Справа № 302/1040/15-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.02.2016 м. Ужгород
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Берегово Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, судимого:
-вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.12.2013 р. за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
-- вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 10.02.2014 р. за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 1 міс. позбавлення волі; ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.06.2014 р. скорочено строк відбуття основного покарання на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 р.; ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.02.2015 р. умовно-достроково звільнений від невідбутого покарання у виді 5 місяців 23 дні позбавлення волі,
засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 10.02.2014 р. та ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року до покарання призначеного за цим вироком, яке переведено в позбавлення волі, і остаточно призначено покарання 10 (десять) місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 306,90 гривень судових витрат на користь держави.
Запобіжний захід ОСОБА_6 домашній арешт, визначений ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.09.2015 року із відповідними процесуальними обов`язками залишено без змін до закінчення строку дії такого (до 11 листопада 2015 року).
ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він, будучи раніше судимим за корисливі злочини і не відбувши покарання, у період умовно-дострокового звільнення на шлях виправлення не став і знову вчинив умисне середньої тяжкості кримінальне правопорушення за наступних обставин. 13 липня 2015 року біля 03.00 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на вулиці Волошина в смт. Міжгір`я, де проживає ОСОБА_9 , побачив на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 спортивний велосипед сірого кольору, будівельну тачку та водяний шланг. З метою заволодіння чужим майном, відчинивши хвіртку воріт будинку, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав будівельну тачку вартістю 351,51 гривень, водяний шланг довжиною 30 метрів з поливочним пістолетом вартістю 80,00 гривень, спортивний велосипед марки «LEON Bikes» вартістю 2000,00 гривень та різне бувше у використанні взуття, що не становить матеріальної цінності.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності викладених у вироку висновків про обставини події, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, порушує питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72, ч.4 ст. 81 КК України шляхом складання вироків частково приєднати ОСОБА_6 невідбуту частину покарання 2 місяці позбавлення волі за вироком Хустського районного суду від 10.02.2014 року та призначити остаточне покарання 3 роки і 2 місяці позбавлення волі. Посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, ніде не працює, повторно вчинив корисливий злочин в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому безпідставно призначено найм`якше покарання з передбачених санкцією ч.2 ст. 185 КК України.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду щодо ОСОБА_6 і ухвалити щодо нього новий вирок, яким призначити покарання відповідно до прохальної частини апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги, просять залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Дане судове рішення цим вимогам закону не відповідає.
Так, зазначивши у вироку, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від 5 місяців та 23 дні позбавлення волі, суд призначив йому 6 місяців арешту, що є наближеним за видом і розміром до мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому не навів належного обґрунтування чому саме таке покарання буде достатнім для виправлення та сприятиме попередженню вчиненню нових злочинів ОСОБА_6 , який «…будучи раніше судимим за корисливі злочини і не відбувши повну міру покарання з непогашеною і не знятою судимістю, у період умовно-дострокового звільнення на шлях виправлення не став, а знову вчинив умисне середньої тяжкості кримінальне правопорушення…» (а.к.п.23).
Крім того зміст мотивувальної частини вироку про повне приєднання до покарання за новий злочин невідбутої частини покарання за попереднім вироком протерічить змісту резолютивної частини вироку про порядок призначення та розмір покарання.
Відповідно до вимог ч.1 п.2 та ч.2 ст.409, п.4 ч.1, ч.2 ст. 411, ст. 414 КПК України, допущені порушення кримінального процесуального закону, як правильно зазначив прокурор в апеляційній скарзі, свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і містять суттєві суперечності, які вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та визначення міри покарання, яке, в свою чергу, є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і являється явно несправедливим через його м`якість, що є підставою для скасування судового рішення і задоволення апеляційної скарги в частині такого скасування.
Що стосується вимог апеляційної скарги в частині ухвалення апеляційним судом нового вироку в порядку ст. 420 КПК України, то такі задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Згідно положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вичерпні вимоги до обвинувального акту в собі містить ст. 291 КПК України.
Ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вказаним вимогам і не містить формулювання обвинувачення з посиланням на обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а містить лише фактичні обставини та правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таке формулювання обвинувачення, крім обставин, зазначених у диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, повинно містити посилання на наявність доведених даних про саму подію кримінального правопорушення, час, місце, спосіб, мотив і мету його вчинення, а також форму вини та інші обставини, які впливають на ступінь його тяжкості, вид та розмір покарання, в даному випадку, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому в акті зазначено, що ОСОБА_6 саме підозрюється, а не обвинувачується в інкримінованому злочині, що не узгоджується з вимогами закону щодо змісту обвинувального акту.
Крім того, зазначивши в обвинувальному акті про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 під час умовно-дострокового звільнення, слідчий не вказав, ким і коли приймались про це рішення і на який строк відбулось таке звільнення.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог КПК України увагу не звернув, правом, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України не скористався, і, за відсутності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, передчасно призначив і провів судовий розгляд, а також передчасно ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Допущення наведених істотних порушень закону під час судового розгляду даного провадження перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення що також, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є підставою для його скасування.
За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити інші доводи апеляційної скарги, переглянути вирок і ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_6 , тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, виходить за межі апеляційної скарги, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого, скасовує вирок з наведених підстав і призначає новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
Під час нового розгляду суду необхідно усунути наведені істотні порушення кримінального процесуального закону, виконати вимоги ст. ст. 314-316 КПК України, врахувати доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, ретельно перевірити заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність на його утриманні дев`яти дітей і прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
У зв`язку з спливом строків запобіжного заходу і відсутності клопотання про обрання іншого запобіжного заходу апеляційним судом такий не обирається.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: