Справа № 308/4275/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження №11-сс/777/131/16 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від 23 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000067 від 14.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, які досліджені в судовому засіданні, а саме: протоколом огляду від 21.04.2016 року, протоколом допиту ОСОБА_9 , предметом неправомірної вигоди грошовими коштами в сумі 7000 гривень, які вилучені під час огляду місця події та іншими матеріалами в їх сукупності. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до статистичної форми 6-зем, земельна ділянка прощею 4,6 га під кам`яним кар`єром обліковується в землях запасу та розташована на території Квасівської сільської ради в межах населеного пункту, і таким чином, кар`єр «Ліпарит», з якого здійснювався неправомірний видобуток каменю білий туф за вказівкою сільського голови ОСОБА_7 , розташований на території Квасівської сільської ради в межах населеного пункту. Твердження суду першої інстанції щодо перебування Квасівського сільського голови на час вчинення кримінального правопорушення у відпустці, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_9 знаючи, що ОСОБА_7 є Квасівським сільським головою і наділений владними повноваженнями 21.04.2016 року звернувся до останнього, як до голови села, а підозрюваний не повідомив про перебування у відпустці та вчинив кримінальне правопорушення з використанням свого службового становища. ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на займаній посаді і був службовою особою. Прокурор вказує на сумнівність рішення 8 сесії VII скликання №27 від 16.03.2016 року «Про відпустку Квасівського сільського голови ОСОБА_7 », так як відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», таке рішення мало б прийматися у формі розпорядження сільського голови. Судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та із спеціальною конфіскацією. Більшість свідків у даному кримінальному провадженні ще не допитані, орган досудового розслідування не виключає можливість, що ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на вказаних осіб.

Захисник ОСОБА_8 подав апеляційному суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому вказує на відсутність підстав для скасування ухвали слідчого судді, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не є мотивованими, не вказують на процесуальні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та не відповідають обставинам справи, слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу чітко дотримано вимог ст. 194 КПК України, детально вивчено матеріали, подані в якості обґрунтування клопотання та прийнято справедливе процесуальне рішення. Захисник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 23 квітня 2016 року залишити в силі.

В клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначено: досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді Квасівського сільського голови Берегівського району Закарпатської області, будучи керівником органу місцевого самоврядування, являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, в службові обов`язки якого відповідно до ст. ст. 26, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» входило забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, підписання від імені сільської ради різного роду документів, представлення територіальної громади, ради та її виконавчого комітету у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства, несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення, відповідно до ст. 12 «Земельного кодексу України» здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства, ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у квітні 2016 року вчинив умисний корупційний злочин у сфері службової діяльності при наступних обставинах.

Так, у грудні 2015 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ніжин, Чернігівської області та мешканець АДРЕСА_2 , звернувся до Квасівського сільського голови ОСОБА_7 , щодо можливості придбання каменю білий туф. ОСОБА_7 повідомив, що на території с. Квасово наявний кар`єр з видобутку даного каменю і він за неправомірну вигоду в сумі 1000 гривень за один кубічний метр забезпечить його видобуток, отримання та відвантаження з території вказаного села.

В подальшому, 21.04.2016 близько о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , за попередньою домовленістю зустрівся з Квасівським сільським головою ОСОБА_7 в м. Берегово, де при зустрічі домовився про надання дозволу на отримання ОСОБА_9 близько 7-ми метрів кубічних каменю білий туф у кар`єрі, який розташований на території Квасівської сільської ради, за що необхідно буде передати ОСОБА_7 грошові кошти в якості неправомірної вигоди в сумі 7000 гривень і розрахунок необхідно буде провести після проведення завантаження відповідного каменю.

Далі, цього ж дня, а саме 21.04.2016, у період часу із 20.00 год. по 20.20 год., ОСОБА_7 , під час чергової зустрічі з ОСОБА_9 в м. Берегово, реалізовуючи до кінця свої протиправні наміри, які полягали у його особистому протиправному збагаченні, повідомив, що автомобіль марки «Камаз», д. н. з. « НОМЕР_1 » завантажено каменем, а тому йому необхідно надати попередньо обумовлену суму грошових коштів. В подальшому, ОСОБА_7 , навпроти входу до магазину «Вопак», м. Берегово, вул. Ужайська, 119, одержав від ОСОБА_9 грошові кошти в якості неправомірної вигоди в сумі 7000 гривень, за вчинення дій, які входять в його повноваження як сільського голови.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону №1261-VII від 13.05.2014; із змінами, внесеними згідно із Законами №1698 - VII від 14.10.2014, №770- VIII від 10.11.2015), тобто в одержанні неправомірної вигоди, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища.

22.04.2016 об 20 годині 35 хвилин ОСОБА_7 було викрито безпосередньо після вчинення злочину тобто після отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та в подальшому затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону №1261-VII від 13.05.2014; із змінами, внесеними згідно із Законами №1698-VII від 14.10.2014 року, №770-VIII від 10.11.2015 року).

Рішення про відмову в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ухвалі слідчого судді мотивовано тим, що слідчим та прокурором не надано доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та не надано доказів, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі та запереченні на неї, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_5 , яка підтримала доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали справи №308/4275/16-к (судове провадження №11-сс/777/131/16) і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 2 статті 194 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу слідчій суддя в своїй ухвалі зазначив, що в ході розгляду цього клопотання слідчим та прокурором не надано доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки будь які дані, що ОСОБА_7 отримав неправомірну вигоду в контексті ч. 3 ст. 368 КК України відсутні та ніякими доказами не обґрунтовані. Слідчим та прокурором на час розгляду клопотання не з`ясовано чи даний кар`єр знаходиться у віданні та на балансі Квасівської сільської ради і чи має право вказана сільська рада ним розпоряджатися. Крім того, слідчим та прокурором не взято до уваги ту обставину, що Квасівський сільський голова ОСОБА_7 з 29.03.2016 року по 21.04.2016 року знаходився у відпустці.

Також ні прокурором, ні слідчим не надано доказів, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки, як встановлено під час розгляду клопотання ОСОБА_7 сприяє у проведенні слідчих дій в даному кримінальному провадженні, дав добровільну згоду на огляд його службового приміщення та передав слідчому на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, а також картку візу малого прикордонного руху.

Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують встановлених слідчим суддею обставин та висновків, викладених в ухвалі, яка оскарж кується.

Повноваження сільського голови передбачені ст. 42 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21 травня 1997 року №280/97-ВР (із наступними змінами), але в повідомленні про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України не зазначено конкретно які саме дії були ним вчинені із використанням службового становища.

Твердження слідчого та прокурора про надання Квасівським сільським головою ОСОБА_7 дозволу на отримання ОСОБА_11 близько 7 метрів кубічних каменю білий туф у кар`єрі, який розташований на території Квасівської сільської ради не ґрунтуються на його повноваженнях службової особи, визначених законом.

Слідчий суддя правильно встановив що 21 квітня 2016 року ОСОБА_7 перебував у відпустці, тобто не виконував обов`язки сільського голови.

Ця обставина не заперечувалась слідчим та прокурором під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу, а також визнана прокурором під час апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що факти, на які посилається слідчий і прокурор в клопотанні про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та інформація, яка міститься в копіях матеріалів, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи цього клопотання не переконують суд у тому, що ОСОБА_7 , ймовірно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону №1261-VII від 13.05.2014; із змінами, внесеними згідно із Законами №1698 - VII від 14.10.2014, №770- VIII від 10.11.2015), тобто як одержання неправомірної вигоди, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на лист Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому йдеться про те, що відповідно до статистичної форми 6-зем земельна ділянка площею 4,6 га під кам`яним кар`єром обліковується в землях запасу та розташована на території Квасівської сільської ради в межах населеного пункту не спростовує висновку слідчого судді про те, що слідчим та прокурором на час розгляду клопотання не з`ясовано чи даний кар`єр знаходиться у віданні та на балансі Квасівської сільської ради і чи має право вказана сільська рада ним розпоряджатися.

Вказаний лист Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області не було додано як до клопотання про обрання запобіжного заходу, так і до апеляційної скарги прокурора.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо чинного на цей час рішення 8 сесії VII скликання №27 від 16.03.2016 року «Про відпустку Квасівського сільського голови ОСОБА_7 » не підтверджені доказами про його скасування у встановленому законом порядку, а тому є необґрунтованими.

Слідчий суддя встановив, що ні прокурором, ні слідчим не надано доказів, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного перегляду прокурор також не надав доказів на підтвердження доводів своєї апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та переховуватись від органів досудового розслідування, суду.

З врахуванням достатньо тривалого часу, який минув з 21 квітня 2016 року, прокурор не навів обґрунтування причин, за наявності яких не проведено допитів свідків та факти незаконного впливу на них ОСОБА_7 , а також дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Доводи щодо реальної наявності інших ризиків, заявлених в клопотанні про обрання запобіжного заходу, які слідчий суддя вважає недоведеними, в апеляційній скарзі прокурора відсутні.

Сама по собі тяжкість покарання, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, не є підставою застосування запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, як на це вказує в апеляційній скарзі прокурор, не встановлено.

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а таму апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від 23 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3