Справа № 280/2044/13-к Провадження №11-кп/773/236/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2016 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000192 від 18.03.2013 року за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , а також представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Штунь Любомльського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, не працює, раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з роботодавця ОСОБА_10 - ОСОБА_11 в користь потерпілих:

ОСОБА_15 2607,64 (дві тисячі шістсот сім) грн. 64 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди, а всього - 32607,64 (тридцять дві тисячі шістсот сім) грн. 64 коп.;

ОСОБА_13 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди, 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а всього - 34711 (тридцять чотири тисячі сімсот одинадцять) грн.;

ОСОБА_12 4928,77 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн. 77 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а всього - 159928,77 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 77 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 17.07.2013 року близько 20 год. 15 хв., здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом «Луцьк-Київ» автобусом «Volkswagen LT 35», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і рухаючись по правій смузі автодороги Київ-Чоп у напрямку м. Київ поблизу с.Колодязьки Коростишівського району Житомирської області, в порушення вимог п.п. 2.3.(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримав безпечної дистанції з автомобілем марки ЗАЗ-110557, р.н. НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку в правій смузі руху, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини, де здійснив наїзд на металеве огородження, що призвело до перекидання транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобусу отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення; ОСОБА_12 - тяжке тілесне ушкодження за ознакою розладу здоров`я, пов`язаного із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину; ОСОБА_15 та ОСОБА_13 - тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, а пасажири ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 - легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, просить вирок суду щодо нього змінити, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. Крім того, просить виключити з вироку суду посилання на обставину, яка обтяжує його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Посилається на те, що органами досудового слідства та судом неналежно зібрано докази, які б підтверджували перебування його у стані алкогольного сп`яніння в момент дорожньо-транспортної пригоди. Стверджує, що судом безпідставно відхилено клопотання його захисника про призначення додаткової експертизи крові, яка б могла підтвердити відсутність у нього стану алкогольного сп`яніння. Також суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував усі обставини, що пом`якшують його відповідальність. Зокрема, те, що він визнав свою вину повністю, щиро розкаявся, характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив з необережності, а тому його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати та направити провадження на новий судовий розгляд. Посилається на те, що власником автомобіля «Volkswagen LT 35» є ОСОБА_20 27.06.2013 р. між фізичною особою підприємцем ОСОБА_11 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» було укладено договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Предметом даного договору є майнові інтереси, пов`язані із життям та здоров`ям пасажирів транспортного засобу. Страхова сума на одну застраховану особу становить 102 000 грн. Тому витрати, пов`язані з лікуванням, у тому числі вартість лікарських препаратів, входять до складу страхового відшкодування страховиком.

У вироку суду не зазначено правових підстав відмови у позові до страхової компанії, яка є співвідповідачем у заявлених позовах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та повинна також відшкодовувати завдану шкоду потерпілим. Крім того, задовольняючи цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд фактично вийшов за межі розумності та справедливості, які визначені ст. 23 ЦК України, та стягнув моральну шкоду з ОСОБА_11 , яка не відповідає характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних та фізичних страждань, а також тяжкості завданих травм потерпілих.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити за ч.2 ст. 286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Посилається на те, що суд при обранні покарання ОСОБА_10 не врахував, що останній вину у скоєнні злочину не визнав, не працює, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_12 майже втратив руку, а потерпіла ОСОБА_13 досі лікується, оскільки у неї внаслідок ДТП майже втрачений зір та розвинулось онкологічне захворювання. Крім того, ОСОБА_10 не вибачився у потерпілих та не відшкодував їм завданої шкоди, у зв`язку з чим вони просили суд першої інстанції призначити йому основне покарання у виді 8 років позбавлення волі. Вважає, що дані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, а тому його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

У запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 . Вважає, що доводи апеляційної скарги останнього не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому не можуть бути підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_10 та призначення йому більш суворого покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника відповідача, представника відповідача ОСОБА_8 на підтримку цих же апеляційних скарг, представника потерпілих ОСОБА_9 , який підтримував свою апеляційну скаргу і заперечував інші, прокурора, який просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , а також представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_10 у цій частині дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється, як і правильність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними.

Як убачається з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , від водія ОСОБА_10 був відчутний запах алкоголю з ротової порожнини, а згідно показанням потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 - в обвинуваченого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Про це свідчили ті обставини, що під час руху водій ОСОБА_10 вів себе неадекватно, керував транспортним засобом не впевнено, при русі неодноразово перевищував дозволену швидкість для руху, не дотримувався безпечної дистанції з іншими транспортними засобами, які рухалися в попутному напрямку, внаслідок чого неодноразово застосував екстрене гальмування, що призводило до обурення пасажирів та останні неодноразово робили зауваження водію.

Зазначені показання свідків та потерпілих об`єктивно стверджуються дослідженою в судовому засіданні довідкою Коростишівської ЦРЛ № 1486 від 30.07.2013 року, згідно якої 17.07.2013 року в крові ОСОБА_10 містилось 1,34 проміле алкоголю.

Таким чином висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_10 злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його покарання, ґрунтується на належних і допустимих доказах, а тому в призначенні додаткової експертизи крові обвинуваченого не було необхідності.

Також не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо порушення вимог «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння …», тобто несвоєчасне доставлення обох водіїв на освідування до медичного закладу, оскільки дана дорожньо-транспортна пригода сталася на автодорозі з інтенсивним рухом, супроводжувалась великою кількістю потерпілих та потребувала застосування різної спецтехніки, на що було затрачено тривалий час.

Призначаючи основне покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставину, яка обтяжує його покарання, та інші обставини, які впливають на ступінь його відповідальності.

Так, ОСОБА_10 вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, а також перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його покарання. Він не відшкодував завдані злочином збитки потерпілим, щиро не розкаявся у вчиненому, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження спочатку відмовився давати показання, а надав їх лише після повного викриття його показаннями потерпілих і свідків та дослідженням усіх письмових доказів по кримінальному провадженню. Врахував суд і думку потерпілих про необхідність призначення обвинуваченому максимального покарання.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_10 .

Разом з тим, врахував суд і інші обставини, які впливають на ступінь його відповідальності, зокрема те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров`я, тому призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні, в тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , суд призначив ОСОБА_10 покарання, яке відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким.

Посилання адвоката ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі на те, що страхова компанія, з якою ОСОБА_11 уклав договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 27.06.2013 року, повинна відшкодовувати потерпілим завдану шкоду, не є підставою відмови у задоволенні позовних вимог потерпілих до заподіювача шкоди.

Згідно правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6 - 2808 цс 15, викладеній у Постанові від 20 січня 2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (зі змінами), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 перебував на момент вчинення кримінального правопорушення в трудових відносинах з підприємцем ОСОБА_11 .
Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілі отримали тілесні ушкодження, зокрема, ОСОБА_12 - тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я, пов`язаного із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину; ОСОБА_15 та ОСОБА_13 - тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди вказаним потерпілим, суд першої інстанції в повному обсязі врахував їх моральні та фізичні страждання від вчиненого кримінального правопорушення і вирішив їх цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності, виваженості й справедливості.

Тому доводи адвоката ОСОБА_8 в його апеляційній скарзі про те, що суд стягнув моральну шкоду з ОСОБА_11 , розмір якої не відповідає характеру та обсягу заподіяних моральних та фізичних страждань потерпілих, не заслуговують на увагу.

Таким чином, підстав для зміни чи скасування вироку з ухваленням нового, про що ставиться питання в апеляційних скаргах представника цивільного відповідача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , а також представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_22 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2