Справа № 496/158/16-к
Провадження по справі № 1кп/433/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 30.05.2015 року за № 0000624, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася в м. Одесі, має вищу освіту, працює директором приватного підприємства, заміжня, має неповнолітню дитину 2001 року народження, не судима, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ,

-у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

У С Т А Н О В И В:
30 травня 2015 року близько 12 години ОСОБА_5 , знаходячись в с. Дачне, СК «Чайка» по вул. Основна, в ході словесної сварки з ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно нанесла йому кілька ударів фрагментом металевої арматури по спині, голові та один удар по лівій нозі, від чого ОСОБА_7 впав на землю, після чого нанесла ще один удар по лівій стопі потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого переламу верхньої треті лівої малоберцової кістки, закритої травми грудної клітини справа, забою м`яких тканин і саден лівої вушної раковини, лівого ліктьового суглобу, лівої стопи.

Своїми діями, які виразилися в заподіянні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 , не визнавши себе винною у вчиненні інкримінованого злочину, в судовому засіданні показала, що потерпілого не била і тілесних ушкоджень йому не спричиняла. Вона є головою ініціативної групи членів дачного кооперативу, які вимагали позбавлення ОСОБА_7 посади голови правління. У зв`язку з цим зверталася зі скаргами до правоохоронних і контролюючих органів щодо ОСОБА_8 , а також щодо свідків сторони обвинувачення. 30 травня 2015 року близько 12 години разом з чоловіком, донькою, сином і знайомим ОСОБА_9 приїхали до своєї дачі по вул. Основна в СК «Чайка», але не змогли заїхати автомобілем у гараж, оскільки біля їх ділянки за вказівкою голови кооперативу ОСОБА_7 зводилася огорожа у вигляді бордюру, встановлена металічна арматура. Вона разом з чоловіком стали руйнувати огорожу, щоб звільнити в`їзд на присадибну ділянку. Через нетривалий проміжок часу на своєму автомобілі під`їхав ОСОБА_8 , який став скандалити, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, на що вони з чоловіком відповідали. Потім ОСОБА_8 став телефонувати їх сусіду ОСОБА_10 (батьку свідка ОСОБА_11 ), який підійшов до них через 3-5 хвилин і разом з ним вони зайшли у двір, а ОСОБА_8 залишився на вулиці. Припускає, що ОСОБА_8 міг отримати тілесні ушкодження під час падіння, і не 30 травня 2015 року, а пізніше, оскільки в той день після сварки він самостійно ходив, керував автомобілем.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою, її вина у скоєнні злочину у викладеному у вироку обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що він був головою правління садового кооперативу «Чайка», в якому розташований дачний будинок сім`ї ОСОБА_12 . 30.05.2015 року він на власному автомобілі їхав по вул. Основній, де робітники за його розпорядженням встановлювали бордюр для укріплення перехрестя цієї вулиці з ОСОБА_13 провулком. Біля ділянки ОСОБА_12 побачив, що обвинувачена і її чоловік руйнували встановлений бордюр, обвинувачена витягувала із землі арматуру металеві прути, що встановлювалися для утримання опалубки дороги. Коли він проїхав повз, ОСОБА_12 кинула арматуру, влучивши в задню частину автомобіля. Він зупинися, вийшов з машини і став дорікати ОСОБА_12 . В цей час підбіг чоловік ОСОБА_12 , став його штовхати, а обвинувачена, знаходячись позаду нього, нанесла кілька ударів металевим прутом (арматурою) по тілу і по лівій нозі, перебивши гомілкову кістку. Він впав на землю, а зверху на нього впав чоловік ОСОБА_12 . Обвинувачена ще раз вдарила його в область стопи, потім покликала чоловіка і той піднявся. Після цього підійшли люди. Він викликав міліцію, пізніше звернувся до лікарні, де йому була надана медична допомога, а наступного дня був госпіталізований з приводу отриманого перелому нижньої кінцівки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 30.05.2015 року приїхав до батьків в дачний кооператив «Чайка» і зустрів біля магазина на вул. Основній ОСОБА_14 . Він бачив, що біля будинку ОСОБА_12 знаходились робочі і обвинувачена з чоловіком голосно обурювалася, що було покладено бордюр біля їх ділянки. В цей час по вулиці їхав голова кооперативу ОСОБА_8 , в автомобіль якого ОСОБА_12 кинула арматурний прут. ОСОБА_8 зупинився, вийшов із автомобіля, між ним і ОСОБА_12 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 взяв чоловіка ОСОБА_12 за одяг. Обвинувачена, знаходячись позаду потерпілого, нанесла йому з розмаху приблизно 4-5 ударів арматурним прутом по спині і 1-2 удари в область гомілки лівої ноги, після чого ОСОБА_8 і ОСОБА_15 упали на землю та майже одразу піднялись. Після цього ОСОБА_8 став хромати на ліву ногу, спираючись при ходьбі на здорову праву ногу. Підійшовши разом з ОСОБА_14 і ОСОБА_16 до місця події, він (свідок) побачив у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді крововиливу на голові в області вуха.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що 30.05.2015 року близько 12 години разом з ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , знаходячись на вул. Основній в дачному кооперативі «Чайка», з відстані близько 50 м спостерігали, що обвинувачена з чоловіком розбирали бордюр, встановлений раніше біля їх будинку. Коли повз них проїхав голова кооперативу ОСОБА_8 , ОСОБА_18 кинула в його автомобіль металеву арматуру. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля і став сперечатися із ОСОБА_12 і її чоловіком. Поки потерпілий і чоловік ОСОБА_12 зчепились між собою, обвинувачена підійшла до потерпілого ззаду з лівого боку і нанесла йому арматурним прутом 4-5 ударів по спині і по нозі, після чого ОСОБА_8 і ОСОБА_19 впали, а обвинувачена продовжувала наносити удари потерпіолому. Бійка тривала короткий час і, піднявшись, ОСОБА_8 став хромати. Підійшовши разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_16 до місця події, він побачив на одязі потерпілого сорочці і штанях сліди від арматурного прута, а також бачив у нього кров в області вуха.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що 30.05.2015 року в денний час разом з ОСОБА_10 и ОСОБА_14 на вул. Основній в дачному кооперативі «Чайка» спостерігав, що обвинувачена ламала встановлений біля її ділянки бордюр і кинула металевий арматурний прут в проїхавший по вулиці автомобіль ОСОБА_8 . Потерпілий вийшов з машини і між ним та подружжям ОСОБА_12 виникла сварка. Потерпілий і ОСОБА_19 схопили один одного, штовхалися, а ОСОБА_18 , знаходячись ззаду зліва від ОСОБА_8 , нанесла йому арматурним прутом 3-4 удари по тілу і 1-2 удари по нозі нижче коліна, після чого той упав, а зверху на нього чоловік ОСОБА_12 . Майже одразу чоловіки піднялися, і після цього він (свідок) бачив, що потерпілий стояв, спираючись на свій автомобіль.

У суду відсутні підстави для сумнівів у правдивості показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 і ОСОБА_20 , а сторона захисту, заявляючи про їх неправдивість, не навела ніяких обґрунтованих доказів щодо цього. Письмові заяви обвинуваченої в правоохоронні та контролюючі органи щодо перевірки підприємницької і іншої діяльності вказаних свідків і сама перевірка такої діяльності (т. 1 ар. 224-230), відомості про укладення між ними договору купівлі-продажу (т. 1 ар. 242-245) ніяким чином не свідчать про неправдивість їх показань у цьому кримінальному провадженні. Судом також враховується, що покази свідків узгоджуються з іншими доказами сторони обвинувачення, які викладені у вироку нижче. Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показів свідків не встановлено. Деякі розбіжності відносно викладених ними характеру розвитку подій обумовлені особистим сприйняттям кожним тих моментів, що вони спостерігали, а тому відсутні підстави для визнання показів цих свідків недостовірними.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заяви обвинуваченої про неправдивість пояснень вказаних свідків пов`язані з обраною нею позицією захисту, і не бере ці заяви до уваги.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_21 пояснив, що наприкінці травня 2015 року у складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце події до садового кооперативу «Чайка» за заявою потерпілого ОСОБА_7 . На місці ОСОБА_8 пояснював, що ОСОБА_22 в ході конфлікту нанесла йому удари по тілу фрагментом металевої арматури, при цьому в момент удару в область гомілки він відчув гострий біль. ОСОБА_8 ходив самостійно, але кульгав, скаржився на біль у нозі, на голові в області вуха була кров, а одяг був брудний. Також ОСОБА_8 показав йому сліди побиття на спині крововиливи лінейної форми, а також ушкодження на автомобілі вм`ятину, яка, на його погляд, могла утворитися від удару арматурою.

Під час досудового розслідування були оглянуті 2 металевих арматурних прута довжиною 40 см. і 44 см. (т. 1 ар. 109-110), які були надані слідчому потерпілим (т. 1 ар. 153). В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ці предмети він підібрав на місці події і через деякий час передав слідчому для приєднання до матеріалів кримінального провадження, оскільки одним з цих прутів ОСОБА_18 наносила йому удари і спричинила тілесні ушкодження.

Відповідно до виписного епікрізу з історії хвороби 30.05.2015 року ОСОБА_23 самостійно звернувся в Біляївську ЦРЛ, де йому була надана перша медична допомога, а 31.05.2015 року по 23.06.2015 року був госпіталізований до травматологічного відділення Військово-медичного клінічного центру м. Одеси з приводу уламкового перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків до переду (т. 1 ар. 114).

Також ОСОБА_7 надана виписка з журналу прийому Військово-медичного клінічного центру м. Одеси, з якого видно, що мається запис № 623 від 30.05.2015 року про звернення ОСОБА_7 з приводу тілесних ушкоджень, огляд його хірургом і направлення для проведення лабораторних та інших досліджень (т. 2 ар. 19-20).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 230 у ОСОБА_7 були виявлені ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому верхньої треті лівої малоберцової кістки, закритої травми грудної клітини справа, забою м`яких тканин і саден лівої вушної раковини, лівого ліктьового суглобу, лівої стопи. Вказані ушкодження могли утворитися 30.05.2015 року від дії тупих твердих предметів, як з обмеженою, так і з переважною поверхньою (т. 1 ар. 116-118).

Стороною захисту в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання висновку експерта недопустимим доказом, оскільки постанова слідчого про призначення експертизи датована 02.06.2015 року (т. 1 ар. 115), а у висновку зазначено, що експертиза проводилась на підставі постанови слідчого від 20.08.2015 року. Однак, зазначене протиріччя було усунуто судом шляхом допиту судово-медичного експерта ОСОБА_24 , який пояснив, що припустився технічної помилки при зазначенні дати. Фактично він проводив експертизу на підставі постанови слідчого від 02.06.2016 року, однак у висновку помилково вказав не дату постанови, а дату надходження до нього матеріалів для проведення експертизи. Пояснення експерта суд вважає достовірними і такими, що дають підставу для визнання необґрунтованими доводів сторони захисту щодо недопустимості доказу.

Також в судовому засіданні експерт підтвердив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли бути спричинені дією тупого твердого предмету, тобто в результаті удару, і не могли утворитися при інших обставинах - при падінні або підвертанні ноги. Такий висновок експерт обґрунтував механізмом утворення саме осколкового перелому, який був виявлений у потерпілого.

Крім цього, експерт пояснив, що при утворенні такого перелому ОСОБА_7 міг деякий час самостійно пересуватись, без сторонньої допомоги, але відчувати при цьому хворобливість в місці травми, оскільки малоберцова кістка формує гомілковостопний суглоб, але не приймає на себе навантаження в результаті ходьби і руху.

Ще однією підставою для визнання вказаного висновку СМЕ недопустимим доказом сторона захисту вказує відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, які досліджувалися експертом. Однак, суд зважає на те, що стороною захисту не заявлялось клопотання про долучення або надання тимчасового доступу до будь-яких медичних документів, як не заявлялось і клопотання про проведення додаткової, повторної або комісійної СМЕ. Натомість, стороною обвинувачення суду надані копії виписного епікризу із історії хвороби № 8868 стаціонарного хворого ОСОБА_7 та листка непрацездатності (т. 1 ар. 113-114), якими підтверджується перебування потерпілого на лікуванні з приводу отриманої ним травми. Висновок судово-медичної експертизи № 230 відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 101, 102 КПК України і отриманий в порядку, встановленому КПК України. За клопотанням сторони захисту експерт був допитаний в судовому засіданні і надав роз`яснення щодо свого висновку. Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання цього висновку СМЕ недопустимим доказом.

