Справа № 361/2680/15-к
Провадження № 1-кп/361/171/16
У Х В А Л А
ПІДГОТОВЧОГО СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ
=========================================================================
22 квітня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого, судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
потерпілого - ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України
В С Т А Н О В И В:
14.04.2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , яке ухвалою суду від 15.04.2016 року призначене до підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав, що кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, який підсудний вказаному суду.
Потерпілий проти цього не заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_7 вважав не можливим призначати справу до судового розгляду, оскільки його вина не доведена.
Захисник ОСОБА_4 заявила про направлення обвинувального акту прокурору так як той не відповідає вимогам ст. 291 КПК України., оскільки в ньому викладене обвинувачення ОСОБА_7 є неконкретним, не містить викладу конкретних обставин вчинення злочинів, а також в обвинуваченні міститься багато протиріч. Крім того дана справа не підсудна Броварському міськрайонному суду, оскільки останній злочин вчинено на території Білоцерківського району Київської області.
Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового розгляду, приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст.277 КПК України повідомлення про підозру повинно містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрююється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості кожного з обвинувачених, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається з повного обсягу в якому зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, а потім викладається конкретне обвинувачення з вказівкою на кваліфікацію дій згідно КК України, кожному з обвинувачених.
Обвинувальний акт, направлений до суду, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 як того вимагає ст.291 ч.2 п.5 КПК України, не відповідає вищенаведеним вимогам. На думку суду в обвинувальному акті слід викласти фактичні обставини провадження, які були встановлені в ході досудового розслідування, а потім зазначити конкретне обвинувачення щодо кожного з епізодів обвинувачення, тобто вказати в чому конкретно ОСОБА_7 обвинувачується і вказати кваліфікацію його протиправних дій, згідно з статтею КК України, які діяли на час вчинення інкримінованого йому злочину.
На думку суду, органом досудового розслідування, в направленому обвинувальному акті, не конкретно зазначені дані про правову кваліфікацію кримінального правопорушення (об`єктивна сторона кримінального правопорушення) обвинуваченого ,а саме, не вказано конкретного способу вчинення злочину, зокрема не зрозуміло чи ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортного засобу чи у розбійному нападі. При цьому фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено неконкретно, поверхово, вони містять суперечності, що не тільки є порушенням вимог, при складанні обвинувального акту, щодо форми та змісту обвинувального акту, але й грубо порушує право підозрюваних на захист.
Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо підозрюваного, прокурор порушив вимоги чинного законодавства, оскільки відсутність висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а`п.3ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого конкретного обвинувачення, суттєво утруднює з`ясування судом обставин і робить неможливим здійснення ОСОБА_7 захисту своїх прав.
Крім того суд встановив, що дане кримінальне провадження за обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України не підсудне Броварському міськрайонному суду по територіальності, оскільки з обвинувального акту вбачається, що останній епізод тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_7 - був закінчений і виявлений на території Білоцерківського району Київської області, а згідно ч.1 ст..32 КПК України , кримінальне провадження однакових за тяжкістю правопорушень, здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Таким чином, на думку суду, неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. ст..32, 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.
Як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід у виді взяття під варту ОСОБА_7 був обраний вперше 16.01.2015 року, строк дії якого продовжений до 15.05. 2016 року.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За відсутності клопотань сторін про зміну чи скасування запобіжних заходів, у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України строк тримання під вартою ОСОБА_7 вважається продовженим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32 314-316, 369 КПК України, суд, -
У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України , строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, вважається продовженим по 12.06.2016 року, та утримувати його в Київському слідчому ізоляторі УДПС України в м.Києві та Київській області.
Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена, учасниками процесу, до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд, протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1