Ухвала
іменем україни
11 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000075 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2015 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Вирішено питання про речові докази.

Апеляційним судом ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, детально викладених в ухвалі, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, працюючи на посаді інспектора відділення оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод та дізнання Державтоінспекції по обслуговуванню адміністративної території м. Запоріжжя управління ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою та представником влади, діючи умисно, 09 серпня 2011 року приблизно об 11.30 год. біля магазину по вул. Космічній, 87 в м. Запоріжжі отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду на загальну суму 4500 грн за відмову в порушенні кримінальної справи щодо останнього та повернення йому автомобіля.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 74 КК постановив не вирок, а ухвалу. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення, оскільки свої доводи щодо неправильного застосування закону Україні про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 74 КК, прокурор виклав у судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, доводи якої зводились до неправильної перекваліфікації діяння ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 368 КК, оскільки на день скоєння злочину (09 серпня 2011 року) отримана ним неправомірна вигода в сумі 4500 грн становила значний розмір, що відповідало диспозиції ч. 2 цієї статті. Крім того, у доповненнях до скарги прокурор наводив аргументи щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, просив апеляційний суд постановити свій вирок та засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК. При цьому про порушення місцевим судом приписів ч. 5 ст. 74 КК у апеляційній скарзі прокурором не зазначалось.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Зокрема апеляційним судом в ухвалі наведено переконливі мотиви необґрунтованості доводів прокурора викладених в апеляційній скарзі стосовно кримінально-правової оцінки діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 368 КК та закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу, з якими погоджується й колегія суддів.

Разом із тим апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції постановив не вирок, а ухвалу, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 74 КК. Проте, як слушно зазначено в ухвалі, апеляційний суд з огляду на приписи ч. 1 ст. 404 КПК позбавлений можливості втручання у рішення суду першої інстанції, оскільки прокурор у своїй апеляції не послався на ці обставини, як на підстави для скасування ухвали.
Відповідно до наявного у матеріалах справи звукозапису, під час судового засідання прокурор частково підтримав апеляційні вимоги та просив призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. При цьому жодних аргументів щодо невідповідності вимогам закону процесуального порядку розгляду кримінального провадження, а також форми судового рішення, як підстави для його скасування, прокурор не навів. Отже доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є неприйнятними.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2015 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3