АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Фастівського р-ну Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у тому, що він 16 жовтня 2012 року близько 10 години 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у другій умовній смузі проїзної частини вулиці Ентузіастів у напрямку б-ру Давидова від вул. М.Раскової в м. Києві зі швидкістю приблизно 74.44-81.54 км/год. В цей час, ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в зустрічному напрямку в другій умовній смузі проїзної частини вул. Ентузіастів у напрямку вул. М.Раскової від б-ру. Давидова в м. Києві та, увімкнувши показник лівого повороту, зупинився в місці, призначеному для розвороту транспортних засобів, напроти буд. №7 з метою виконання маневру лівого повороту для заїзду у двори, при цьому даючи дорогу транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку. Проїзна частина вул. Ентузіастів умовно розділена по дві смуги для руху транспортних засобів в обох напрямках, на якій міститься дорожня розмітка 1.3, 1.11 ПДР України. Максимально дозволена швидкість руху на даній ділянці дороги становить 60 км/год.

Дочекавшись, що в зустрічному напрямку транспортні засоби проїхали, а автомобіль «BMW-X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на безпечній відстані від автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух керованого ним автомобіля, виконуючи маневр лівого повороту з метою заїзду у двори вказаного будинку.

Під час руху водій ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: п.10.1. ПДР України - «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.12.4. ПДР України - «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год». Порушення вищевказаних вимог з боку водія ОСОБА_11 виразилось в тому, що він керуючи автомобілем «BMW-X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з перевищенням максимально дозволеної в населених пунктах швидкості, а саме 74.44-81.54 км/год., чим проігнорував вимоги п.12.4 ПДР України.

Продовжуючи рух з порушенням вимог ПДР України і наближаючись до буд. №7, розташованого по вул. Ентузіастів в м. Києві, ОСОБА_6 виявив попереду автомобіль «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на безпечній до нього відстані - 64.1 метр (при умові, що швидкість руху автомобіля «BMW- Х5» становить 60 км/год.), і виконував маневр лівого повороту та рухався зліва направо по відношенню до руху автомобіля «BMW-X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , пересікаючи смугу його руху, при цьому одразу застосував екстрене гальмування та вивернув кермо автомобіля праворуч, змістившись у першу умовну смугу, тобто в бік руху автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D», передня частина якого знаходилась за межами проїзної частини.

При цьому водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.10.1 ПДР України, оскільки у разі застосування гальмування, без зміни напрямку руху, автомобілі могли безперешкодно продовжити рух без контакту між собою, а автомобіль «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вже залишив смугу руху автомобіля «BMW- Х5», тобто водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти зіткнення вказаних транспортних засобів шляхом вибору дозволеної швидкості руху - 60 км/год та застосування гальмування без зміни напрямку руху.

