Дата документу Справа № 323/687/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/834/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/687/16-к
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000949, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Репо-Шешелеті Гальського району Абхазької республіки, без громадянства, не працюючого, маючого базову загальну середню освіту, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт,

в с т а н о в и л а:
згідно вироку, 29 липня 2015 року, близько 14:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю власника будинку та сторонніх осіб, таємно, умисно, з корисливих мотивів з кишені куртки, яка знаходилась на вішалці в спальній кімнаті викрав грошові кошти в розмірі 1000 грн., які належали останній, після чого разом з викраденими грошима покинув територію вказаного домоволодіння і розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що всупереч ч. 3 ст. 56 КК України, суд призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді громадських робіт, хоча останній на момент ухвалення вироку досяг пенсійного віку (62 років). Крім того, не врахував, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення середньої тяжкості, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому з урахуванням цих обставин, а також того, що останній повністю визнав вину, раніше не судимий, частково відшкодував матеріальну шкоду, вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, із випробуванням.

Внаслідок цього просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, захисника та обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ВинуватістьОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а також дослідженими у судовому засіданні іншими доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно призначив покарання у виді громадських робіт, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, громадські роботи не призначаються особам, визнаними інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент постановлення судом вироку, обвинуваченому ОСОБА_8 виповнилося 62 роки, тобто він досяг пенсійного віку, згідно до законодавства України.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з прокурором про те, ще районний суд не мав право призначати обвинуваченому ОСОБА_8 даний вид покарання.

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, передбачені покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту та позбавлення волі, а згідно ч. 2 ст. 65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи вищевказане, а також те, що штраф не може бути застосовано до останнього з урахуванням майнового стану винного, виправні роботи не можуть бути призначені, оскільки обвинувачений офіційно ніде не робить, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 1 року позбавлення, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги, що останній вчинив злочин середньої тяжкості, щиросердно розкаявся у вчиненому, не має судимостей, частково відшкодував шкоду потерпілому, має постійне місце проживання, а також те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої той не уникнув за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає, що за таких обставин, виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст. ст. 336, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком тривалістю на один рік.
Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді: