Провадження № 1-кп/369/5/16
В И Р О К
іменем України
02.03.2016 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду кримінальне провадження № 0002282 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, інвалід ІІІ групи по зору, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

24 червня 2015 року близько 09 години водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 46», д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по території парковки «Ринку Столичний», що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110а, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, розпочинаючи рух не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших осіб, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перебувала позаду автомобіля.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: лінійний перелом луски потиличної кістки справа з переходом в задню черепну ямку, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій з геморагічним компонентом полюсів лобних часток головного мозку, які, згідно висновку № 216/Д від 14.08-17.09.2015 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 10.9 (Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Порушення ОСОБА_10 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП отриманням тяжких тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав та суду показав, що він має п`ятирічний водійський стаж, категорія ОСОБА_11 , «С», за який до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався. Автомобіль марки «Volkswagen LT 46», д/н НОМЕР_1 це мікроавтобус, яким він користується для здійснення вантажних перевезень. Мікроавтобус належить його матері ОСОБА_12 . На життя заробляє тим, що вирощує овочі та продає їх, мікроавтобус використовує саме для цих перевезень. 24.06.2015 року вранці він приїхав на «Столичний ринок», припаркував мікроавтобус на узбіччі, купив товар та мав намір повертатися додому, сів за кермо мікроавтобуса, в дзеркала пересвідчився, що немає ніяких перешкод для руху та почав рухатися заднім ходом. Коли почав рухатися, то відчув удар в корпус мікроавтобуса, відразу натиснув на гальма та зупинив мікроавтобус. Вийшов з автомобіля та підійшов до жінки, яка лежала за автомобілем. З місця ДТП потерпілу забрала швидка медична допомога. Про ДТП він повідомив страхову компанію. У судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої, відшкодував їй 200 грн. у добровільному порядку, виявив намір в подальшому відшкодовувати завдану його діями шкоду. У вчиненому щиро розкаявся, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він на життя заробляє перевезеннями, інших доходів не має.

Потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що вранці 24.06.2015 року разом з чоловіком вони приїхала на «Столичний ринок» за покупками. Коли вийшла з автомобіля, то мимо неї на великій швидкості проїхав синій автомобіль, який зупинився. Вона почала йти дорогою та відчула позаду звук гальм та різкий удар, від якого впала. Каретою швидкої медичної допомоги з місця ДТП її відвезли до лікарні. У зв`язку з отриманими травами в ДТП вона тривалий час лікувалась та після комісійного обстеження отримала групу інвалідності. Заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 на свою користь 95000 грн. моральної шкоди та з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» 5000 грн. моральної та 38000,95 грн. (3589,80 грн. витрат на дієтичне харчування, 19795,15 грн. витрат на лікування та 14616 страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності) матеріальної шкоди. Вважала, що ОСОБА_10 заслуговує на суворе покарання та повинен бути засуджений до позбавлення волі.

ПрАТ «Страхова Група «ТАС» проти позову ОСОБА_7 заперечувало у зв`язку з тим, що потерпілою не надано документів медичного закладу, які б підтверджували витрати на лікування, також відсутній причинний зв`язок між ДТП та встановленою інвалідністю, просили відмовити потерпілій у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» матеріальної шкоди, розмір якої перевищує 449,60 грн., моральної шкоди, розмір якої перевищує 32,48 грн. та відмовити у повному обсязі у відшкодуванні шкоди за стійку втрату працездатності за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

З досліджених судом документів слідує, що 24.06.2015 року до ЄРДР були внесені відомості за ч. 1 ст. 286 КК України за матеріалами ДТП, яка мала місце 24.06.2015 року близько 9 години, пі час якої водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 46 д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом поблизу павільйону № 2 «Столичний Ринок» в с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110а Києво-Святошинського району Київської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по території ринку. Внаслідок зіткнення пішохід отримала тілесні ушкодження, доставлена до приймального відділення лікарні м. Києва (том 2 а.с. 1).

Під час огляду місця ДТП, проведеного 24.06.2015 року в присутності двох понятих та водія ОСОБА_10 , схемою ДТП та фото таблицею до протоколу огляду місця ДТП зафіксовано місце ДТП, положення транспортного засобу на місці пригоди (том 2 а.с.9-17); в протоколі огляду транспортного засобу зафіксовані пошкодження, які автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 46 » д/н НОМЕР_1 отримав внаслідок ДТП (том 2 а.с. 21).

За результатами тесту на алкоголь станом на 10.25 24.06.2015 року ОСОБА_10 тверезий (том 2 а.с. 20).

Відповідно до висновку експерта № 5-01/713 від 28.08.2015 року рульове керування, система робочого гальма, елементи підвіски автомобіля «VOLKSWAGEN LT 46» д/н НОМЕР_1 , не мають несправностей, які б стали причиною ДТП (том 2 а.с. 39-41).

Згідно висновку експерта № 5-01/714 від 28.08.2015 року за даних дорожніх обставин водій повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх умов водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT 46», д/н НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT 46» д/н НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України. (том 2 а.с.46-47).

Відповідно до висновку експерта № 216/Д від 14.08-17.09.2015 року згідно наданій медичній документації та висновку консультанта-рентгенолога КОБСМЕ у ОСОБА_7 малась закрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом луски потиличної кістки справа з переходом в задню черепну ямку, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій з геморагічним компонентом полюсів лобних часток головного мозку. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, можливо в термін та за обставин, вказаних в описовій частині постанови, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Діагноз: «Закрита травма грудей. Забій грудної клітки» в наданій медичній документації не підтверджується об`єктивними даними, тому не може враховуватися при складанні даних підсумків згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 МОЗ України (том 2 а.с. 49-50).

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд визнає, що допитані судом обвинувачений та потерпіла дали суду правдиві послідовні покази, які узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими документами, дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження, та свідчать про грубе порушення 24.06.2015 року водієм ОСОБА_10 правил дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

Тому, враховуючи встановлені обставини злочину, оцінивши всі докази в сукупності, суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю та кваліфікує його дії за вказаною статтею як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого ним діяння, характеризуючі дані його особи, ставлення до вчиненого, думку потерпілої.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_10 раніше не судимий (том 2 а.с. 61), має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризуються позитивно (том 2 а.с. 57, 59), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (том 2 а.с. 58), обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому, з урахуванням встановлених судом обставин справи, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої вказаною статтею, з призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки грубе порушення правил дорожнього руху ОСОБА_10 призвело до отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, проте, зважаючи на щире каяття обвинуваченого, сумлінну процесуальну поведінку, вважає, що ОСОБА_10 підлягає звільненню від призначеного основного покарання з встановленням іспитового строку, оскільки за результатами розгляду кримінального провадження суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю його поведінки кримінально-виконавчою інспекцією.

Вирішуючи заявлений у справі позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, виходячи з положень ст. ст. 127, 129 КПК України, дослідивши всі документи, надані на підтвердження заявлених до відшкодування сум, вислухавши доводи представника відповідача та пояснення обвинуваченого щодо його матеріального стану, вважає, що позов потерпілої ОСОБА_13 підлягає частковому задоволенню: в частині вимог про стягнення витрат на лікування та страхової суми, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, оскільки потерпіла не довела перед судом підстави та розмір заявлених до відшкодування витрат на дієтичне харчування; що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає доведеними вимоги про стягнення на користь потерпілої з ОСОБА_10 30000 грн. моральної шкоди, та 5000 грн. зі страхової компанії, та з урахуванням добровільного відшкодування ОСОБА_10 200 грн., стягує з нього на користь потерпілої 29800 грн. моральної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди зі страхової компанії. В решті позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого. Запобіжний захід не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 127-129, 368 371, 373, 374 КПК України, суд -

засудив:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного основаного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок, передбачений ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот) грн. моральної шкоди.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (м. Київ, вул. Перемоги, 65, код за ) на користь ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , 34411 (тридцять чотири тисячі чотириста одинадцять) грн. 15 коп. матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0002282 у розмірі 1104 (одну тисячу сто чотири) грн. 84 коп.

Речовий доказ у справі автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 46», д/н НОМЕР_1 , який переданий ОСОБА_10 , - залишити у його розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1