Справа №489/3138/14-к 25.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені - прокурора прокуратури Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2016р, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бесарабка, Республіки Молдова, громадянина Молдови, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.03.2014 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік,

- Виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження

прокурор: ОСОБА_5

захисники: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

Провадження №11кп/784/372/16 Головуючий у перший інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2016 року відносно ОСОБА_6 , - скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити:

-За ч.2 ст.185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 роки;

-На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2014 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 роки 6 місяців

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та виправдано за відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, вважає що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд, в порушення ч.2 ст.86 КПК України, безпідставно послався у своєму рішенні на покази потерпілого ОСОБА_9 , щодо обставин, які йому стали відомі з чужих слів, а саме, від батька - ОСОБА_10 .. На думку прокурора, судом не було виконано всіх необхідних заходів для забезпечення явки свідка ОСОБА_10 .

Також, прокурор зазначає, що судом було порушено вимоги ч.4 ст.68 КПК України, а саме, не було належним чином перевірено компетентність перекладача ОСОБА_11 , яка приймала участь в суді першої інстанції, а в матеріалах провадження відсутні будь-які документи, якіб підтвердили її особу.

Також, вважає, що судом не було надано належної оцінки наявному в матеріалах провадження рапорту працівників міліції про затримання обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 23 березня 2014 року близько о 23 год. 30 хв., діючи повторно, знаходячись по вул. Новозаводській в м. Миколаєві, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, із автомобіля «Івеко» номерний знак НОМЕР_1 , таємно викрав належні ОСОБА_9 дві автомобільні шини та два автомобільні диски від вантажного автомобіля, загальною вартістю 14 000 грн.

Суд зазначив, що обвинувачений не визнав себе винним та вказав, що зазначені шини він купив у водія автомобіля «Івеко» на ім`я ОСОБА_12 , а допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 вказав на наявність тих саме обставин події, що і обвинувачений, та які вказують на відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Також, на думку суду, жодним чином не суперечать показам потерпілого, відомості викладені в його заяві про вчинення злочину, яку він робив безпосередньо після виявлення події, оскільки, така заява була зроблена ним в умовах неочевидності, за наявності певних підстав вважати, що злочин був вчинений, та дійсні обставини події стали йому відомі тільки після сплину певного часу.

Крім того, суд першої інстанції звертає увагу на те, що безпосередній свідок події злочину ОСОБА_10 , не був допитаний в судовому засіданні оскільки прокурором не забезпечено його присутність під час судового розгляду, а суд сприяючи прокурору у його виклику та доставці до суду приводом, вичерпав надані Законом можливості для такого сприяння.

Також суд першої інстанції вказав, що відомості викладені у рапорті працівників міліції, що затримали обвинуваченого, не відповідають дійсності, внаслідок того, що такі обставини спростовуються обвинуваченим, потерпілим та більше того, не встановлені і самим обвинуваченням.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Суд заслухав пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши обставини, які досліджені судом першої інстанції, вивчив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційної скарги і прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно ст. 91,92 КПК України обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки прокурором не було надано достатніх доказів які б доводили вину обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення та спростовували б покази потерпілого і обвинуваченого, суд першої інстанції, згідно вимоги ст. 92 КПК України, дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КПК України та обгрунтовоно виправдав його.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наданими стороною обвинувачення під час судового розгляду доказами, яким надав належну оцінку.

Так, обвинувачений винним себе не визнавав та показав суду першої інстанції, що 23.03.2014 року коли він їхав на автомобілі «Форд» по вул. Новозаводській та зупинився біля автомобіля «Івеко» і став розмовляти з його водієм на ім`я ОСОБА_12 , той запропонував купити два колеса за 1000 грн. кожне та допомогти з їх завантаженням, проте його затримали працівники міліції за крадіжку. Покази в яких він себе визнав винним у вчиненні злочину він давав під тиском працівників міліції, які обіцяли, що він буде звільнений від відбування покарання з випробовуванням.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що два роки тому йому зателефонував сторож з шиномонтажу та повідомив, що його розшукують з приводу крадіжки коліс. Коли він прийшов до Ленінського райвідділу, йому повідомили, що ОСОБА_6 був затриманий під час крадіжки коліс з причепа його автомобіля «Івеко», в якому на вул. Новозоводській залишився його батько, ОСОБА_10 , що працював на нього. В міліції йому повідомили, що для того, щоб повернути колеса, потрібно написати заяву про крадіжку. Він написав заяву про те, що в нього вкрали колеса. Свого батька він знайшов неподалік від місця події у барі, у стані алкогольного сп`яніння, який нічого пояснити не міг. Зі сплином певного часу, враховуючи, що колеса були закріплені на причепі автомобіля, мали значну вагу і зняти їх без допомоги спеціального ключа, що знаходився в автомобілі, і непомітно без сторонньої допомоги було неможливо, він почав розпитувати батька про дійсні обставини події, яка сталася, та той повідомив що насправді колеса не викрали, а він їх віддав чи продав. Вказані обставини йому сталі відомі вже після його допиту у міліції.

