У Х В А Л А

25 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_4, розглянувши заяву адвоката ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року ОСОБА_2 засуджено за пунктом «г» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 4 травня 2006 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 19 березня 2015 року ухвалу колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 4 травня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого і його захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Адвокат ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень щодо ОСОБА_2, які просить скасувати з підстав передбачених пунктами 1, 2 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто з підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом і невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, а саме статей 4, 5, 12 та 49 КК 2001 року та статей 48, 93 КК 1960 року що, за доводами заяви, зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Просить, не передаючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, замінити ОСОБА_2 покарання у вигляді довічного позбавлення волі позбавленням волі на строк 15 років.

Крім того, у заяві захисник зазначає про те, що касаційний суд, відмовляючи у задоволенні касаційної скарги 22 березня 2016 року, начебто виявив нестачу матеріалів та недоліки у формуванні справи, однак вважає, що цей факт жодним чином не підтверджено і з цього приводу не було жодного звернення від суду касаційної інстанції до правоохоронних чи інших органів з метою перевірки даних матеріалів справи на цілісність після їх вилучення з окупованої території Автономної Республіки Крим та перебування у провадженні Верховного Суду України.

Вважає, що касаційний суд вдався до коментарів сумнівів у належності, ідентичності та обсягу матеріалів справи, вилученої з Апеляційного суду Автономної Республіки Крим вже під час окупації і послався на акт, складений у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ, який насправді свідчить про те, що дві кримінальні справи направлені в повному обсязі.

Наявність усіх матеріалів справи підтверджено їх описами у кожному томі і відсутністю порушень упаковки. Крім того вважає, що посилання судді-доповідача на зміну прошивки одного тому справи є відповідальністю судді-доповідача, справа у якої перебувала протягом року.

Зі змісту ухвали касаційного суду від 22 березня 2016 року у справі щодо ОСОБА_2, про оскарження якої йдеться у заяві захисника ОСОБА_5, вбачається, що дана справа поступила до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 11 вересня 2014 року у спосіб не передбачений ні КПК 1960 р., ні Кримінальним процесуальним кодексом 2012 року, тобто не безпосередньо від Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, а від фізичної особи - адвоката (який ці ж судові рішення оскаржує) і за його заявою (т.3, а.с.275).

В оскаржуваній до Верховного Суду України ухвалі від 22 березня 2016 року касаційний суд зазначив, що при поступленні справи щодо ОСОБА_2 у 2014 році виник сумнів щодо повноти наявних у ній матеріалів, якими було завершено як досудове розслідування так і судові розгляди справи, в т.ч. Верховним Судом України, який переглянув у касаційному порядку 4 травня 2006 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року щодо ОСОБА_2 і залишив його без зміни, а тому було складено акт «Про нестачу матеріалів або недоліків у формуванні справи».

Кримінально-процесуальний кодекс 1960 року ні чинний Кримінальний процесуальний кодекс 2012 року взагалі не передбачають можливості перегляду будь-яких судових рішень судом касаційної інстанції за обставин, коли кримінальна справа (як у випадку щодо засудженого ОСОБА_2) надходить до суду не у передбаченому процесуальним законом порядку та з явними ознаками відсутності частини процесуальних документів (акт «Про нестачу матеріалів або недоліків у формуванні справи» щодо т. 2, а.с. 63-130, аркуш 10 ухвали ВССУ від 22.03.2016 р.).

Згідно з положенням КПК 1960 р. завершена досудовим слідством кримінальна справа направляється до суду з обвинувальним висновком прокурором. Після завершення її розгляду судом і постановлення обвинувального вироку (як у справі щодо ОСОБА_2), кримінальна справа може бути направлена на розгляд до суду вищої інстанції: судом першої інстанції до апеляційного суду (ст. 354 КПК 1960р.) або судом який постановив вирок до касаційного суду, згідно постанови судді касаційного суду про витребовування справи для касаційного розгляду (ст. 389 КПК 1960р.).

Процедура передачі справи судом до іншого суду за підсудністю (ст. 41 КПК 1960р.), чи до суду вищої інстанції (ст.ст.354. 389 КПК) або закінченої розглядом на вимогу органів прокуратури безпосередньо (а не через приватну особу, в т.ч. адвоката, який оскаржує законність постановлених у ній рішень), є формою гарантування законності і обґрунтованості кримінального обвинувачення особи державою, оскільки воно завершується постановленням вироку ім'ям України.

Про надходження справи щодо ОСОБА_2 на перегляд до Верховного Суду України у порядку, який не передбачено КПК 1960 р. ні КПК 2012 р. не було відомо під час постановлення рішення Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України 19 березня 2015 року.

Враховуючи, що захисником у заяві звертається увага, що факт нестачі матеріалів справи жодним чином не підтверджено і з цього приводу не було звернення суду касаційної інстанції до правоохоронних чи інших органів з метою його перевірки після їх вилучення з окупованої території Автономної Республіки Крим і про цей факт зазначено в ухвалі ВССУ від 22 березня 2016 року, тому наведені обставини, у випадку відсутності перевірки їх у передбаченому Конституцією та КПК порядку можуть призвести до постановлення незаконного судового рішення.

Конституцією України такі повноваження віднесені до компетенції органів прокуратури України.

Крім того, із долучених до заяви адвокатом ОСОБА_5 документів не вбачається, що він має повноваження на надання правової допомоги та захист інтересів ОСОБА_2 у Верховному Суді України, тобто відповідно він, в установленому порядку, не наділений правом на звернення (подання заяви) про перегляд Верховним Судом України судового рішення постановленого щодо ОСОБА_2

Згідно пункту 2 частини четвертої статті 450 КПК України заява повертається заявнику у разі, якщо заяву подано особою, яка не наділена правом на подання такої заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК України,

у х в а л и в:

1. Повернути заяву адвоката ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_2.

2. Копії цієї ухвали, ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_2 та заяви адвоката ОСОБА_5 надіслати для перевірки Генеральному прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_4