Внаслідок порушень ОСОБА_6 вимог ПДР України, за межами проїзної частини відбулось зіткнення лівою передньою частиною автомобіля «BMW-X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від чого автомобіль «MERCEDES-BENZ 200D», став некерованим, його відкинуло ліворуч на узбіччя, де правою передньою частиною автомобіля було скоєно наїзд на ногу стоячого на узбіччі пішохода ОСОБА_12 , який в результаті ДТП отримав наступні тілесні ушкодження, а саме: відкриту травму правої гомілки: рвано-забійна рана у середній третині правої гомілки по переднє-медіальній поверхні (відповідно операційного опису розмірами приблизно 15х4(см)) з виступаючим кістковими фрагментами із зони перелому кісток середньої третини правої гомілки (зі зміщенням уламків), яке згідно висновку експерта №112/е від 22 січня 2013 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження відповідно п.п. 2.1.2. та 2.1.3,/м «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема прокурор зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які мають істотне значення, а саме висновок експертизи № 575ат від 28.12.2012 року і висновок судової експертизи № 12/ат від 18.01.2013 року, які є належними доказами, надавши при цьому перевагу висновку спеціаліста від 19.03.2013 року, що не є процесуальним джерелом доказів відповідно положень ст.ст. 84, 93 КПК України. Крім того суд також поклав в основу виправдувального вироку висновок транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 30.04.2015 року, який суперечить іншим доказам, а саме висновку експертизи № 575ат від 28.12.2012 року і висновку судової експертизи № 12/ат від 18.01.2013 року, показам потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та іншим доказам, що містяться в матеріалах провадження. Судом без наведення достатніх процесуальних мотивів надано перевагу транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 30.04.2015 року над іншими доказами, не наведено достатніх тверджень про невинуватість особи, мотиви неврахування інших доказів, а тому висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, прокурор зазначає у апеляційній скарзі, що суд безпідставно відхилив клопотання державного обвинувача про призначення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи з метою встановлення фактичних обставин події, чим допустив неповноту судового розгляду. Також суд у мотивувальній та резолютивній частині вироку не вказав на правову підставу та положення КПК України з відповідним посиланням на пункт та статтю, якими суд керувався та за якими ОСОБА_6 виправдано, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом.
Постановляючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції безпосередньо дослідив та оцінив всі надані сторонами докази.
Як вбачається з обвинувального акту, згідно пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, ДТП виникла з його вини, оскільки він допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, а в діях водія ОСОБА_9 порушень вимог Правил дорожнього руху України не вбачається, оскільки уникнути зіткнення автомобілів він не мав технічної можливості, як і не мав можливості уникнути наїзду на пішохода, бо після зіткнення знаходився в аварійній ситуації і його дії не регламентуються Правилами дорожнього руху України.
У судовому засіданні ОСОБА_6 категорично заперечив свою винуватість у інкримінованому йому злочині та показав, що ДТП сталась внаслідок порушень правил дорожнього руху України водієм автомобіля «MERCEDES» ОСОБА_9 , який рухаючись по зустрічній смузі руху, раптово виїхав в смугу руху керованого ним автомобіля «BMW-X5», не надавши йому дорогу внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною його автомобіля з правою боковою частиною автомобіля «MERCEDES».
Допитані у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , а також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 дали показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів «BMW-X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_11 , а також автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок чого пішоходу ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
При цьому свідок ОСОБА_15 зазначила, що водій ОСОБА_6 правил дорожнього руху не порушував та перед зіткненням рухався на невеликій швидкості, а свідок ОСОБА_16 показав, що водій ОСОБА_9 почав виконувати маневр розвороту з метою заїхати у дворову територію в той момент, коли відстань між автомобілями була невеликою, внаслідок чого відбулось зіткнення.
Інші досліджені судом докази (протоколи огляду, відтворення обстановки та обставин події) лише фіксували слідову інформацію на місці події та уточнювали фактичні обставини ДТП.
З огляду на наявність істотних суперечностей між вказаними доказами та висновком експерта №12/ат від 18 січня 2013 року про невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.п. 12.4, 12.3, 10.1 правил дорожнього руху, суд першої інстанції обґрунтовано призначив проведення комплексної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Висновок експертів №16271/16272/14-52 від 30 квітня 2015 року встановлено, що в даній дорожній обстановці, при вказаних в технічно спроможних версіях розвитку події параметрах зближення автомобілів «BMW-X5» та «MERCEDES-BENZ 200D» водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ 200D» шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу. При цьому експерт встановив (а.50-51 висновку), що за результатами моделювання ДТП неможливо виключити можливість зіткнення автомобілів за умови, що автомобіль «BMW-X5» рухався із швидкістю 50-60 км/год., а також визнав, що у даному випадку водій автомобіля «MERCEDES-BENZ 200D» не мав переваги у русі відносно автомобіля «BMW-X5», своїм маневром повороту ліворуч створив небезпеку для руху водію автомобіля «BMW-X5», та мав можливість уникнути ДТП шляхом дотримання вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР.
Вказаний висновок експертів №16271/16272/14-52 від 30 квітня 2015 року не викликає сумніву з точки зору його достовірності, узгоджується з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами та спростовує попередній висновок експерта №12/ат від 18 січня 2013 року про невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.п. 12.4, 12.3, 10.1 ПДР.
При цьому суд обґрунтовано визнав недоцільними проведення повторної комплексної авто-технічної експертизи та комісійної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи за клопотаннями прокурорів.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Також колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляції прокурора про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не вказав у мотивувальній та резолютивній частині вироку на правову підставу та положення КПК України з відповідним посиланням на пункт та статтю, якими суд керувався та за якими ОСОБА_6 виправдано.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України підстави і мотиви виправдання повинні зазначатись в мотивувальній частині вироку, тоді як у резолютивній частині виправдувального вироку повинно зазначатись лише рішення про визнання особи невинуватою та її виправдання.
У мотивувальні частині вироку суд, зазначивши підстави і мотиви виправдання ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, вказав, що при постановленні вироку керується ст.373 КПК України.
Пункт 2 частини 1 вказаної статті передбачає, що виправдувальний вирок ухвалюється у випадках, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
У резолютивній частині вироку суд першої інстанції вказав, що виправдовує ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Таке формулювання резолютивної частини вироку, на думку колегії суддів, повністю відповідає вимогам ст.ст. 373, 374 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3