Провадження № 11-кп/780/641/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова, Київської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 22.12.2003 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі і на підставі ст. 104 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки; 16.08.2004 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 4 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі і на підставі ст.ст. 104, 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки; 04.07.2005 року цим же судом за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185, ст. 69, ч. 3 ст.185, ст.69, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до 4-х років 6-и місяців позбавлення волі; 13.05.2009 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 70, 71 КК України до 4-х років 6-и місяців позбавлення волі; 07.09.2009 року цим же судом за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст.70 КК України до 4-х років 6-и місяців позбавлення волі; 10.09.2014 року цим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, -

засуджено за ч.2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано до призначеного ОСОБА_8 покарання невідбуте покарання за вироком Білоцеркіського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2014 року і остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді примусового амбулаторного лікування у психіатра за місцем відбування покарання.

Обрано обвинуваченому на період до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за крадіжку чужого майна, 11 червня 2015 року, близько 15:00 год., перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет» по вул. Ярмарковій, 37-а у м. Білій Церкві, Київської області, повторно таємно від оточуючих викрав з торгівельної вітрини у відділі лікеро-горілчаних виробів пляшку коньяку «Старий Кахеті» трирічної витримки, об`ємом 0,5 л., вартістю 173 грн. 50 коп. Після цього покинув місце події, спричинивши ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2016 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі та пом`якшивши йому покарання. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому злочині, повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, повернув викрадене майно та відшкодував потерпілій стороні у повному обсязі завдані збитки.

ОСОБА_9 підкреслює, що ОСОБА_8 з дитинства страждає на легку розумову відсталість (олігофренію в ступені легко вираженої дебільності) з емоційно вольовою нестійкістю та періодично проходить лікування. Вказаний діагноз підтверджується висновком судово психіатричної експертизи № 320 від 08.07.2015 року. Відтак, у період інкримінованих йому дій міг та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, але не в повній мірі.

Зважаючи на наявність у справі пом`якшуючих обставин, ОСОБА_7 вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.2, 3 ч.1 ст.65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України, віднесене до категорії середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та стан його здоров`я.

Обставинами, передбаченими ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав рецидив злочинів.

Виходячи з вимог ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Так, пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 порушив умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, скоївши новий злочин, то, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував те, що він по місцю проживання характеризується посередньо, раніше судимий, схильний до злочинної діяльності, свідченням чого є те, що останній уже всьоме притягується до кримінальної відповідальності, даний злочин скоїв під час іспитового строку та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

При цьому, з огляду на висновок судово-психіатричної експертизи № 320 від 08.07.2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у виді примусового амбулаторного лікування у психіатра за місцем відбування покарання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2016 року відносно ОСОБА_8 без зміни.
Головуючий :
Судді: