Справа № 161/6908/15-к Провадження №11-кп/773/520/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коноша Архангельської області, Російської Федерації, українця, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3, 185 ч.2 КК України та виправдано, на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.
Цивільний позов ТзОВ «Україна-Баїв» в особі директора ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином залишено без розгляду.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 в користь потерпілого ОСОБА_8 3000 (три тисячі) гривень спричиненої моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про речові докази.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним і засуджений за те, що він, 20.07.2014 близько 02.00 год., перебуваючи поблизу воріт зернотоку ТзОВ «Україна-Баїв», що в с. Городище-1 Луцького району Волинської області, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , що виник внаслідок неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки у його ліве плече в нижній третині, спричинивши тілесних ушкоджень та фізичний біль.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №28 від 14.01.2015 потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу лівого плеча в нижній третині, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_11 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Окрім того, органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався і у тому, що він 18.07.2014 близько 00.30 год., перебуваючи на в`їзді на територію ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, таємно заволодів 29140 кг зерна ріпаку, котре за вказівкою останнього громадянин ОСОБА_13 автомобілем марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , не усвідомлюючи про злочинний намір ОСОБА_11 , перевіз на територію ТзОВ «Панхім», спричинивши ТзОВ «Україна-Баїв» значної майнової шкоди на загальну суму 136 958 грн.
Він же, 22.10.2014 в період з 10.00 по 12.00 год., перебуваючи на полі в с. Городище-1 Луцького району, що належить ТзОВ «Україна-Баїв», повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, використовуючи техніку ТзОВ «Панхім», надаючи вказівки водіям транспортних засобів, які не усвідомлювали про їх злочинний характер, таємно заволодів цукровим буряком в кількості 20 т, який зберігався на полі в кагатах, спричинивши ТзОВ «Україна-Баїв» матеріальних збитків на загальну суму 19 606 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані, відповідно, за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, як, таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди, а також таємне викрадення чужого майна, вчинено повторно.
Судом першої інстанції, ОСОБА_11 визнаний невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 і ч.3 ст.185 КК України і виправданий на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України.
Своє рішення про виправдання суд мотивував тим, що обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить вирок суду змінити, визнавши ОСОБА_11 невинним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та відмовити в задоволенні заявленого цивільного позову в повному обсязі. Вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що перелічені у вироку показання свідків та потерпілого не можуть лягати в основу вироку, і не є достатніми доказами вини ОСОБА_11 . Зокрема, з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були на місці події, не вдається встановити механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Вважає, висновок експерта, який зроблений на основі запису консультанта ортопеда-травматолога, який не маючи таких повноважень, як судмедексперт, при огляді потерпілого встановив розміри синця, не повним, оскільки він не дає ніяких конкретних відповідей щодо походження виявленого ортопедом синця, а дає загальне обумовлення про те, що теоретично це могло бути, а тому, ставить під сумнів походження такого ушкодження саме в день конфлікту і саме у такий спосіб. Вважає, що з заявленого потерпілим позову, не вбачається які саме страждання він переніс, в чому вони полягали, їх тривалість та можливість відновлення, і яким чином вони вплинули на подальше життя потерпілого, а тому, вважає, що задоволена сума 3000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому є необґрунтована та завищена.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 та ч.2 ст.185 КК України скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 та ч.2 ст.185 КК України та призначити остаточне покарання на підставі ст.71 КК України у виді 6 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 гри гривень. Задовільнити цивільний позов ТОВ «Україна-Баїв» до ОСОБА_11 в повному обсязі. Вирішити питання щодо речових доказів.

Вважає, що суд першої інстанції, поклавши в основу виправдання ОСОБА_11 за ч.3 та ч.2 ст.185 КК України не звернув на уваги на суттєві протиріччя показань останнього з іншими доказами по справі, при чому не лише не зазначив у мотивувальній частині вироку, чому надав перевагу показанням обвинуваченого та відкинув докази, які їх спростовують та доводять вину ОСОБА_11 , але й взагалі не вказав у вироку тієї частини доказів, як таких. Зазначає, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , дані ними в процесі судового розгляду, суттєво відрізняються від тих, що наводить суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку. Також, показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , на чиї показання суд посилається, як на докази того, що вантаж ріпаку опинився на території ТОВ «Панхім» на пропозицію ОСОБА_11 , погоджену з працівниками міліції, насправді підтвердили дійсні показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 . Вважає, що за епізодом викрадення 22.10.2014 року цукрового буряку в кількості 20 тон, вартістю 19606 гривень, судом доведено факт вивезення за обставин, вказаних в обвинуваченні, вантажу цукрового буряку на територію ТОВ «Панхім» доведено винуватість ОСОБА_11 показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 . Розмір шкоди завданий незаконними діями ОСОБА_11 вважає доведеним. Крім того, зазначає, що зважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_11 та досліджені судом докази щодо спрямованості його умислу, суду необхідно було розглянути питання наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг, заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 заперечили, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представників потерпілих, які підтримали подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу, апеляційну скаргу обвинуваченого просили відхилити, прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про спричинення ОСОБА_11 умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.
Посилання обвинуваченого про те, що злочину він не вчиняв, які аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції і з обґрунтуванням спростовані з наведенням у вироку переконливих мотивів.
Винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що 20.07.2014 близько 02.00 год. на територію ТзОВ «Україна-Баїв» с. Городище-1 Луцького району Волинської області прибули обвинувачений ОСОБА_11 разом з працівниками міліції та громадськими активістами, приїхавши разом з дружиною та сусідом на місце події, помітив ОСОБА_11 , з яким у нього виникла словесна перепалка, внаслідок неприязних відносин, що були між ними. В подальшому, при закритті ним воріт на підприємство, обвинувачений ОСОБА_11 наніс йому один удар рукою в ліве плече, чим спричинив тілесних ушкоджень та фізичний біль.
Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні показав, що працює охоронцем ТзОВ «Україна-Баїв», 20.07.2014 близько 02.00 години на територію вказаного підприємства приїхав обвинувачений ОСОБА_11 з працівниками міліції та іншими особами. Про дану подію він відразу повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . По приїзду ОСОБА_8 , між ним та ОСОБА_11 поблизу воріт, які знаходяться перед в`їздом на територію бригади, виник словесний конфлікт, в результаті якого ОСОБА_11 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область лівого плеча.
Даними в суді першої інстанції показання свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_35 (дружина потерпілого ОСОБА_36 ), підтвердили факт нанесення ОСОБА_11 одного удару кулаком правої руки в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_8 .
Проведеними слідчими експериментами, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_35 , кожний зокрема, вказали на місце, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_8 , що стверджується протоколами проведення слідчих експериментів з доданими фототаблицями від 15.10.2014, за участю вказаних свідків.
Свідок ОСОБА_15 на запитання суду пояснила, що з моменту нанесення удару ОСОБА_11 в плече її чоловіку ОСОБА_8 пройшло багато часу, усі подробиці інциденту вона не пам`ятає, однак добре пам`ятає сам момент удару ОСОБА_11 в плече її чоловіку ОСОБА_8 .
Висновком судово-медичної експерта №28 від 14.01.2015 року, яким стверджується, що потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу лівого плеча в нижній третині, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Такий висновок експерта ґрунтується на відомостях, які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, ґрунтується на наукових та інших спеціальних знань, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, підстав ставити його під сумнів у суду не було, а тому його підставно покладено в основу обвинувального вироку.
З висновку експерта вбачається, що він складений відповідно до форми №170/о, затвердженої наказом МОЗ України №197 від 05.08.1999 року, судово-медичним експертом, стаж роботи якого становить 31 рік, має 3 й кваліфікаційний клас, вищу категорію. Експертизу проведено на підставі історії хвороби потерпілого ОСОБА_8 , який відразу, після нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень з 20.07.2014 року по 01.08.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в Луцькій МКЛ. 21.07.2014 року потерпілий був оглянутий консультантом ортопеда-травматолога, який виявив в нижній третині лівого плеча підшкірний крововилив діаметром 5 см. Даний висновок експерта досліджено в судовому засіданні з участю усіх сторін кримінального провадження.
Ті обставини, що висновок експерта зроблений на основі висновка консультанта лікаря ортопеда-травматолога та складений через тривалий час після виникнення у потерпілого ОСОБА_8 тілесного ушкодження, не є підставою для визнання його не належним доказом у даному кримінальному провадженні.
Показання потерпілого ОСОБА_8 , дані ним безпосередньо в суді першої інстанції, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_37 , кожним зокрема, висновком судово-медичної експертизи №28 від 14.01.2015, протоколами проведення слідчих експериментів.
