КП№ 278/1307/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
31 серпня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Софіївська Борщагівка, Київської області, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, звільнений з військової служби ,-
за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
ВСТАНОВИВ:
30.01.2015 ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2015 №21 обвинуваченого зараховано до списків цієї частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 1 навчального взводу 3 навчальної роти 3 навчального батальйону цієї військової частини, яка розташовувалась у АДРЕСА_2 .
Верховною Радою України були затверджені Укази Президента «Про часткову мобілізацію» № 30/214 від 17.03.2014, №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015 відповідно до яких в Україні було розпочато мобілізацію та оголошено про особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та
територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з військового комісаріату. Відтак, ОСОБА_4 з 30.01.2015
вважався військовослужбовцем, який проходив військову службу в умовах особливого періоду. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист у тому числі Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України.
Відповідно до статтей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтей 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
На порушення вимог закону, ОСОБА_4 07.03.2015 з метою тимчасово ухилитися від службових обов`язків, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, самовільно залишив місце проходження служби в умовах особливого періоду. За час відсутності у військовій частині обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби, хоча мав об`єктивну можливість це зробити. 16.10.2015 ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини.
04.11.2015 обвинувачений знову, задля ухилення від військової служби, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 понад один місяць та проводив час на власний розсуд до 29.05.2016. Після цього самостійно повернувся до місця проходження служби.
У поясненнях суду ОСОБА_4 винуватість і фактичні обставини вчиненого ним злочину визнав повністю.
Прокурор запропонував провести дослідження доказів за спрощеним порядком. Обвинувачений стосовно цього не заперечував.
У відповідності до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин справи, які визнані учасниками судового провадження. Судом з`ясовано, що останні правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій не має. Наслідки наведеної частини статті 349 та частини 1 статті 394 КПК учасникам роз`яснено.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У саттті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» також надається поняття мобілізації як: комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, в Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи
приховано. Частиною 5 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Змістовний аналіз наведених норм доводить, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні воєнний стан не вводився, отже, воєнний час не наступив, а тому особливий період обмежився лише часом проведення мобілізації.
Часткову мобілізацію в Україні було оголошено та проведено у декілька етапів. У тому числі Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 мобілізація проводилась починаючи з 20 січня 2015 року (день затвердження Верховною Радою України названого Указу) у три черги протягом 210 діб по 17 серпня 2015 року.
Таким чином для кваліфікації дій ОСОБА_4 має значення період, протягом якого обвинувачений самовільно залишив військову частину.
Дії ОСОБА_4 по самовільному залишенню військової частини у період з 07.03.2015 по 17.10.2015 суд кваліфікує за частиною 4 статті 407 КК, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дії ОСОБА_4 по самовільному залишенню військової частини у період з 04.11.2015 по 29.05.2016 суд перекваліфіковує з частини 4 статті 407 КК на частину 3 цієї статті, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.
Згідно із статтею 65 КК суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжкий, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, що в силу статті 66 КК пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення обвинуваченого для продовження військової служби. Обставиною, що за статтею 67 КК обтяжує покарання є вчинення злочину повторно.
При обранні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує, що обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний із порушенням встановленого порядку несення військової служби в умовах особливого для держави України періоду. Разом з тим, ОСОБА_4 щиро розкаявся у своєму вчинку, кожного разу добровільно повертався до місця служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утримання двох неповнолітніх дітей, звільнений з військової служби, особливий період закінчився. Суд також бере до уваги вимоги статті 65 КК та роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що загальні засади призначення покарання реалізуються через принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Суд має призначити таке покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Наявність кількох пом`якшуючих обставин дещо знижують ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого. Наведені обставини справи у сукупності дають підстави суду вважати, що виправлення обвинуваченого можливе із призначенням йому покарання із застосуванням статтей 75-76 КК. На думку суду воно буде достатнім для перевиховання ОСОБА_4 та запобіганню вчинення ним нових злочинів, дозволить ефективніше досягати мети покарання.
Керуючись: статтями 337, 368, 373-376 КПК суд , -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 407, частиною 4 статті 407 КК та призначити йому покарання:
- за частиною 3 статті 407 КК 2 (два) роки позбавлення волі;
- за частиною 4 статті 407 КК 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статтей 75,76 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком терміном на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового стоку не вчинить новий злочин, з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в інспекцію.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1