ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1351/13
провадження № 1/753/27/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2015 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про призначення повторної комісійної молекулярно-генетичної експертизи, скарги від 14.05.2015 р. на дії слідчого, в порядку ст. 234 КПК України (в редакції 1960 р.), повернення кримінальної справи прокурору для організації в ній додаткового розслідування та зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення повторної комісійної молекулярно-генетичної експертизи, скарги від 14.05.2015 р. на дії слідчого, в порядку ст. 234 КПК України (в редакції 1960 р.), повернення кримінальної справи прокурору для організації в ній додаткового розслідування та зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Вказане клопотання підтримав підсудний ОСОБА_9 та просив суд його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 вважала, що заявлене клопотання про призначення експертизи не може бути задоволено з огляду на давність подій та не придатність для дослідження первинного матеріалу, у задоволенні інших клопотань також просила відмовити.

Представник потерпілої ОСОБА_8 клопотання захисту вважав необґрунтованими та просив у їх задоволенні відмовити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні заявлених клопотань з огляду на не можливість проведення експертизи, оцінку доказів на стадії судового слідства, відсутність підстав для повернення справи для організації в ній додаткового розслідування.

Заслухавши позиції підсудного, потерпілої та її представника, і прокурора щодо заявленого клопотання, ретельно вивчивши його та дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 КПК України (в редакції 1960 р.), коли висновок експерта буде визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності, може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові або іншим експертам. Буквальне тлумачення вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що призначення повторної експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Позиція захисника про те, що проведені експертні дослідження, а саме: висновок експерта № 20-735 від 26.08.2011 р. (т.2, а.с. 3-5) і висновок експерта № 695 мб від 27.09.2011 р. (т.2, а.с. 237-241) суперечать іншим зібраним у справі доказам, є необґрунтованими і викликають розумні сумніви у їх правильності з огляду на те, що один з об`єктів дослідження кістка, позначена лейкопластирною наліпкою № 4 ідентифіковані експертами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по-різному; ймовірність помилки експерта ОСОБА_10 оскільки на момент проведення експертизи його стаж становив 1 рік; наявності ряду вад у описовій та мотивувальній частині, які відносяться до сфери спеціальних знань у галузі медицини та експертної діяльності у висновку експерта № 695 мб від 27.09.2011 р.; недопустимості як доказу висновку експерта № 20-735 від 26.08.2011 р. є передчасною й такою, що на вимогах КПК України (в редакції 1960 р.) не ґрунтується.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 67 КПК України (в редакції 1960 р.) ніякі докази для суду, не мають наперед встановленої сили. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин у сукупності.

Крім цього, неузгодженість висновків експертів та можливість помилки, як на цьому наполягає захисник, не можуть бути єдиною і достатньою підставою для проведення повторної комісійної молекулярно-генетичної експертизи для дослідження ДНК клітин з усіх кісток, які були вилучені при огляді місця події в лісі у порівнянні з ДНК клітин, виявлених на вирізках з зубної щітки, вилученої під час огляду місця події квартири ОСОБА_12 з огляду на позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні відмовилась від надання зразків крові для проведення дослідження та допит в суді за клопотанням захисту експерта ОСОБА_11 .

Водночас, як вбачається з п. 1 висновку спеціаліста № 41/11-і від 01.11.2011 року (т.3, а.с. 73-74), неналежне зберігання речового доказу після проведення первинного генотипоскопічного дослідження, що могло привести до деградації ДНК, та ненадання опису вилучених епітеліальних клітин з щетинок зубної щітки при повторному дослідженні ставить під сумнів можливість виділення достатньої кількості і якості клітин придатних для генотипоскопії. З урахуванням наведеного, давності події жовтня місяця 2009 року та способу зберігання речових доказів (фрагментів кісток і зубної щітки), позиції потерпілої проведення вказаної експертизи не вбачається можливим.

Також, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена експертом експертної установи, який має більший досвід експертної роботи, а тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.

Вирішуючи клопотання щодо розгляду та розв`язання скарги від 14.05.2015 р. на дії слідчого, суд виходить з того, що згідно з ч. 6 ст. 234 КПК України (в редакції 1960 р.) скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зі змісту даної скарги вбачається, що захисник хоча й заперечує питання про оцінку наперед доказів у даній кримінальній справі, фактично пропонує суду, на стадії судового слідства визначити питання допустимості як доказу - протоколу огляду місця події від 16.08.2011 року проведеного слідчим ОСОБА_13 , що є неможливим з урахуванням стадії судового розгляду.

Таким чином, дії слідчого при складанні протоколу огляду місця події та належність і допустимість вказаного документу як доказу, знайдуть своє вирішення під час постановлення остаточного рішення у справі.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для повернення даної справи прокурору для організації додаткового розслідування з мотивів неповноти досудового слідства. Обставини на які посилається захисник щодо не встановлення досудовим слідством окремих елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і неможливості усунення неповноти в судовому засіданні з огляду на необхідність проведення значної кількості слідчих дій є позицією захисту й не ґрунтуються на ретельному дослідженні матеріалів кримінальної справи, допиті свідків.

Також, обставини, на які посилається в своєму клопотанні захисник, як безумовні, на його погляд підстави для зміни запобіжного заходу, з тримання під вартою на підписку про невиїзд, колегія суддів бере до уваги, але не вважає їх достатніми для зміни існуючого запобіжного заходу. Адже у відповідності до положень ст. 165 КПК України, запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході.

Аналіз обставин, на які посилається захисник в частині істотного погіршення у підсудного стану здоров`я вказує на те, що в цій частині обґрунтування зміни запобіжного заходу взяття під варту, полягає в площині надання відповідної медичної допомоги останньому в умовах Київського СІЗО. Згідно ст. 21 Закону України "Про попереднє ув`язнення", адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням. Таким чином, обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятора покладається на керівника слідчого ізолятора.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Враховуючи тяжкість злочинів та їх підвищену суспільну небезпечність, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, непоправних наслідків діянь, які інкриміновані підсудному, даних про його особу, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Наведені обставини, на думку суду, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до свободи обвинуваченого, а тому, керуючись ст. 165 КПК України (в редакції 1960 р.), п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 р. у справі «Харченко проти України», суд вважає за необхідне залишити без змін підсудному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На даний час, обрана міра запобіжного заходу у виді взяття під варту з урахуванням тяжкості обвинувачення, особи підсудного, є такою, що належним чином забезпечує відповідну процесуальну поведінку підсудного та виконання процесуальних рішень.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Рішенням Європейського суду з прав людини від 10.02.2011, справа Харченко проти України,

керуючись ст.ст. 234, 274, 281, 317 КПК України (в редакції 1960 р.), суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про призначення повторної комісійної молекулярно-генетичної експертизи, задоволення скарги від 14.05.2015 р. на дії слідчого, в порядку ст. 234 КПК України (в редакції 1960 р.), повернення кримінальної справи прокурору для організації в ній додаткового розслідування та зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:
СУДДІ: