У х в а л а
іменем україни

12 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи за клопотанням про відновлення строків оскарження до касаційного суду постанови Корольовського районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про відновлення строків оскарження до касаційного суду постанови Корольовського районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2015 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить вказані судові рішення скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Зі змісту касаційної скарги убачається, що він посилається на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди безпідставно керувалися положенням статті 236-7 КПК України 1960 року, вважаючи, що питання щодо відновлення строку на касаційне оскарження постанови районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали апеляційного суду від 18 грудня 2008 року повинно було вирішуватися в порядку статей 353, 386 КПК України 1960 року, чим і порушено вказані вимоги.
Також, зазначається про формальний розгляд його апеляційної скарги, відсутність мотивів та підстав для її відхилення та дублювання висновків суду першої інстанції в ухвалі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, судами першої та апеляційної інстанції вирішувалося питання про відновлення строку на касаційне оскарження постанови районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали апеляційного суду від 18 грудня 2008 року за заявою ОСОБА_5 від 27 квітня 2015 року.
Так, постановою в.о. прокурора Житомирської області від 22 серпня 2008 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 27, частиною 2 статті 366, частиною 2 статті 366, частиною 5 статті 191, частиною 4 статті 27, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 366 КК України.

На вказану постанову 22 жовтня 2008 року ОСОБА_6 подав скаргу, яка постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року залишена без задоволення, залишеної без зміни ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року.

Постановою Верховного Суду України від 2 лютого 2010 року ОСОБА_7 відмовлено у витребуванні матеріалів справи за його касаційною скаргою на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року з підстав того, що такі рішення відповідно до частини 2 статті 383 КПК України 1960 року не перешкоджають подальшому провадженню у справі та, відповідно, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Постановою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2015 року ОСОБА_7 відмовлено у витребуванні матеріалів справи для перевірки в касаційному порядку за його касаційною скаргою на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року, ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року та постанову в.о. прокурора Житомирської області від 22 серпня 2008 року про порушення кримінальної справи. Одночасно ОСОБА_6 заявляв клопотання про поновлення йому строків на касаційне оскарження вказаних судових рішень. Висновки суду касаційної інстанції ґрунтувалися на положеннях статей 353, 386 КПК України 1960 року, у яких визначено повноваження та порядок розгляду клопотання про відновлення строків.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 від 27 квітня 2015 року про відновлення строків оскарження до касаційного суду постанови Корольовського районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року.

Вбачаючи відсутність підстав для відновлення строків на касаційне оскарження вказаних судових рішень, суд першої інстанції вказав на оскарження ОСОБА_8 у 2010 році цих рішень в касаційному порядку.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, що наведено в ухвалі від 15 жовтня 2015 року.

Колегія суддів не має підстав стверджувати протилежне, а також і вважати, що поставлене ОСОБА_8 питання про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень від 2008 року вирішувалося судами не у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону.

Зокрема, у заяві про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень від 2008 року ОСОБА_8 здійснено виключно посилання на направлення 19 грудня 2008 року кримінальної справи щодо нього до суду першої інстанції для розгляду по суті, на постанову Верховного Суду від 2 лютого 2010 року та набрання 3 липня 2014 року вироку суду щодо нього законної сили.

Тобто, обставин, які б до 2016 року перешкодили оскаржити постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року, у заяві ОСОБА_8 не зазначено.

Так само як і не вказано обставин, які б узгоджувалися з вимогами закону, що надають йому необмежене право оскаржувати рішення від 2008 року за наявності висновку Верховного Суду України від 2 лютого 2010 року про те, що такі рішення не є предметом касаційного оскарження.

З огляду на викладене та на те, що оскаржені ОСОБА_8 судові рішення постановлені за результатами розгляду його клопотання, яке іменоване заявою, про відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень від 2008 року та в порядку, зазначеному останнім, а тому підстав вважати недотримання судами вимог кримінально-процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Сам же апеляційний розгляд матеріалів за клопотанням проведений у відповідності до вимог закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 377 КПК України 1960 року.

Відтак, касаційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та розділом 11 пунктом 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2015 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про відновлення строків оскарження до касаційного суду постанови Корольовського районного суду від 21 листопада 2008 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року, та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

С у д д і:

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2