зібрані по кримінальному провадженню докази, врахувавши обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, стан його здоров`я ( є інвалідом третьої групи, потребує стаціонарного лікування 1- 2 рази на рік та ендопротезування) , пом`якшуючі покарання обставини вчинення кримінального правопорушення внаслідок неправильної поведінки потерпілого, який примирився з обвинуваченим, жодних претензій до нього не має, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вірно застосував ч.1 ст.69 КК України.

Посилання прокурора, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності спростовується вироком суду першої інстанції, який вказав цю обставину у мотивувальній частині при призначені покарання, як обтяжуючі.

Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що судом першої інстанції не взятті до уваги його свідчення, а також не був допитаний свідок ОСОБА_10 , яка проживала за адресою АДРЕСА_2 , де був скоєний даний злочин. Як убачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 був допитаний у судовому засіданні, за злочин який скоєно за адресою : АДРЕСА_2 , а не за адресою, яку зазначає обвинувачений ОСОБА_7 .

Крім того відповідно до протоколу огляду місяця події від 06.10.2014 року з фото - таблицями ( а.м.к.п.5-7), оглянуто подвір`я по АДРЕСА_2 та вилучено змиви речовини червоного кольору з бетонної поверхні при вході в приміщенні.

Відповідно довідки в.о. сільського голови Дмитрівської сільської ради Каховського району Херсонської області убачається, що місце знаходження ОСОБА_10 невідоме (т.2 а.п.169), тому суд був позбавлений можливості допитати даного свідка.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його свідчення є безпідставними. Колегії суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відкинув свідчення обвинуваченого ОСОБА_7 , відносно того, що він спричинив тілесні ушкодження випадково, перевищивши межі необхідної оборони та розцінив їх, як обраний засіб захисту, спрямований на намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Доводи обвинуваченого, що під час конфлікту не були зняті з нього побої, які йому спричинив потерпілий ОСОБА_9 є безпідставними. Оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_7 клопотання не заявляв, а тому колегія суддів позбавлена можливості пересвідчитись в правдивості цих доводів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в апеляційних скаргах на те, що він є інвалідом третьої групи, та відсутність претензій зі сторони потерпілого, враховані судом при постановлені вироку із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Не проведення слідчої дії відтворення обстановки, обставин певної події, на яку вказує обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції, так як його вина підтверджується в повному обсязі іншими доказами.

Відповідно до вимог ст. 36 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону" № 1 від 26 квітня 2002 року, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а саме перекваліфікації його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються свідченнями потерпілого та свідків, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Ці свідчення узгоджуються між собою,є послідовними та підтверджуються іншими доказами у кримінальному провадженні , а самевисновком експерта № 17/347-к від 27.11.2014 року, з якого убачається, що потерпілому ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, наданим на експертизу ножем не виключно. Будь яких ознак, які б вказували на можливість того, що ОСОБА_9 наштовхнувся областю живота на ніж, при проведенні судово медичної експертизи не виявлено (а.м.к.п.92-93).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий першим вдарив ОСОБА_7 в плече, проте ці дії не є суспільно небезпечним посяганням, та відсутній з боку обвинуваченого акт захисту. Поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, вірно давало суду першої інстанції підстави вважати, що його вчинення було викликано бажанням обвинуваченого вчинити розправу над потерпілим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, а тому апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 листопада 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_14 Черства