11-кп/775/303/2016(м)
241/657/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000156 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Портівське Першотравневого району Донецької області, громадянина України, не працюючого, судимого: вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 11.03.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки) з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 11 березня 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що 26 березня 2016 року о 22.00 годині, з метою викрадення чужого майна, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_6 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через вікно у якому відсутнє скло, проник до недобудованого будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння, де руками з горища зазначеного будинку став стягувати одну за одною дошки, які належить ОСОБА_9 , а саме: дошку не обрізну (сосна) у кількості 20 штук, довжиною 4,5 метра, товщиною 25 мм. та шириною 15-20 см., що складає 0.4 куб.см., загальною вартістю 680 гривень та складати їх на підлогу в кімнаті вказаного будинку, які в подальшому виніс через зазначене вікно вищевказаного будинку, привласнивши викрадене майно та розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 680 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду в частині встановлених судом фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності його винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості злочину та даним про його особу, призначити більш м`яке покарання з застосуванням ст.ст.69,69-1 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок в цій частині є незаконним, суд належним чином не врахував обставини, що мають істотне значення для вирішення цього питання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що завдану шкоду відшкодував в повному обсязі, потерпілий не має до нього ніяких претензій, проживає разом з тіткою та хоча і не працює офіційно, але має тимчасові заробітки та є єдиним годувальником в сім`ї.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про необгрунтованість апеляційної скарги та законність вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, був зроблений на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ч.2 ст.394, ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання, то колегія суддів вважає, що вони не є слушними, так як спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до правових позицій, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином врахував обставини вчиненого злочину, його ступінь тяжкості, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, скоїв злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком (іспитового строку), майже одразу ж після його проголошення, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та стійку схильність до вчинення злочинів певної категорії, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та призначив йому мінімальне покарання в рамках санкції закону України про кримінальну відповідальність, яке на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам та меті, передбаченими ст.ст.50,65,71 КК України.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання, як на це вказує обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому доводи останнього є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області