В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

представника законного представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм філії «Рівнемолоко» ПрАТ «Тернопільський молокозавод», одруженого

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 09 серпня 2015 року, близько 13 години 50 хвилин, керуючи автомобілем «Аudi 90», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Генерала Безручка, зі сторони вулиці Льонокомбінатівська у напрямку вулиці Богоявленська в м. Рівне, зі швидкістю приблизно 50 км/год., поблизу будинку № 5, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, де для нього на транспортному світлофорі горів червоний сигнал, в порушення вимог підпункту є пункту 8.7.3., пункту 8.10. та пункту 12.3. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не зупинився перед розміткою 1.12 (стоп-лінія) та виїхав на вказаний пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, де допустив наїзд на ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофора, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою керованого ним автомобіля до лінії руху пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого остеоепіфізіолізу головки правої плечової кістки зі зміщенням, осаднення правого ліктьового суглобу, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_4 вимог підпункту 12.3 Правил дорожнього руху, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Тобто, ОСОБА_4 , визнається винним за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе виним у вчиненні злочину, підтвердив обставини вчинення злочину. Пояснив, що 09 серпня 2015 року, близько 13 години 50 хвилин, на власному автомобілі марки «Аudi 90» з номерним знаком НОМЕР_1 , виїхав з двору будинку № 22, що по проспекту Генерала Безручка м. Рівне та продовжив свій рух по проспекту Генерала Безручка в напрямку вул. Богоявленська, вздовж правого краю проїзної частини стояв вантажний автомобіль типу «Фура», проїзна частині була суха. Доїжджаючи до регульованого пішохідного переходу, навпроти супермаркету «Наш Край», що по проспекту Генерала Безручка, 5 в Рівне, на смузі зустрічного руху автомобілів не було, а перед розміткою «Регульований пішохідний перехід» його на декілька секунд засліпило сонце саме в момент коли він почав дивитися на сигнал світлофора, тому не бачив яке горіло світло світлофора та не побачив, чи є на даному пішохідному переході пішоходи. Раптово побачивши перед самим автомобілем силует людини він почав гальмувати, але уникнути зіткнення не зміг та здійснив наїзд на пішохода, як пізніше з`ясувалося, неповнолітню ОСОБА_5 . У вчиненому щиро розкаюється. На досудовому слідстві та в суді усе добровільно розповів.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього та цивільного позову.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не був судимий, характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування збитків.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_4 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах мінімальної санкції передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

По справі проведено ряд експертиз за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином в сумі 30000 гривень, суд приходить до переконання про його часткову доведеність.

Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 після отриманих в результаті ДТП травм була вимушена проходити лікування, проходити лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування, почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Вона вимушено пропускає навчання та відстає від своїх однолітків в освітньому розвитку. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р., моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зважаючи на ті докази, які були представлені позивачем при розгляді справи та зважаючи на те, що неповнолітній потерпілій заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок отриманих травм неповнолітній ОСОБА_5 необхідно докладати додаткових зусиль, як матеріальних так і психологічних, для відновлення свого попередньої стану здоров`я. До моменту отримання фізичних травм вона вела активний спосіб життя, навчалася у школі. Після ДТП вона по стану здоров`я не має можливості вести звичний спосіб життя та має докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я.

За таких обставин, з врахуванням віку неповнолітньої, суд приходить до переконання про можливість стягнення з ОСОБА_4 користь ОСОБА_6 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є достатньою і справедливою компенсацією моральних страждань.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 2133,34 гривень (дві тисячі сто тридцять три) гривні 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1