АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року, якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської області, що проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді від 31.10.2016 р. та постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволене клопотання слідчого СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ..

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що підтверджується наявними вагомим доказами. Взято до уваги і те, що прокурором доведено наявність ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів слідства та суду, скоїти інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, про тиск на яких вже повідомляли слідчому.

Проаналізувавши у сукупності всі обставини справи, що підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та застосував до підозрюваного для запобігання вищевказаним ризикам запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що вищезазначена ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального законодавства.

Вказує, що згідно наданим матеріалам досудове розслідування щодо його підзахисного було розпочате на підставі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000122 від 20.04.2016 року, в той час як постанова про виділення відповідних матеріалів досудового розслідування складена 30.09.2015 року.

Крім того, у вищезгаданому кримінальному провадженні, яке вже передане до суду, ОСОБА_8 має статус свідка вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а саме вбивства ОСОБА_12 , що підтверджується зокрема показаннями свідків, протоколами допиту та проведення слідчого експерименту від 09.06.2016 року за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висновком експерта №12/4.6/3.1/3.2-383 від 21.07.2016 року.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що з тих самих матеріалів та доказів, з яких у кримінальному провадженні №0000122 слідчий та прокурор дійшли висновку про те, що ОСОБА_8 є свідком хуліганських злочинних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , ті самі слідчий та прокурор дійшли у даному кримінальному провадженні прямо протилежного висновку про те, що ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_12 вчиняли хуліганські дії щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

На думку захисника, з цього випливає, що слідчий та прокурор завідомо незаконно, за відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, притягнули ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та ініціювали обрання щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу, що слідчий суддя залишив поза увагою.

Також вказує, що відповідно до ст. 107 КПК України заявляв клопотання про застосування технічних засобів фіксації при вирішені питання про обрання запобіжного заходу, втім такі дії судом проведені не були.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, що апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав; думку прокурора який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 вимог процесуального закону дотримався не в повному обсязі.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, достатньо обґрунтованої для застосування до нього запобіжного заходу, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 289 КК України, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про вжиття щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з яким колегія суддів погоджується, як і з висновком слідчого судді про наявність щодо цього підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме певної ймовірності того, що він може переховуватися від слідства, скоїти інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого та свідків.

З цих підстав доводи апелянта щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення оцінюються колегією суддів критично. Також враховується, що вчинення відносно особи хуліганських дій не виключає можливості одночасного вчинення хуліганських дій і самою цією особою.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням слідчого судді про необхідність утримання від встановлення альтернативної застави при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 , зважаючи на наступне. Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання особи під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя може утриматися від встановлення підозрюваному застави у визначених випадках, коли обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. ст. 177, 178 КПК України, виключають можливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі як альтернативного.

З цими положеннями національного законодавства кореспондує правова позиція Європейського суду з прав людини, висловлена зокрема у його рішеннях від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" про те, що при вирішення питання про доцільність попереднього ув`язнення особи національні суди зобов`язані розглянути можливість альтернативних, менш обтяжливих запобіжних заходів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, формально посилаючись на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, що дають йому право не визначати розмір застави у випадку підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з насильством або погрозою застосування насильства, у той же час не наводить будь-якого обґрунтування того, які підстави та обставини з числа передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, та чому саме, він вважає такими, що виключають можливість визначення розміру застави ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Натомість, як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_8 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався та відомостями про нього УІЗ ГУНП України в Дніпропетровській області не володіє (а.с. 45), працює та за місцем роботи характеризується позитивно. Інкриміноване йому кримінальне правопорушення було пов`язане з погрозою застосування насильства, втім фактично таке насильство до інших осіб застосоване не було, і заподіяння шкоди життю та здоров`ю таких осіб дії ОСОБА_8 не потягли. Також колегією суддів приймається до уваги, що існує значний розрив у часі між днем вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, - 20.04.2016 р., - та днем апеляційного розгляду, що перевищує шість місяців, на протязі якого ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, постійно з`являвся на виклики слідчого, при цьому відсутні об`єктивні відомості про те, що за цей час він вчинив або намагався вчинити будь-які дії на шкоду слідству, а також що до або після 20.04.2016 р. цим підозрюваним були вчинені інші кримінальні правопорушення.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлені щодо ОСОБА_8 , головною мірою грунтуються на міркуваннях тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та їх вагомість є обмеженою, а достатніх підстав для утримання від застосування до ОСОБА_8 альтернативної застави на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України не вбачається.

З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у відповідній частині, з постановленням у цій частині нової ухвали, якою визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що дорівнює 72.500, 00 грн., який колегія суддів вважає достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, та покладенням на підозрюваного у разі внесення застави обов`язків з числа передбачених ст. 194 КПК України.

Посилання апелянта на процесуальні порушення, що на його думку були допущені, не стосуються суті оскаржуваної ухвали, а отже не є підставою для скасування цього судового рішення в цілому. Доводи апелянта щодо нездійснення технічної фіксації при розгляді питання слідчим суддею матеріалами справи не підтверджуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, скасувати в частині не визначення розміру застави.
Постановити у цій частині нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) мінімальних заробітних плат, що дорівнює 72.500, 00 грн. (сімдесят дві тисячі п`ятсот гривень).
Встановити, що у разі внесення застави на ОСОБА_8 покладаються наступні обов`язки:

-не відлучатися за межі м. Кам`янське без дозволу слідчого або прокурора;

-повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи;

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками;

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право виїзду з України та в`їзду в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4