При проведенні слідчого експерименту 18.11.2015 року потерпілий ОСОБА_7 продемонстрував механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_5 (т. 1 ар. 51-56). Результати цієї слідчої дії відображені у відповідному протоколі і фототаблиці та відповідають показам потерпілого в судовому засіданні. Суд визнає вказаний доказ допустимим, оскільки він складений у відповідності з вимогами КПК України і завірений підписами слідчого, що склав протокол, потерпілим і двома понятими. Відсутність в протоколі підпису статиста не тягне за собою недопустимість цього доказу, як на тому наполягає сторона захисту.

Аналогічну слідчу дію (слідчий експеримент) було проведено з потерпілим 25.11.2015 року, але в присутності свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , які не висловили зауважень чи заперечень з приводу обставин, на які вказував потерпілий ОСОБА_7 (т. 1 ар. 132-137).

В результаті проведення судово-медичної експертизи (висновок № 337) встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого могли бути заподіяні дією металевого предмета, як це продемонстровано при проведенні слідчого експерименту. Таким предметом могли бути металеві фрагменти арматури. Забій ліктьового суглоба у потерпілого міг бути заподіяний ударами металевою арматурою в область суглоба або при падінні на лівий ліктьовий суглоб з положення стоячи (т. 1 ар. 125-128).

Висновки судово-медичних експертиз узгоджуються з поясненнями потерпілого, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 щодо механізму утворення тілесних ушкоджень.

Під час огляду автомобіля «Форд Фокус» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , виявлено сліди механічного ушкодження транспортного засобу у вигляді вм`ятини і подряпини на кришці багажнику зліва (т. 1 ар. 138-142). Результати огляду автомобіля узгоджуються з показами потерпілого і свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 щодо поведінки обвинуваченої, що передувала сварці між нею та потерпілим кидання нею металевого арматурного прута по автомобілю ОСОБА_8 . В судовому засіданні потерпілий підтвердив, що виявлені на автомобілі пошкодження виникли 30.05.2015 року після того, як ОСОБА_22 кинула по ньому арматурним прутом.

Стороні захисту суд надав можливість допитати заявлених нею свідків.

Свідок сторони захисту ОСОБА_25 , чоловік ОСОБА_22 , в судовому засіданні заперечував побиття ОСОБА_7 обвинуваченою 30.05.2015 року. Він пояснив, що приїхавши разом з дружиною, дітьми і приятелем на дачу, побачив, що на вулиці біля його ділянки робітники за вказівкою ОСОБА_8 звели бордюр, який загороджував в`їзд до гаражу. Разом з обвинуваченою він став розбирати бордюр. В цей час по вулиці їхав на автомобілі ОСОБА_8 , побачивши їх, зупинився і вийшов з автомобіля. Після цього між ними і ОСОБА_8 кілька хвилин тривала словесна сварка, але без побиття і рукоприкладства. ОСОБА_8 зателефонував і до нього підійшли ОСОБА_14 і ОСОБА_10 . Після інциденту ОСОБА_8 ходив, керував автомобілем, ознак переламу ногу у нього не спостерігалося.

Свідок ОСОБА_26 показала, що обвинувачена її мати. 30.05.2016 року вона з родиною приїхала на дачу, але не змогли заїхати в гараж, оскільки біля їх ділянки було збудовано бордюр. Батьки залишились на вулиці, а вона зайшла у двір. Почувши крики, вийшла і побачила, що її батьки сваряться з ОСОБА_8 , який наполягав, що бордюр ламати не можна. Сварка продовжувалася 5-10 хвилин і після її закінчення ОСОБА_8 поїхав з місця події на своєму автомобілі.

Неповнолітній свідок ОСОБА_25 , син обвинуваченої, показав, що 30.05.2016 року з батьками, сестрою і знайомим батьків приїхали на дачу і побачили, що перед в`їздом в гараж було укладено високий бордюр. Він з батьками став розбирати бордюр, а сестра з приятелем зайшли у двір. В цей час під`їхав ОСОБА_8 , вийшов з автомобіля, став кричати, ображати його і батьків. Потім він разом з батьками зайшов у двір, а ОСОБА_8 залишився на вулиці.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що наприкінці травня 2015 року разом з сім`єю ОСОБА_12 приїхав до них на дачу. На вулиці перед ділянкою ОСОБА_12 робітники будували бордюр, який перекривав в`їзд до гаражу. Він (свідок) разом з дочкою ОСОБА_12 зайшов у двір, а подружжя ОСОБА_12 залишилися на вулиці і з`ясовували відносини з під`їхавшим на автомобілі ОСОБА_8 . Вони скандалили протягом 5-10 хвилин, після чого розійшлися.

Свідок ОСОБА_27 пояснила суду, що 30.05.2015 року близько 12 години йшла по вул. Основна з магазину і бачила, що подружжя ОСОБА_12 руйнували бордюр, встановлений перед в`їздом в їх гараж. По вулиці їхав автомобіль, зупинився біля ОСОБА_12 і з нього вийшов ОСОБА_8 . Між ОСОБА_8 і подружжям ОСОБА_12 відбулася сварка, яка тривала близько 5 хвилин, після чого всі розійшлися. Через кілька днів після цього бачила, як ОСОБА_8 керував автомобілем.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні показав, що 30.05.2016 року в денний час бачив на вул. Основній біля ділянки ОСОБА_22 , як обвинувачена сварилася з ОСОБА_7 . Чим завершився конфлікт, він не бачив.

Свідок ОСОБА_29 показала, що ОСОБА_7 в 2015 році побив її, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження. Вона не була очевидцем отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, але після 30.05.2015 року неодноразово бачила його виконуючим господарські роботи і керуючим автомобілем.

Даючи оцінку зазначеним показанням свідків сторони захисту, суд враховує, що деякі з них є членами сім`ї обвинуваченої, інші - підтримують дружні стосунки з обвинуваченою і мають неприязні відносини з потерпілим. Крім того, суд враховує, що сварка і побиття потерпілого тривало короткий час, протягом кількох хвилин. Тому свідки могли не бути очевидцями всього розвитку подій і, зокрема, спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Про такі обставини (відсутність відомостей як про сам конфлікт, так і про його завершення) повідомили свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Що ж стосується викладених у вироку показів інших свідків захисту, то суд зважає на те, що ці показання суперечать іншим викладеним у вироку об`єктивним доказам, в тому числі висновкам судово-медичних експертиз. Тому суд приходить до висновку, що показання свідків про непричетність ОСОБА_5 до побиття ОСОБА_7 є неправдивими, даними з наміром сприяти обвинуваченій уникнути кримінальної відповідальності за скоєний нею злочин.

Під час досудового розслідування слідчим до матеріалів кримінального провадження в якості доказів були долучені 8 фотознімків, наданих йому потерпілим ОСОБА_7 , щодо яких складено протокол огляду (т. 1 ар. 129-131, 154). В судовому засіданні потерпілий пояснив, що на фотознімках зображені отримані ним 30.05.2015 року тілесні ушкодження. Крім того стороною захисту в судовому засіданні було надано фотознімки (т.1 ар. 235-241) із зображенням потерпілого, інших осіб, будівель які, на думку обвинуваченої, є доказами її невинуватості у вчиненні злочину.

Даючи оцінку вказаним доказам, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено: доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 99 КПК України матеріали фотозйомки можуть належати до доказів у формі документів, якщо вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Із змісту ст.ст. 241, 242 КПК України, наявність у потерпілого тілесних ушкоджень встановлюється у кримінальному провадженні шляхом: 1) проведення судово-медичної експертизи; 2) здійснення освідування особи слідчим, прокурором для виявлення на тілі слідів кримінального правопорушення, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. При цьому освідування проводиться на підставі постанови прокурора, його фіксування може здійснюватися шляхом фотографування, а про його проведення складається протокол згідно з вимогами КПК України.

Проведення огляду місцевості, будівель також проводяться слідчим, прокурором і регламентується положеннями ст. 237 КПК України.

Таким чином, для проведення освідування потерпілого на наявність у нього тілесних ушкоджень, або для проведення огляду місцевості чи будівель - потерпілому, стороні захисту необхідно було б звернутися з відповідним клопотанням до слідчого чи прокурора. Однак, таке клопотання слідчому, прокурору не надавалось.

Тобто, надані потерпілим та стороною захисту фотознімки, походження і дата здійснення яких не встановлені, не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки здобуті поза межами Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України надані потерпілим і стороною захисту фотознімки суд визнає недопустимими доказами, які не можуть бути використані при прийнятті рішень у кримінальному провадженні.

Аналіз досліджених доказів дає суду підстави для висновку, що між обвинуваченою ОСОБА_5 і потерпілим ОСОБА_7 на протязі кількох років існують взаємні неприязні відносини, обумовлені діяльністю ОСОБА_8 на посаді голови правління садівничого товариства. За заявами ОСОБА_5 та інших членів товариства щодо ОСОБА_7 правоохоронними органами зареєстровано кілька кримінальних проваджень, судами розглядались цивільні справи, про що свідчать листи начальника ГУ МВС України в Одеській області та прокурора Одеської області, копії судових рішень (т. 1 ар. 212-216, 220-223, 232-234).

30.05.2015 року під час сварки, що виникла між ОСОБА_7 та подружжям ОСОБА_5 , обвинувачена умисно нанесла потерпілому декілька ударів металевим арматурним прутом по різним частинам тіла, в тому числі і по гомілці лівої ноги, спричинивши закритий перелам верхньої треті лівої малоберцової кістки та інші тілесні ушкодження.

Надані стороною обвинувачення докази доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом з тим, з урахуванням досліджених доказів, в тому числі планів земельних ділянок, наданих стороною захисту (т. 2 ар. 21-23), суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення припущена неточність при визначенні місця скоєння злочину. Так, в обвинувальному акті вказано, що злочин було вчинено біля магазину по вул. Основна в СК «Чайка». Однак, судом встановлено, що фактично тілесні ушкодження ОСОБА_7 спричинено на вул. Основній, неподалік від магазину, але не в безпосередній близькості від нього. Тому вказана неточність усунута судом при ухваленні вироку, що ніяким чином не впливає на права обвинуваченої і не погіршує її становище.

Обвинувачена ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем мешкання характеризується позитивно (т. 1 ар. 144), має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того ОСОБА_5 має престарілого члена сім`ї (свекруху) ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка потребує піклування та догляду (т. 1 ар. 35-37).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує, що вчинений нею злочин є злочином середньої тяжкості, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді обмеження волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винної, яка має на утриманні неповнолітню дитину віком старше 14 років, престарілого члена сім`ї, що потребує піклування, суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, із застосуванням випробування відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, але в умовах належного контролю за її поведінкою і виконанням обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_22 матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування в сумі 2956,98 грн., витрат на пальне в сумі 1250 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_5 позовні вимоги в судовому засіданні не визнала.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 винна у скоєнні злочину відносно потерпілого, спричинила йому тілесні ушкодження, з приводу яких потерпілий пройшов курс лікування.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченої, суд враховує характер спричиненої потерпілому моральної шкоди і пов`язаних з нею моральних страждань, характер відносин, які склалися між потерпілим і обвинуваченою, і вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000 грн.

Що стосується вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченої відшкодування матеріальної шкоди, яку складають витрати на лікування, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 92 КПК України, обов`язок доказування виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням покладається на слідчого, прокурора, а у встановлених КПК випадках на потерпілого.

Згідно з наданих потерпілим копії лікарняного листа (т. 1 ар. 49), після отримання тілесних ушкоджень він знаходився на стаціонарному лікуванні з 31.05.2015 року по 23.06.2015 року з діагнозом закритий перелам лівої малоберцової кістки.

Під час лікування потерпілому призначались медичні препарати. Факт придбання ліків та їх вартість підтверджені наданими ОСОБА_7 касовими чеками.

Разом з тим потерпілим не було надано доказів того, що всі медичні препарати, зазначені в касових чеках, були придбані саме для лікування наслідків травми, а не в зв`язку з лікуванням інших наявних у нього захворювань. Так, в наданих потерпілим касових чеках вказані медичні препарати, які, на думку суду, не мають відношення до лікування травми серцеві, льодяники декатилен, солпадеїн, прополіс, фосфалюгель, каплі для носа, мінеральна вода та інші. Крім того, більша частина касових чеків були видані після закінчення лікування потерпілим, тобто після 23.06.2015 року.

Вимоги потерпілого щодо відшкодування витрат на пальне також не були ним обґрунтовані. Доказів того, що придбання пального відповідно до касових чеків 25.06.2015 року, а також в липні і вересні 2015 року (тобто після закінчення стаціонарного лікування) було здійснено саме потерпілим і у зв`язку з необхідністю, обумовленою станом його здоров`я, суду надано не було.

Тому суд вважає, що позовні вимоги потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначивши покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 (дві тисячі) грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1