АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1429/16 Справа № 195/813/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000374, № 0000727, № 0000342, та №0000473 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Іллінка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Іллінка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 11 червня 2015 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Іллінка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 16 квітня 2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини обвинувачених, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 років, на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили тяжкий та середньої тяжкості корисливі злочини, ніде не працюють, не мають постійного місця проживання, раніше судимі, не відшкодували заподіяну потерпілим матеріальну шкоду.
Також суд при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не взяв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст.185 КК України, не надав йому право на судові дебати, прийняв до уваги неправдиві покази свідка ОСОБА_12 , не звернув увагу на те, що прокурор в судовому засіданні залякував його призначенням великого терміну покарання.
Вважає, що судом не враховано всіх обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який відшкодував завдані збитки потерпілим.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 також вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тими ж самими доводами, що і обвинувачений ОСОБА_7 .
Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що саме слідчий ОСОБА_13 вмовив його та ОСОБА_7 підписати протокол огляду місця події, з якого вбачається, що на місці скоєння злочину вони були двічі.
Також посилається на те, що під час оголошення вироку був відсутній захисник.
Вважає, що судом не враховано всіх обставин, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який відшкодував завдані збитки потерпілим, має на утриманні батьків пенсіонерів, отримав травму ноги та потребує хірургічного втручання.
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року:
- ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на два роки з покладенням на нього обов`язків;
- ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;
- ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 20 днів.
Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 сторонами провадження не оскаржується.

За обставин, викладених у вироку, 16 квітня 2013 року вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.

Розпорядженням голови Новокиївської сільської ради № 23-р від 17 червня 2013 року ОСОБА_8 визначено виконання громадських робіт у вигляді благоустрою території Новокиївської сільської ради, які підлягали виконанню з 17 червня 2013 року.

Проте ОСОБА_8 не відпрацював жодної години громадських робіт, і надалі умисно, достовірно знаючи про покладений на нього рішенням суду обов`язок у вільний від роботи час безоплатно виконувати суспільно-корисні роботи, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення громадських робіт, умисно ухиляючись від виконання вищевказаного покарання до робіт по благоустрою території Новокиївської сільської ради не приступав і продовжує ухилятися від покарання до теперішнього часу, без поважних на те причин.

Крім того, 13 червня 2015, близько о 10 годині 01 хвилини, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_1 , та реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, розхитували два швелера, які вони хотіли викрасти, але під час скоєння крадіжки, були помічені ОСОБА_12 , яка почала робити останнім зауваження.

Після чого, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , не реагуючи на усні зауваження ОСОБА_12 , відкрито умисно, заволоділи двома швелерами довжиною по 2 метри кожен вартістю 112 гривень, належні ОСОБА_14 та з місця скоєння злочину зникли.

06 серпня 2015 року приблизно о 00 годин 15 хвилин, ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії не є очевидними для інших осіб, викрав сталеву бочку розмірами 3х3х3 м вартістю 2 005 гривень, яка знаходилась біля дачної ділянки по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_15 , та з викраденим з місця скоєння злочину зник, заподіявши потерпілому матеріальний збиток на суму 2 005 гривень.

Крім цього, 07 серпня 2015 року приблизно о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , та реалізуючи єдиний злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що їх дії не є очевидними для інших осіб, таємно, повторно, через город зайшли на територію зазначеної вище дачної ділянки, звідки викрали одну частину сталевих воріт, яка складалася з сталевого листа товщина стінки 3 мм, розмірами -3х1,5 м., вартістю 995 гривень 66 копійок, та 4 профілів та 4-х кутників вартістю 640 гривень 66 копійок, які належать ОСОБА_15 , після чого разом з викраденим з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1 636 гривень 32 копійки.

06 серпня 2015 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та реалізуючи єдиний злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що їх дії не є очевидними для інших осіб, через город зайшли на територію зазначеної вище ділянки, та повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрали сталеву трубу довжиною 2 м., діаметром 4 см., вартістю 102 гривні, та сталевий кутник довжиною 2 м, марки L-75 вартістю 242 гривні 33 копійки, належні ОСОБА_15 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 344 гривні 33 копійки.

Крім того, 08 серпня 2015 року приблизну о 03 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де з метою крадіжки чужого майна, переконавшись, що його дії не є очевидними для інших осіб, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав 4 сталевих кутника розмірами 4х4см довжиною по 2,2 м, кожний вартістю 60 гривень 66 копійок, одну сталеву трубу діаметром 3/4 довжиною 2,5 м вартістю 47 гривень 66 копійок, та одну сталеву трубу діаметром 3/4 довжиною 2 м вартістю 35 гривень 33 копійки, належних ОСОБА_16 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 325 гривень 63 копійки.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг обвинувачених, проти задоволення вимог за апеляційною скаргою прокурора заперечували.
Прокурор під час апеляційного перегляду просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора та відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинувачених з підстав їх необґрунтованості.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо перекваліфікації їх дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст.185 КК України по епізоду грабежу, що мав місце 13.06.2015 року у потерпілої ОСОБА_14 , на думку колегії суддів не підлягають задоволенню, оскільки ту обставину, що обвинувачені заволоділи майном потерпілої ОСОБА_14 відкрито, в суді першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_12 . Так, з її пояснень вбачається, що на її зауваження щодо припинення дій по викраданню стовпчика обвинувачені відмовили, забравши металевий стовпчик, що вказує на усвідомлення ними того факту, що вчинювані обвинуваченими дії здійснювалися в умовах очевидності та ця обставина ігнорувалася ними.
Та обставина, що на зауваження жінки з приводу дій обвинувачених по заволодінню майном потерпілої ОСОБА_14 , останні запропонували їй йти звідти, підтверджена також протоколом слідчого експерименту від 07.07.2015 року за участю ОСОБА_8 (т.2, а.п.59-60), який правомірно суд визнав як доказ, що підтверджує вину обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.
Отже, показання свідка ОСОБА_12 узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, а тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг обвинувачених щодо неправдивості показань свідка.
Не заслуговують на увагу твердження обвинувачених щодо порушення їх права на виступ у судових дебатах, оскільки вони спростовуються звукозаписом та журналом судового засідання від 17.02.2016 року, з яких слідує, що обвинуваченими було реалізоване право на виступ в судових дебатах. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також реалізували своє право на виступ в судових дебатах в присутності захисників, а тому колегія суддів не вбачає порушення зазначених прав обвинувачених.
Посилання обвинувачених на позицію прокурора щодо можливого призначення їм суворого покарання на думку колегії суддів не може розцінюватися як здійснення тиску на обвинувачених, оскільки відповідно до п.15 ч.2 ст.36 КПК України прокурор уповноважений на підтримання державного обвинувачення в суді, а тому позиція прокурора щодо призначення покарання обвинуваченим не виходить за межі його професійної діяльності.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ним та ОСОБА_7 на вмовляння слідчого ОСОБА_13 підписано протокол огляду місця події, з якого вбачається, що на місці скоєння злочину вони були двічі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так, протокол огляду місця події дачної ділянки ОСОБА_15 (т.4, а.п.30-35), на який є посилання у вироку суду, підписаний потерпілим ОСОБА_15 , будь-які дані, що він складався за участю обвинувачених, які його підписали, у протоколі відсутні.

Крім того, 2 епізоди крадіжок майна у ОСОБА_15 , що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , підтверджуються як наданими в судовому засіданні показами обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтвердив що ним була вчинена крадіжка майна у ОСОБА_15 разом із ОСОБА_8 , так і показами самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в суді першої інстанції будь-яких заяв щодо вчинення на них тиску не робили, інкриміновані їм епізоди крадіжок у потерпілого ОСОБА_15 визнавали. Також вчинення обвинуваченими крадіжок металевих речей у потерпілого ОСОБА_15 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , протоколом огляду металевих виробів, що складався без участі обвинувачених(т.4 а.с.42-45), висновком експерта щодо вартості металевих виробів (т.4 а.с.68-71), які обґрунтовано покладені в основу вироку як докази вини обвинувачених. Посилання на інші докази по зазначеним епізодам у вироку відсутні, а тому є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо підпису протоколу під тиском.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на порушення його права на захист під час проголошення вироку, оскільки був відсутній захисник, участь якого обов`язкова, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки підстав для обов`язкової участі захисника в даному кримінальному провадженні не встановлено. В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили, що під час розгляду кримінальних проваджень щодо них судом першої інстанції з`ясовувалось питання щодо участі захисників, на що обвинувачені заявили суду, що будуть самостійно захищати свої інтереси. Дана обставина підтверджена звукозаписом судового засідання від 18.11.2015 року, в ході якого обвинувачені також підтвердили, що права їм зрозумілі, тому відсутні підстави стверджувати про порушення права на захист обвинувачених.

Твердження обвинувачених щодо незабезпечення судом участі потерпілих в розгляді кримінальних проваджень не заслуговують на увагу, оскільки судом увідомлялись потерпілі про розгляд кримінальних проваджень належним чином, про що свідчать заява потерпілої ОСОБА_14 , поштові увідомлення про отримання кореспонденції потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т .8, а.п. 30,78,79). Вжиття примусових заходів щодо потерпілих для забезпечення їх явки до судового засідання ст.325 КПК України не передбачено. Разом з тим, судом обґрунтовано зазначено у вироку, що розгляд кримінальних проваджень можливо провести у відсутність потерпілих, оскільки вони увідомлені належним чином та їм повернено металеві вироби.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про. доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів враховує такі обставини.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених через м`якість на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки судом при призначенні покарання фактично було враховано обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено з належним врахуванням ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим умисних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого; даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів необгрунтованим є посилання прокурора на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , - рецидив злочинів, оскільки його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України за ознакою повторності, що включає в себе у цьому випадку і рецидив злочинів, а тому на підставі ч.4 ст.67 КК України з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив злочинів, у зв`язку з чим вирок суду на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК України підлягає зміні.

Не знайшли також підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідшкодування в повному обсязі спричинених збитків. Так, відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_14 (т.8, а.п.238) матеріальна шкода їй відшкодована, згідно із змістом вироку суду металеві вироби повернуті потерпілим.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог прокурора щодо призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.
Разом з тим, колегією суддів не встановлено підстав для пом`якшення призначеного покарання за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, не працює, вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості.

Отже, призначене покарання ОСОБА_7 є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Також на думку колегії суддів судом обґрунтовано, відповідно до вимог ст.65 КК України призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , який вчинив злочини невеликої, середньої тяжкості та тяжкий злочин, з урахуванням особи винного, наявності обставини, що обтяжує покарання- рецидиву злочинів.

Відповідно до ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 був засуджений за вчинення умисного злочину за ч.2 ст.125 КК України, судимість за який не знята і не погашена, та вчинив новий умисний злочин, тому судом обґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання,- рецидив злочинів.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, тобто у максимальному розмірі, про що просить прокурор у апеляційній скарзі, на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки потерпілій ОСОБА_14 повернуто майно, будь-яких претензій до обвинувачених вона не має (т.8, а.п.238), а тому призначене судом покарання ОСОБА_8 відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і особі обвинуваченого.
У зв`язку із зазначеним не є слушними вимоги прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На думку колегії суддів обвинуваченому ОСОБА_8 обґрунтовано призначено покарання на підставі ст.70, ст. 71 КК України.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неврахування судом всіх обставин, які пом`якшують покарання, - перебування на утриманні батьків пенсіонерів, отримання травми ноги, що потребує хірургічного втручання, оскільки згідно із вироком суду обвинувачений не працює, а тому сумнівними є твердження щодо утримання ним батьків, даних щодо необхідності хірургічного втручання матеріали кримінального провадження не містять.
Тому апеляційним переглядом не встановлено підстав для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за його апеляційною скаргою.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченим покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання за апеляційною скаргою прокурора чи пом`якшення покарання за апеляційними скаргами обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року залишити без задоволення

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив злочинів.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк їх попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження кожному з 08 жовтня 2015 року по 02 листопада 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою,-в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4