АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/581/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 185 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження №0006113 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2004 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2008 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року за ч. 2 ст. 190 , ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком ОСОБА_7 повністю приєднано не відбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
Покарання призначене ОСОБА_7 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року за ч. 2 ст. 190 у виді 2 /двох/ років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 /три/ роки, постановлено виконувати самостійно.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 повторновчинив таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в житло за наступних обставин.
Так, 28 травня 2015 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, знаходячись на першому поверсі в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , звернув увагу на те, що мешканці квартири АДРЕСА_3 вийшовши із квартири не зачинили вхідні двері на замок. У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 через незачинені двері проник у житло, а саме до квартири АДРЕСА_4 , де повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , на загальну суму 349 гривен, після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції взято до уваги неналежні і недопустимі докази здобуті та проведені органом досудового розслідування з порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України та вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення прокурором не доведена.

Так, на думку захисника, огляд місця події проведений 25 травня 2015 року о 14 годині з порушенням вимог ст. 233, ст. 234 КПК України, а впізнання особи за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проведені з порушенням вимог ст. 228 КПК України. Крім того, протоколи про проведення цих процесуальних дій є неналежними та недопустимим доказами, оскільки за своїм змістом не встановлюють факти крадіжки та не встановлюють обставини вчинення правопорушення.

Також захисник вважає, що довідка щодо вартості гаманця є неналежним доказом, оскільки відповідно до п. 6 ст. 2 ст. 242 КПК України слідчий був зобов`язаний звернутися до експерта з метою визнання дійсної суми матеріальних збитків, завданих потерпілій.

Крім того, посилання суду першої інстанції у вироку на показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 в частині того, що ОСОБА_7 зізнався у скоєнні злочину та вказав де знаходяться речі не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки останній в судовому засіданні заперечував свою вину та вказував, що злочин вчинила інша особа. Обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово повідомляв потерпілій та свідкам, а також в їх присутності телефонував вказаній особі. Заявляв клопотання щодо перевірки його алібі, а саме з метою встановлення місця знаходження вказаної особи та її допит, однак слідчий та суд першої інстанції відмовив у його задоволенні.
Не відповідає фактичним обставинам і зазначені покази свідка ОСОБА_10 про те ОСОБА_7 , відразу вказав місце знаходження викрадених речей. Допитаний свідок ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 , у судовому засіданні повідомили, що вони шукали речі тривалий час.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляційні скарги подані не були.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги останнього, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , мешканки квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на першому поверсі, згідно яких в травні 2015 року вона разом з чоловіком вийшли з квартири, при цьому вхідні двері на ключ не зачиняли. Коли виходили з квартири, вона звернула увагу на те, що біля входу до під`їзду раніше невідомий їй ОСОБА_7 розмовляє з чоловіком похилого віку з їх під`їзду, бачила як ОСОБА_7 піднімався поверхом вище, а через декілька хвилин вибіг з під`їзду. Покуривши біля під`їзду, вони з чоловіком зайшли до квартири, де виявили, що її шкіряний гаманець торгівельної марки "Колінс", в якому знаходилися три кредитні картки "Приватбанку", дисконтні картки, який лежав на морозильній камері в коридорі квартирі, викрадений. В крадіжці вони запідозрили ОСОБА_7 . Її чоловік відразу пішов на вулицю, де неподалік будинку зупинив ОСОБА_7 та викликав працівників міліції. Коли приїхали працівники міліції, ОСОБА_7 в її присутності говорив про те, що він гаманець викинув та покаже місце, куди саме. Слідчим в ході проведення огляду місця події, за вказаним ОСОБА_7 місцем, було виявлено та вилучено викрадене у неї майно;

- аналогічними показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який показав, що, виявивши крадіжку, саме він затримав ОСОБА_7 на вулиці, привів того до будинку та викликав працівників міліції. ОСОБА_7 зізнався, що він вчинив крадіжку гаманця, показав місце - по вул. Піка у м. Києва, де він викинув кредитні картки, де їх в ході проведення огляду місця події слідчим в присутності понятих було виявлено та вилучено.

- даними протоколу огляду місця події від 28 травня 2015 року та фототаблицею до нього, згідно якого під час цього огляду ОСОБА_7 , який представився вигаданим ім`ям як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючим у АДРЕСА_5 , вказав місце на газоні позаду будинку АДРЕСА_6 , куди він викинув викрадені речі, і в ході огляду місця, на яке він вказав, були виявлені пластикові картки «Приватбанку» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які були вилучені та приєднані до матеріалів кримінального провадження як речові докази;

- довідками ПАТ КБ "Приватбанк" від 29 травня 2015 року №150529/521 та №150529/256 про належність цих банківських карток ОСОБА_9 ;

- довідкою від 20 червня 2015 року про вартість викраденого шкіряного гаманця торгівельної марки "Колінс" в мережі Інтернет, яка складає 349 гривень;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2015 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 серед пред`явлених їй для впізнання чотирьох осіб, впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, якого вона бачила, коли той вийшов із під`їзду будинку, де вона проживає, після чого у квартирі виявила крадіжку гаманця;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2015 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, якого він бачив, коли той вийшов із під`їзду будинку, де він проживає, після чого у квартирі виявили крадіжку гаманця;

- оглянутими у судовому засіданнями речовими доказами - банківськими картками "Приватбанк" - № НОМЕР_1 ; "Приватбанк" № НОМЕР_2 .

Суд першої інстанції перевірив доводи захисника щодо визнання недопустимими доказами у зазначеному кримінальному провадженні протоколу огляду місця події від 28 травня 2015 року 2015 року, яким є квартира АДРЕСА_4 , протоколів пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , на які посилається захисник і в апеляційній скарзі, і дійшов до висновку, що його доводи є безпідставними, оскільки зазначені докази отримані у порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що протокол огляду місця події від 28 травня 2015 року, в ході якого з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення крадіжки з квартири гаманця потерпілої ОСОБА_9 було оглянуто місце події - квартира АДРЕСА_4 , складений у відповідності до вимог ст. 237 КПК України. Зазначена слідча дія проводилася безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, з ініціативи самої потерпілої та за її добровільною згодою на проведення огляду місця події, про що також зазначала потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні. У відповідності до ч.З ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Доводи захисника про те, що до протоколу огляду не приєднані документи на підтвердження права власності на цю квартиру, є безпідставними, оскільки встановлено, що ОСОБА_9 проживає і зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 , отже квартира знаходиться в її володінні.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2015 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених ним для впізнання осіб, впізнали ОСОБА_7 , як чоловіка, якого вони бачили, коли той вийшов із під`їзду будинку, де вони проживають, після чого у квартирі виявили крадіжку гаманця, складені слідчим з дотриманням вимог ст.ст.228, 231 КПК України. Ці обставини перевірені судом при допиті потерпілої та свідка, а тому доводи захисника про необхідність визнання їх недопустимими доказами є не обґрунтованими.

Суд першої інстанції також дав оцінку як доказу у справі довідці від 20 червня 2015 року щодо дійсної вартості викраденого шкіряного гаманця торгівельної марки "Колінс".

Доводи захисника про те, що для визначення вартості гаманця необхідно було призначити відповідну експертизу, є надуманими, оскільки сам викрадений гаманець не був знайдений. В апеляційній скарзі захисник не спростував зазначену потерпілою вартість гаманця, крім того, вартість викраденого не впливає в даному випадку на кваліфікацію злочину, оскільки основною кваліфікуючою ознакою даної крадіжки є проникнення в житло.

Судом також перевірені доводи обвинуваченого про те, що крадіжку вчинив його друг, про що він заявляв при затриманні, і ці доводи не знайшли свого підтвердження. Так, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 не зміг назвати анкетні відомості по цю особу, про його місце проживання. На досудовому слідстві встановлено, що номери телефонів цієї особи, які вказував ОСОБА_7 , не обслуговуються.

Разом з тим, згідно показань свідка ОСОБА_10 , доки вони з дружиною палили біля під`їзду, за ці кілька хвилин, крім ОСОБА_7 , до під`їзду ніхто не заходив, і ніхто не виходив, а ОСОБА_7 , коли приїхали працівники міліції, показав місце, де він викинув платіжні картки, що не зміг би зробити, якби їх викинула інша особа, без попереднього спілкування з нею. Як показав свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_7 після затримання говорив, що крадіжку вчинила інша особа, робив вигляд, що намагається зателефонувати цій особі, намагався втекти, але, зрештою, погодився показати місце, де він викинув викрадені платіжні картки.

Отже, доводи захисника та обвинуваченого про його непричетність до скоєння даного злочину, повністю спростовані наведеними у вироку доказами.

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, вчиненого повторно, та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 за вказаними ознаками.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про його особу, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, і призначив йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Висновок суду про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, які характеризують його особу.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі. Цим вироком на підставі ч.4 ст.70 КК України постановлено покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, виконувати самостійно.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за даним вироком в після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, і який не був виконаний, суд першої інстанції, на підставі ч.І ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_7 за даним вироком суду, повністю приєднав не відбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України, при цьому вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року за ч.2 ст. 190 КК України ухвалив виконувати самостійно.

Отже, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді даного кримінального покарання та щодо призначення покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції захисника немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4