Справа № 161/8690/16-к Провадження №11-сс/773/146/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції, на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000031,
В С Т А Н О В И В :
06 липня 2016 року старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, а саме 300 купюр номіналом по 100 доларів США, які були вилучені в ході проведення обшуку 04.07.2016 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_10 .
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2016 року в задоволенні даного клопотання слідчого було відмовлено.
Таке рішення слідчого судді було мотивоване тим, що вилучені в ході проведення обшуку кошти не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України і будь яких доказів, які б вказували на їх незаконне походження органами досудового розслідування в ході розгляду клопотання суду надано не було.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор, який брав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції, вказує на її незаконність через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування зазначає, що слідчий судя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, в той же час не взяв до уваги, що вилучені грошові кошти 05.07.2016 року були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні і відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України. Крім цього, слідчим суддею не враховано, що вказані грошові кошти були вилучені саме у квартирі ОСОБА_10 , щодо якого проводиться досудове розслідування за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364 КК України, а ОСОБА_11 особа, яка була присутня на момент проведення обшуку в квартирі, не зміг пояснити походження вказаних коштів.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого і накласти арешт на майно, зазначене в останньому.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав останню та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_12 , яка заперечила проти апеляційної скарги і просила залишити ухвалу слідчого судді без зміни, пояснення слідчого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина 2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170 173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ж ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь якої фізичної або юридичної особи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Дані вимоги закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно були дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13 травня 2016 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000031 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364 КК України.
Статтею 170 КПК України визначено коло суб`єктів, яких суд може тимчасово позбавити можливості відчужувати певне майно, користуватись та розпоряджатися ним, зокрема до яких належать: підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Разом з тим, як було встановлено в ході судового засідання, та підтверджено прокурором і слідчим, ОСОБА_10 , як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час перегляду провадження в суді апеляційної інстанції підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364 КК України, пред`явлено не було.

Крім цього, як вбачається із ухвали, слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту, правомірно встановив, що вилучені під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США відношення, як до останнього, так і до вчинення вищезазначених злочинів не мають.

З наданої в ході судового засідання захисником ОСОБА_11 довідки №07/07-2016 від 07.07.2016 року, розписки, договору оренди житлового приміщення від 15.12.2015 року та договору майнового найму №2 від 16.06.2016 року вбачається, що саме ОСОБА_11 винаймає і проживає у вказаній квартирі, був присутнім під час проведення 04.07.2016 року обшуку в даному приміщенні, а вилучені грошові кошти в сумі 30 000 доларів США були позичені ним у рідного брата ОСОБА_13 для придбання квартири.

При цьому слідчим суддею було правильно встановлено та зазначено в самій ухвалі, що в ході проведення обшуку не було вилучено документів, які б вказували на походження зазначених коштів з інших джерел, що порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, а також не відповідає положенням ст. 92 КПК України, згідно якої саме на слідчого та прокурора покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України.

Будь яких доказів, що вилучені під час обшуку грошові кошти в сумі 30 000 доларів США відповідають критеріям, зазначеним в ст. ст. 98, 167, 170 КПК України, зокрема набуті кримінально протиправним шляхом, отримані власником від надання неправомірної вигоди, стороною обвинувачення суду надано не було і матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, при розгляді клопотання судом з`ясовані всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту і підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених у апеляційній скарзі прокурора немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 170, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції, залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 07 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000031 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: