АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/999/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.121 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003009 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України судимостей не має,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до набрання вироком законної сили.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 , з урахуванням положень ст. 72 ч.5 КК України, (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), строк попереднього ув`язнення, що обчислюється з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу затримання, а саме з 01 листопада 2015 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 30.10.2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись під пероном ПЗД «Лосеве № 2», який розташований за адресою: м. Харків, проспект Московський, 299-Д, під час конфлікту з ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, взяв кухонний ніж та умисно наніс ОСОБА_9 один удар в верхню половину грудей, чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 5781-Ая/15 від 26.11.2015 року, колото-різане поранення груді праворуч, проникаюче до правої плевральної порожнини з ушкодженням міжреберної артерії та розвитком у своєму клінічному перебігу гемотораксу справа, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений вказує на те, що він визнав вину у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, позитивно характеризується, має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку виховує бабуся, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, цивільного позову по справі не заявлено, оскільки він примирився з потерпілим, у зв`язку з чим вважає призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст.121 ч. 1 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння, у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 5 років, тобто в мінімальних межах строку цього виду покарання, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував декілька обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання за вчинення тяжкого злочину, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини, публічним вибаченням за скоєне, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за вчинення умисного злочину, об`єктом якого є здоров`я особи, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, або призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 1 ст. 121 КК України, або можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_8 , щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 46 - 47) .
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого щодо відсутності по справі позову потерпілого, а також наявність у нього неповнолітньої дитини, 2013 року народження, яку він бажає виховувати та утримувати не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних даних про особу винного та обставини, що пом`якшує покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинений ним злочин.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_8 про щире каяття, пов`язане з визнанням вини, публічним вибаченням за скоєне, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, тобто наявності обставин, що пом`якшують покарання, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 - 190 ч.1 ст. 121 КК України та об`єктивно досліджених даних про його особу, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого ( арк. 58-59), що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України судимостей не має, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, одружений, має неповнолітню дитину за місцем мешкання характеризується посередньо, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання .

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах СІЗО з 10 лютого 2016 року до 12 травня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення, тобто час перебування під вартою 10 лютого 2016 року до 12 травня 2016 року включно із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4