У х в а л а
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 10 листопада 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_5 на вирок Березанського міського суду Київської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Цим вироком засуджено
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
не судимого,
- за ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із позбавленням права обіймати посади старшого інспектора відділу соціально-виховної та психологічної роботи та начальника відділення соціально-психологічної служби у системі Державної пенітенціарної служби України строком на 1 рік.
На підставі статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

За вироком суду ОСОБА_6 - капітан внутрішньої служби, який відповідно до витягу з наказу Управління департаменту в м. Києві та Київській області Державного департаменту України з питань виконання покарань від 21 червня 2010 року № 42 о/с був призначеним старшим інспектором відділу соціально-виховної та психологічної роботи Березанської виправної колонії БВК № 95 (далі- БВК №95) та на якого згідно з наказом начальника БВК № 95 від 15 грудня 2010 року № 233 на було додатково було покладено виконання обов`язків начальника відділення соціально психологічної служби № 4, засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
14 червня 2011 року близько 08:30 год. старший інспектор соціально-виховної та психологічної роботи БВК-95 ОСОБА_6 , будучи службовою особою, перевищуючи свої службові повноваження, які супроводжувались насильством, у приміщенні кабінету заступника начальника з соціально-виховної та психологічної роботи, який розташований в охоронюваній зоні установи, проводячи виховну роботу із засудженим ОСОБА_7 , умисно наніс останньому відрізком резинового шлангу червоного кольору довжиною приблизно 1,5 м. чисельні удари у ділянки обох ніг та сідниць, чисельні удари руками по голові та обличчю, удар коліном в живіт, заподіявши легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_5 , надаючи свою оцінку доказам, стверджує, про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який останнього засуджено. Вказує на формальність розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з чим не зібрано та не перевірено доказів, які підтверджують невинуватість ОСОБА_6 до отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Захисник вказує, що при постановленні обвинувального вироку місцевий суд не повинен був враховувати показання ОСОБА_6 , в яких він повністю визнав свою вину у вчиненні злочину. Просить судові рішення скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з недоведеністю участі ОСОБА_6 у вчиненні злочину.
- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, стверджує, що місцевий суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 повинен був вирішити питання про позбавлення останнього спеціального звання, а суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, не спростував доводів у частині неправильного застосування судом першої інстанції ст. 54 КК України. Просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд із підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд з підстав невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок м`якості, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , який був службовою особою, у перевищенні службових повноважень, що супроводжувалися насильством, болісними та такими, що ображали особисту гідність потерпілого, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Так, потерпілий ОСОБА_7 , який на час вчинення злочину відбував покарання у БВК № 95, детально указував за яких обставин ОСОБА_6 , який був службовою особою - старшим інспектором соціально-виховної та психологічної роботи БВК-95, маючи до нього неприязне відношення, наносив йому відрізком резинового шлангу червоного кольору чисельні удари у ділянки обох ніг та сідниць, чисельні удари руками по голові та обличчю, удар коліном в живіт, заподіявши легкі тілесні ушкодження.
Ці показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами, у тому числі з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , даними протоколів добровільної видачі ОСОБА_6 та огляду відрізку резинового шлангу червоного кольору довжиною приблизно 1,5 м., даними протоколу відтворення обстановки та обставин події при проведенні якого потерпілий детально продемонстрував механізм застосування до нього насильства і заподіяння йому тілесних ушкоджень, даними висновку судово-медичної експертизи, які характерні для дії тупих предметів і могли виникнути від ударів кулаками руками чи ногами, взутими у взуття, сторонніх осіб чи особи, та від гнучкого циліндричного предмету, по давності можуть відповідати строку, вказаному в направленні та відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_6 вчинив перевищення службових повноважень, що супроводжувалося насильством, болісними та такими, що ображали особисту гідність потерпілого ОСОБА_7 .
Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в сукупності суди належним чином мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційних скаргах не наведено ніяких інших доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями, а твердження захисника про суперечність показань потерпілого ОСОБА_7 , недопустимість як доказів показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є голослівними.
При цьому місцевий суд критично оцінив показання ОСОБА_6 як підозрюваного в яких він визнав свою вину та не враховував ці показання при постановленні вироку, а доводи захисника ОСОБА_5 про допущені судом порушення в цій частині є надуманими.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Судові рішення щодо ОСОБА_6 відповідають вимогам статей 334, 377 КПК України 1960 року, є законними та обґрунтованими. Ухвала суду апеляційної інстанції містить підстави через які апеляції прокурора та захисника визнано необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризувався позитивно, не перебував на обліку у лікарів нарколога та психіатра.
Призначене ОСОБА_19 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Позбавлення особи, яка вчинила тяжкий злочин, спеціального звання є правом, а не обов`язком суду, а тому суд касаційної інстанції не вбачає неправильного застосування вимог ст. 54 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .
При цьому колегія суддів констатує, що в касаційній скарзі прокурором не порушується питання про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання та про неправильність вирішення питання про звільнення засудженого від відбування додаткового покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, а суд касаційної інстанції не вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище засудженого.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів,

ухвалила:
касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Березанського міського суду Київської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

С у д д і:

______________________________________________________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3