Справа № 727/6179/15-к
Провадження № 1-кп/727/151/16
У Х В А Л А
04 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_3
за участю сторони захисту:
-адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого
-за участю обвинуваченого ОСОБА_5
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03.03. 2016 року вищенаведену справу було визначено головуючому судді. в порядку вимог ст. 35 КПК України.
Згідно ухали суду від 10.05.2016 року було продовжено термін дії застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 08.07. 2016 року о 09.30 годин.
В судовому засіданні, у зв`язку з не закінчення судового розгляду справи, судом в порядку вимог ч. 3 ст. 331 КПК України на обговорення учасників процесу, винесено питання доцільності продовження дії строку застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши думку учасників процесу,а саме прокурора, який просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки ризики, які були предметом розгляду на досудовому слідстві обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали; обвинувачений може ухилятися від суду, продовжувати злочинну діяльність; заслухавши думку захисника ОСОБА_4 , якого підтримав його підзахисний ОСОБА_5 , який просив змінити останньому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, при цьому мотивуючи доводи тим, що прокурор не навів ризиків передбаченим ст. 177 КПК України, що фактично є умовами застосування запобіжного заходу, суд приходить до наступного.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Отже, судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 10.07. 2015 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення згідно вимог ст. 183 ч.4 КПК України розміру застави.
Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України застосований запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою було в установленому законом порядку продовжено: - за ухвалою від 01.03. 2016 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області; ухвал Шевченківського райсуду від 29.03. 2016 року, від 10.05. 2016р.
До спливу продовженого строку, суд згідно ч.3 ст. 331 КПК України зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Судом установлено, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено з підстав зміни обвинувачення в суді прокурором.
Відповідно до ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Отже, саме з врахуванням вищенаведених обставин, вимог закону, із врахуванням доводів учасників судового кримінального провадження, суд вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України не може запобігти ризикам, які були предметом розгляду при обранні слідчим суддею ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення останньому згідно вимог ст. 183 ч.4 КПК України розміру застави, зокрема, Із врахуванням того, що обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, в т.ч. передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі від трьох до семи років; ризики, що обгрунтовують доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , на момент розгляду цього питання в судовому засіданні не зменшилися, а це - ризик переховування обвинуваченого від суду; ризик вчинення дій ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, спрямованих на перешкоджання розгляду справи в суді та закінченню судового слідства; ризик вчинення обвинуваченим, перебуваючи на волі інших кримінальних правопорушень, продовження правопорушення у якому він вже обвинувачується.
Вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини 1950 р., визначено, що обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках, за встановленою процедурою та зокрема, при продовженні строку тримання під вартою, суд повинен оцінювати підстави доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні із урахуванням конкретних обставин справи і особи.
Доводи сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , та закінчення судового слідства по справі, що на думку захисту фактично свідчить про відсутність ризиків на момент розгляду поставленого на обговорення питання, суд доводи захисту не приймає до уваги при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, так як ці доводи оскільки оцінка доказів судом не надана і згідно вимог КПК України підлягає лише у нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного процесуального рішення; судове слідство по справі не завершено. При цьому, судом також звертається увага і на те, що адвокатом в обґрунтування доводів заявленого клопотання, не зазначено суттєвих змін в обставинах щодо особи його підзахисного, які не могли бути відомі при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, натомість вказані обставини відносно наявності лише місця проживання обвинуваченого, його сімейного стану були предметом дослідження при обрані останньому міри запобіжного заходу та не вбачає підстав в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт і вважає, що слід продовжити раніше застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 серпня 2016 року до 09.30 годин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 183, 197, 199, 331, 350 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити дію, застосованого до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 187; ч.2 ст. 185 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначеного, на підставі ст. 183 ч.4 КПК України за ухвалою слідчого судді від 10.07. 2015 року розміру застави, на строк до 30 серпня 2016 року до 09.30 годин,
Міру запобіжного заходу застосовану відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 187; ч.2 ст. 185 КК України залишити обрану тримання під вартою.
В задоволенні клопотання від 04.07. 2016 р. адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити стороні обвинувачення, обвинуваченому та направити до Чернівецької виправної установи № 33, для відома.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1