Згідно рапорту інспектора БПС, нарядом патрульної служби 24.03.2014 року на вул. Новозаводській був виявлений автомобіль «Форд Сієра» номерний знак НОМЕР_2 з колесами від вантажного автомобіля та власник вказаного автомобілю ОСОБА_6 , який пояснив, що вказані колеса відкрито викрав з автомобілю «Івеко» номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.03.2014 року, ОСОБА_9 повідомив про викрадення невідомою особою, з автомобілю «Івеко» номерний знак НОМЕР_1 , двох покришок з дисками.

Згідно протоколу огляду місця події від 24.03.2014 року, в автомобілі «Форд Сієра» номерний знак НОМЕР_3 , що знаходився на вул. Новозводській, виявлено та вилучено два колеси та сліди пальців рук.

Згідно протоколу огляду предмета від 24.03.2014 року, був оглянутий автомобіль «Івеко» номерний знак НОМЕР_1 , на причепі якого знаходиться місце для двох запасних колес, що відсутні.

Згідно висновку експерта №84 від 24.03.2014 року, один із слідів пальців рук, вилучених в ході огляду автомобіля «Форд Сієра», залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_6 .

Згідно розписки від 27.03.2014 року ОСОБА_9 повернуті два колеса з дисками.

Дослідивши вказані докази безпосередньо, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що переконливими доказів викрадення ОСОБА_6 колес з автомобіля «Івеко» не здобуто.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок обґрунтованим оскільки досліджені і приведені в вироку докази підтверджують лише факт виявлення колес в автомобілі ОСОБА_6 , що обвинувачений, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді кримінального провадження, не заперечував. Достовірних доказів, які б підтверджували факт крадіжки колес, стороною обвинувачення не надано.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про виклик для допиту свідка ОСОБА_10 . Як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово викликав вказаного свідка в судове засідання, про що свідчать судові повістки та, за клопотанням прокурора постановлював ухвалу про привід свідка від 24.11.2015 року. Однак ухала суду про привід виконана не була. Таким чином суд виконав всі необхідні умови для забезпечення явки свідка в судове засідання.

Згідно ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, а суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
Відкладання судового розгляду через неявку захисника або перекладача не є підставою для невиконання стороною обвинувачення обов`язку забезпечення явки свідка.
З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не виконав всіх необхідних заходів для забезпечення явки у судове засідання свідка ОСОБА_10 та допиту його, є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України свідок, ОСОБА_10 , був допитаний в суді апеляційної інстанції. Із його показань видно, що колеса були вкрадені, а не продані ОСОБА_6 .

До даних показів суд відноситься критично, з таких підстав.

Так, потерпілий у суді першої інстанції зазначав, що свідок ОСОБА_10 є його батьком, зловживає спиртними напоями. Після того, як йому стало відомо про факт крадіжки колес, він зустрів в барі свого батька, який перебував у нетверезому стані. Через деякий час, ОСОБА_10 зізнався, що віддав чи продав ОСОБА_6 вказані колеса.

Потерпілий звертав увагу суду на те, що між ним та батьком мав місце постійний конфлікт через погане відношення до роботи зі сторони ОСОБА_10 та претензій його щодо оплати праці.
Крім цього, як вбачається з показів ОСОБА_9 , які він надавав в суді першої інстанції, для того, щоб зняти колеса потрібен спеціальний ключ, який знаходився в кабіні автомобіля, і враховуючи важкість самих колес, ОСОБА_6 , на його думку, не міг викрасти іх.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_10 пропонував йому купити колеса зазначивши, що у нього не має грошей на сигарети та їжу. Після того, як він повернувся за другим колесом він зустрів ОСОБА_10 у барі де останній пояснив, що замовив їжу зі спиртними напоями. В ході апеляційного розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_10 не заперечував проти пояснень потерпілого, щодо конфлікту через неналежну оплату його праці.
Тому можна зробити висновок, що ОСОБА_10 є заінтересованою особою, і надавав покази в суді апеляційної інстанції намагаючись приховати свій проступок перед сином.

Беручи до уваги сукупність всіх вказаних обставин, та те, що покази свідка є не послідовними, суперечливими, не чіткими, суд не може розцінювати їх як доказ вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд не надав належної оцінки рапорту, який був складений 24.03.2014 року інспекторами роти БПС, то вони є не обґрунтованими. Так обвинувачений, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, був допитаний безпосередньо в суді першої інстанції та надав пояснення в яких зазначив, що не викрадав колеса від вантажного автомобіля «Івеко» номерний знак НОМЕР_1 і данні зазначені в рапорті, не відповідають дійсності. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку взявши до уваги покази обвинуваченого які він надав безпосередньо в суді, а не пояснення які викладені інспектором у рапорті.

Стосовно доводів апелянта про те, що суд не пересвідчився в особі перекладача ОСОБА_11 , то вони не відповідають дійсності оскільки, згідно журналу та звукозапису судового засідання від 23.02.2016 року, судом було встановлено особу перекладача ОСОБА_11 та в подальшому ніяких клопотань та зауважень з цього приводу, а ні зі сторони обвинувачення, а ні зі сторони потерпілого або обвинуваченого не надходило.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінально-процесуального законодавства прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення відповідно до вимог ст.370 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченому ч.2 ст.185 КК України не доведена. А тому відповідно до ч.1,2,4 ст.17 КПК України апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 419, 424, 532КПК України

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені - прокурора прокуратури Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2016 року залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: