АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/4962/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2488/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.1, 3 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чугуїв Харківської області, громадянин України, не одружений, офіційно не працюючий, в силу ст. 89 КК України, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч. 3 ст.185 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі,
- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9 обраний запобіжний захід тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27).
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з 22 лютого 2016 року.
Присуджено стягнути з ОСОБА_9 в дохід Державного бюджету України витрати на залучення експерта при проведенні судових товарознавчих експертиз №301 від 18 лютого 2015 року в сумі 246 гривень та №4239 від 3 вересня 2015 року в сумі 123 гривні.
Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.
Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, від відбування якого його звільнено на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.76 КК України. Вирок у відношенні ОСОБА_8 не оскаржений.
Як встановив суд, 4 грудня 2014 року приблизно о 20 годині ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , в гостях у ОСОБА_11 , в одній із кімнат побачив злиток золота, і в цей момент у нього виник злочинний намір направлений на таємне викрадення вказаного майна. Переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно таємно викрав золотий злиток вагою 1 грам, 999 проби, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 301 від 18 лютого 2015 року складає 614 гривень, після чого обернувши викрадене на свою користь, з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 8 лютого 2015 року приблизно о 18 годині ОСОБА_9 , перебуваючи разом з ОСОБА_8 на вулиці Дружби в м. Чугуєві, Харківської області, де під час розмови у останніх раптово виник намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном про яке ОСОБА_9 було достеменно відомо, а саме блискавковідводу, що перебуває на території «ТОВ ПСК Енергобуд» за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, 5-А, після чого останній запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти чуже майно на що отримав добровільну згоду. Після чого вказані особи діючи узгоджено за попередньою змовою групою осіб, повторно для ОСОБА_9 , маючи злочинний намір спрямований на таємне викрадення матеріальних цінностей з метою його подальшого збуту, впевнившись, що вони діють таємно для сторонніх осіб, ОСОБА_9 проник на територію «TOB ПСК Енергобуд», яке розташовано за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, 5-А, шляхом подолання перешкоди у вигляді паркану через який він переліз, а ОСОБА_8 залишився за парканом, спостерігати, щоб їх дії залишалися непоміченими для сторонніх осіб.
ОСОБА_9 , проникнувши на територію «TOB ПСК Енергобуд», реалізуючи свій злочинний намір, заволодів блискавковідводом загальною вагою 250 кг, який по частинам передав через паркан ОСОБА_8 та покинув територію «TOB ПСК Енергобуд».
Після чого, вказані особи з викраденим майном з місця злочину зникли спричинивши потерпілому АК «Харківобленерго» матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.
Крім того, 24 лютого 2015 року приблизно о 18 годині ОСОБА_9 , перебуваючи разом з раніше знайомою особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження за №0001372, на вул. Космонавтів, м. Чугуєва, Харківської області, де під час розмови у останніх, раптово виник намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном, що перебуває в приміщенні буд. АДРЕСА_3 .
Після цього, вказані особи, діючи узгоджено за попередньою змовою, маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення вищевказаного з метою його подальшого збуту та обернення виручених грошових коштів на свою користь, впевнившись, що вони діють таємно, повторно, шляхом пошкодження вікна, проникли у приміщення вищевказаного будинку, де реалізуючи свій злочинний намір таємно викрали зварювальний апарат марки «Telwin Nordinaka 1850», болгарку марки «УШМ- 230/2400», лом міді загальною вагою 15 кг., болгарку марки «УШМ 125/920 Е Арсенал», ударну дріль марки «Макіto Нр 1630 К», чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 4970 гривень 18 копійок, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №157 від 22 квітня 2015 року, після чого, обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення злочину зникли.
На вирок прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, але до початку судового розгляду, на підставі ч.1 ст.403 КПК України, відмовився від апеляційної скарги, про що надав колегії суддів відповідну письмову заяву.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити та застосувати до ОСОБА_9 ст.75 КК України, звільнивши його з-під варти в залі суду. Посилається на те, що судом не враховані ряд обставин, які пом`якшують його підзахисному покарання, а саме щире каяття у скоєному та позитивна характеристика за місцем мешкання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, застосувавши до нього вимоги ст.75 КК України та ч.5 ст.72 КК України. Обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції у повному обсязі не враховано те, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, потерпілі не мають до нього претензій, у зв`язку з відшкодуванням шкоди, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення злочину знаходився у тяжкому матеріальному становищі, а також те, що на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_13 , яка хворіє на ряд хронічних захворювань та потребує коштовного лікування.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року змінити та застосувати до ОСОБА_9 ст.75 КК України, звільнивши його з-під варти в залі суду. Зазначає, що в матеріалах провадження є його заява про те, що він не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_14 . Окрім цього, ОСОБА_14 відшкодував йому матеріальний збиток у розмірі 614 гривень. У зв`язку з чим, вважає, що судом може бути застосовано в якості обставини, що пом`якшує обвинуваченому покарання, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Окрім цього, на його думку, судом першої інстанції також не врахована ще одна пом`якшуюча покарання обставина це щире каяття, яке було вказано в обвинувальному акті у його первісній редакції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора та потерпілого ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та вважали вирок законним, обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались судом. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованих йому правопорушеннях та юридична кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Судом першої інстанції ці вимоги закону були дотримані у повному обсязі.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_9 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суд виходив з обставин справи, даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого.
Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_9 в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, не працює.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд надав належну оцінку у вироку заявам ОСОБА_9 про визнання ним своєї вини, врахувавши те, що вони є формальними і не підтверджені жодними дієвими заходами, які б свідчили про розкаяння обвинуваченого, пославшись, зокрема на відсутність даних про відшкодування спричинених потерпілим збитків. Крім того, суд обґрунтовано вказав і на те, що в ході судового провадження ОСОБА_9 намагаючись зменшити свою вину зазначав, що він не брав майно, окрім проволоки по епізоду крадіжки на території домоволодіння АДРЕСА_3 і лише після допиту свідка, який показав, що крадіжку вони вчинили разом і в подальшому поділили кошти, отримані внаслідок продажу викраденого майна, визнав свою вину у вчиненні даного злочину, що свідчить про нещирість каяття обвинуваченого, оскільки визнання вини мало місце під тиском зібраних доказів. Викладеним спростовуються доводи апеляційних скарг обвинуваченого, захисника та потерпілого про врахування в якості пом`якшуючої покарання обставини визнання обвинуваченим вини та щирого каяття у вчиненому злочині, а також активного сприяння у розкритті злочину.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, в тому числі і ті, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, а також кількість епізодів злочинної діяльності, яка свідчить про схильність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, суд обґрунтовано дійшов висновку, що його виправлення, попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому є неможливим без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Відсутність претензій матеріального характеру зі сторони потерпілих та неподання ними цивільних позовів до обвинуваченого не може бути визнане обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки даних щодо відшкодування спричинених потерпілим збитків, окрім повернення металевих конструкцій ОСОБА_15 та фрагменту мідної проволоки ОСОБА_12 , матеріали справи не містять.
На підтвердження посилань обвинуваченого щодо тяжкого матеріального становища та потребу в лікуванні його матері колегії суддів не надано жодних даних, за якими можливо перевірити такі обставини. При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 є людиною працездатного віку, однак не працює, дані щодо його перебування на обліку у центрі зайнятості відсутні.
За таких обставин, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєних злочинів, а саме того, що ОСОБА_9 вчинено умисний корисливий злочин середньої тяжкості та тяжкі злочини проти власності, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується формально посередньо, спричинені потерпілим збитки не відшкодував у повному обсязі, колегія суддів не вбачає будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання, а наведені вище дані про особу обвинуваченого не є виключними обставинами, а тому не можуть свідчити про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, враховуючи кількість епізодів вчинених обвинуваченим злочинів, розміру спричинених потерпілим збитків, які відшкодовані лише частково шляхом повернення частини викраденого майна.
Отже, призначене обвинуваченому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України. Тому вважати призначене ОСОБА_9 покарання в мінімальних межах санкцій злочинів, у вчиненні яких його визнано винним, та остаточне покарання із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим, явно несправедливим через його суворість, не вбачається, як і не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_16 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, як про це просять апелянти.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_9 без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2016 по 3 листопада 2016 року включно із співвідношення 1 дню тримання під вартою відповідає 2 дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5