Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/284/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2016 м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката підозрюваного ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому, в апеляційному порядку, за апеляційною скаргою адвоката підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року /у рамках кримінального провадження № 0000111/ про арешт майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 25 липня 2016 року постановлено задовольнити клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 про арешт майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 ; і постановлено накласти арешт на земельну ділянку, - кадастровий номер :44:344:0337 площею 0,0918 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі права приватної власності, встановленого рішенням Кіровоградської міської ради № 107 від 23.02.2016 року.

В обґрунтування постановленого рішення слідчий суддя в ухвалі послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на положення ч. 1, ч. 2, ч. 10 ст. 170 КПК України, якими регламентовані підстави для арешту майна; на доведеність під час вирішення питання про застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 наявності таких підстав.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 оскаржена в апеляційному порядку адвокатом підозрюваного ОСОБА_7 , котра в своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах підозрюваного, просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вказує на незаконність застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, зазначає, що ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного 26 липня 2016 року, тоді як ухвалу про арешт майна слідчим суддею постановлено 25 липня 2016 року.

Адвокат також вказує на невідповідність форми та змісту ухвали оскаржуваної ухвали слідчого судді вимогам закону, так як ухвала не містить чіткі формулювання, вказівки на вчинення конкретних дій.

Крім того, в порушення ст. 172 КПК України, вирішення питання про застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею здійснено за відсутності у судовому засіданні підозрюваного.

Також, всупереч вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчим суддею не враховано правових підстав для арешту майна та наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Окрім означеного, адвокатом ОСОБА_7 заявлено про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 25 липня 2016 року про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 , про що подано відповідну заяву до суду апеляційної інстанції.

Як на поважність підстав поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_8 був тимчасово непрацездатний протягом 23-26 липня 2016 року, судове засідання, де вирішено питання про здійснення арешту майна, проведено за відсутності підозрюваного та захисника підозрюваного, копію ухвали слідчого судді від 25 липня 2016 року підозрюваний ОСОБА_8 отримав 29 липня 2016 року, тримаючись під вартою в Кіровоградській установі виконання покарань № 14.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту, зокрема, адвоката ОСОБА_7 , яка подала апеляційну скаргу в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_8 , котрі підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, просили скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна підозрюваного, відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування арешту майна, також і просили поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, думку прокурора, котрий заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, висловився про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, зваживши аргументи заяви про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, поданої адвокатом підозрюваного, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі поновити пропущений строк апеляційного оскарження, за наявності заяви особи, яка подає апеляційну скаргу, та за наявності відповідних підстав до такого поновлення.

Як встановлено, вирішення питання про застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею в судовому засіданні здійснювалося за відсутності підозрюваного та його адвоката.

Ухвалу слідчого судді від 25 липня 2016 року про арешт майна підозрюваний ОСОБА_8 отримав 29 липня 2016 року.

Статтею 395 КПК України, п. 3 ч. 2, ч. 3 її, встановлено: апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення; якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає поважним строк пропуску апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 25 липня 2016 року особою, яка подає апеляційну скаргу 02 серпня 2016 року, а тому задовольняє заяву адвоката ОСОБА_7 про поновлення їй пропущеного строку оскарження в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ухвали слідчого судді про арешт майна підозрюваного.

По суті апеляційних вимог адвоката щодо неправомірності застосування арешту майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , - колегія суддів не погоджується із такими доводами адвоката, з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України: Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Також, ч. 4, ч. 5, ч. 10 ст. 170 КПК України визначено: У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України; 5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, як встановлено ч. 5 ст. 173 КПК України: У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:
1) перелік майна, на яке накладено арешт;
2) підстави застосування арешту майна;
3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;
4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;
5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Як встановлено матеріалами клопотання, ОСОБА_8 , наразі, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зокрема, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, санкція частини статті обвинувачення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на даний час, підтверджується процесуальними документами, що містяться у матеріалах клопотання, зокрема, й протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.07.2016 року.
Відтак, правовою підставою застосування арешту майна, у конкретному випадку, є забезпечення можливої конфіскації майна, з урахуванням таких завдань арешту майна, як запобігання можливості підозрюваного ОСОБА_8 відчуження майна.
Враховуючи наведене, зазначені вище положення Кримінального процесуального Кодексу України, у даному випадку застосування арешту майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , є доцільним та обґрунтованим.
Відносно доводів апеляційної скарги адвоката підозрюваного про: невідповідність форми та змісту ухвали оскаржуваної ухвали слідчого судді вимогам закону, так як ухвала не містить чіткі формулювання, вказівки на вчинення конкретних дій; не врахування правових підстав для арешту майна та наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, - колегія суддів не погоджується із ними та зауважує на таке.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді, судом дотримано вимоги ст. 173 КПК України при вирішенні питання застосування арешту майна.

Слідчим суддею зазначено в ухвалі обставини, за яких, на даний час, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення; зазначено кваліфікацію кримінального правопорушення, як її встановлено на даній стадій провадження; зазначено, про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; зазначено про те, яке покарання передбачає санкція вказаної частини статті обвинувачення; зазначено норми кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні рішення; зазначено правову підставу до застосування арешту майна, зважаючи на санкцію частини статті обвинувачення, - як забезпечення можливої конфіскації майна.

Також, ухвала слідчого судді містить й чітке визначення майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , щодо якого застосовується арешт (аркуші клопотання 30-30 зворот, ухвала).

Тож, порушень слідчим суддею вимог Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про застосування арешту майна, - не встановлено.

Крім означеного, адвокат підозрюваного вказує на незаконність застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 , - останній набув статусу підозрюваного 26 липня 2016 року, тоді як ухвалу про арешт майна слідчим суддею постановлено 25 липня 2016 року; вказує - в порушення ст. 172 КПК України, вирішення питання про застосування арешту майна підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею здійснено за відсутності у судовому засіданні підозрюваного.

Відносно вказаних доводів зауважується наступне.

За диспозицією ч. 1 та ч. 2 ст. 172 КПК України: участь підозрюваного при розгляді слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна суворо обов`язковою законодавцем не визначена; законодавець допускає вирішення судом питання про застосування арешту майна підозрюваного за відсутності останнього.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що ухвала слідчого судді про арешт майна постановлена 25 липня 2016 року, а статус підозрюваного ОСОБА_8 набув 26 липня 2016 року, необхідно зазначити таке.

По-перше, вимоги Кримінального процесуального кодексу, зокрема, ст. ст. 172, 173 КПК України, зобов`язують слідчого суддю, при вирішенні питання про застосування арешту майна, зважати на підстави, мету, обґрунтованість наявної на відповідний час підозри про вчинення кримінального правопорушення, - і вказане, як то вже зазначено вище, слідчим суддею враховано, оцінено підстави та мету застосування арешту майна як засобу забезпечення кримінального провадження, обставини, за яких наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

По-друге, згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України: Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Як убачається з матеріалів клопотання, повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, слідчим ОСОБА_11 складено, а прокурором прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_12 затверджено 23 липня 2016 року (аркуш клопотання 16).
Як встановлено, підозрюваний ОСОБА_8 не перебував за місцем своєї реєстрації, проживання у вказаний період часу; дані про його місцезнаходження на час складення підозри щодо нього у матеріалах клопотання відсутні.
До речі, вказаний факт відсутності підозрюваного за місцем проживання, підтверджується й даними сторони захисту про те, що ОСОБА_8 станом на час як складення підозри 23 липня 2016 року, так і постановлення слідчим суддею ухвали про арешт майна 25 липня 2016 року, перебував на лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» (заява про поновлення строку, апеляційна скарга, копія листа про тимчасову непрацездатність).
Тож, на дату вирішення слідчим суддею питання про застосування арешту майна ОСОБА_8 , підозра про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, була складена та належним чином затверджена, наявна в матеріалах клопотання, наданих слідчому судді, проте, не вручена внаслідок об`єктивних обставин, фактично, невстановлення місцезнаходження підозрюваного.
Участь же підозрюваного при розгляді судом клопотання про застосування арешту майна, як те вже зазначалося вище, - не вимагається.
Відтак, враховуючи всі обставини, викладені вище, як їх встановлено на даний час, наведені положення вимог кримінального процесуального закону, наявність, наразі, обґрунтованої підозри та правових підстав, колегія суддів вважає доцільним застосування арешту майна, належного підозрюваному ОСОБА_8 , у рамках даного кримінального провадження, - як заходу забезпечення кримінального провадження.
З огляду на означене, підстави до скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, як те просить сторона захисту, колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву адвоката підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року про арешт майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , - задовольнити, поновивши строк такого оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року /у рамках кримінального провадження № 0000111/ про арешт майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно, з моменту її проголошення, є остаточною, і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2