ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 3 листопада 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово судимого, останній раз вироком Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області
від 24 червня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі статей 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, на підставі
п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» повністю звільненого від відбування покарання,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України замість ч. 3 цієї статті, а саме у зв`язку з безпідставним виключенням судом першої інстанції з обвинувачення кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло». Вказує, що апеляційним судом належним чином не перевірено та не спростовано доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції через наведені порушення, а ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено без дотримання цим судом вимог ст. 419 КПК України. Крім того, зазначає про невідповідність призначеного покарання у виді арешту тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, оскільки той раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, менш ніж через рік після відбуття покарання у виді позбавлення волі знов вчинив умисний корисливий злочин, маючи незняту та непогашену судимість
Вироком Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці. Цим вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 23 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

Приблизно о 10 год. 30 хв. 17 березня 2015 року він перебував біля домоволодіння на АДРЕСА_1 , яке належить потерпілій ОСОБА_7 . Зайшовши через незачинену хвіртку на територію цього домоволодіння, ОСОБА_5 постукав у вхідні двері будинку, а потім, коли йому ніхто не відчинив, вирішив постукати у вікно. Проходячи повзвідкриту альтанку, розташовану на території згаданого домоволодіння, останній побачив ноутбук і в нього раптово виник умисел на таємне викрадення цього ноутбука.Реалізуючи зазначений умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 зайшов до альтанки і, діючи умисно, таємно, повторно, викрав належний потерпілій ноутбук, вартістю 3570 грн та поліетиленовий мішок вартістю 3,50 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3573,50 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого за ч. 2 замість як за ч. 3 ст. 185 КК України, через виключення кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло» є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, досліджених та оцінених судом повною мірою.
Суд касаційної інстанції виходить із обставин, встановлених судом першої інстанції, перевірених повною мірою судом апеляційної інстанції, згідно з якими (зокрема й з урахуванням показань потерпілої щодо місцязнаходження ноутбука), не підтверджено викрадення ноутбука із проникненням у будинок, а натомість встановлено його викрадення з альтанки на території домоволодіння, тому кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України є правильною.

Разом із тим суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_5 внаслідок м`якості, які є обґрунтованими.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, та дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, за місцем проживання характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я, на утриманні дитину малолітнього віку; обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Однак, судом, незважаючи на наявність наведених обставин, призначено засудженому з альтернативних покарань, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, найменш суворий його вид, що є явно невідповідним покаранням внаслідок м`якості.

Предметом розгляду в суді апеляційної інстанції була апеляційна скарга прокурора щодо м`якості призначеного засудженому покарання, в якій наголошувалося на безпідставному врахуванні судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання, та неповному врахуванні даних про його особу. Проте апеляційний суд залишив цю апеляційну скаргу без задоволення, не повною мірою врахувавши положення ст. 65 КК України, не мотивувавши свого рішення належним чином, у зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України не відповідає.

Отже, як убачається з матеріалів провадження, суди не оцінили ступінь небезпечності особи для суспільства, обставину вчиненого злочину, уперте небажання стати на шлях виправлення тощо.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в апеляційному суді, за результатами проведення якого суду слід постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином, при цьому призначення засудженому покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту, за тих самих обставин, слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-1937км16 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1