Суперечностей між показаннями вищезгаданих свідків та іншими доказами судом апеляційної інстанції не встановлено, підстав ставити їх під сумнів немає, тому суд першої інстанції підставно взяв їх за основу при постановленні даного вироку та прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_11 в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції підставно задоволений цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_11 , при його вирішенні враховано характер протиправних дій спричинених діями обвинуваченого, незручності та вимушені зміни в житті потерпілого, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд підставно на відшкодування заподіяної моральної шкоди стягнув з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_8 3000 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

Злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, з дня його скоєння минуло більше ніж два роки.
З кримінального провадження вбачається, що умисні легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 . ОСОБА_11 були спричинені 20 липня 2014 року, на момент розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2016 року минуло більше ніж два роки.

Оскільки ОСОБА_11 та його захисником у апеляційній скарзі ставиться питання про виправдання за ч.1 ст.125 КК України, то ними фактично заперечується можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, тому, на підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 підлягає звільненню від покарання за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Що ж стосується доводів представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 щодо безпідставного виправдання судом ОСОБА_11 за ч.2, ст.185, ч.3 ст.185 КК України, то вони не знайшли свого підтвердження.

Допитаний судом першої інстанції по факту заволодіння 29140 кг зерна ріпаку, обвинувачений ОСОБА_11 показав, що його теща ОСОБА_38 володіла 60% статутного капіталу СГ ТзОВ «Україна». Він мав довіреність на представництво її інтересів щодо діяльності вказаного товариства. Між засновниками ТзОВ «Україна-Баїв» та СГ ТзОВ «Україна» були майнові спори щодо орендованої землі, майна та врожаю. 18.07.2014 до нього зателефонувала ОСОБА_39 та повідомила, що ТзОВ «Україна-Баїв» намагається здати ріпак на ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька. Вона викликала працівників міліції та порекомендувала йому прибути на місце події. Приїхавши, виявив автомобіль марки «ДАФ» з наявним зерном ріпака. В цей час приїхала слідчо-оперативна група, яким він, в зв`язку з наявністю спору щодо належності урожаю, запропонував перевезти вказаний автомобіль із зерном ріпака на територію ТзОВ «Панхім» (при цьому, вказані події відбувались вночі). За погодженням з усіма (в тому числі працівниками міліції), автомобіль з ріпаком був доставлений на територію його товариства та переданий йому на зберігання (згідно розписки).
Аналогічні показання щодо передачі зерна ріпака ТзОВ «Панхім» на відповідальне зберігання до ТзОВ «Агротехніка» в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_40 .
Не заперечила факт передачі зерна ріпака ОСОБА_11 на відповідальне зберігання і свідок ОСОБА_17 , що працює слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області, про що ОСОБА_11 було надано відповідну розпису.
Аналогічні показання щодо обставин завантаження, перевезення та доставки автомобіля «ДАФ» з зерном ріпаку на ТзОВ «Панхім» безпосередньо в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_41 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
Протоколом огляду від 18.07.2014 стверджується перебування на території ТзОВ «Панхім» транспортного засобу марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом р.н. НОМЕР_2 , в якому знаходиться урожай ріпаку (без зазначення точної кількості ваги) та передача його на відповідальне зберігання ОСОБА_11 .
Факт передачі на відповідальне зберігання вказаного вище майна стверджується розпискою від 18.07.2014 наданої ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання, що між ТзОВ «Україна-Баїв» та СГ ТзОВ «Україна» неодноразово виникали конфлікти з приводу орендованої землі, майна та врожаю. 17.07.2014 року на території ТзОВ «Україна-Баїв» завантажили зерно ріпака в кількості 29140 т, які водій мав доставити на ТзОВ «Волинь-зерно-продукт». Від заступника директора даного товариства дізнався про те, що транспортний засіб перед в`їздом на підприємство був заблокований. Прибувши на місце події разом з начальником охорони ТзОВ «Україна-Баїв», вантажівки з урожаєм не виявив. Дізнався, що автомобіль з зерном ріпака доставлений працівниками міліції на територію ТзОВ «Панхім».
Постановою заступника начальника СВ Луцького РВ УМВС України від 19.07.2014 року автомобіль марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 визнано речовим доказом та повернуто власнику. Оглянутий урожай ріпаку, який знаходився у причепі (без посилання на точну кількість вагу), визнано речовим доказом та зобов`язано керівника ТОВ «Панхім» ОСОБА_11 забезпечити з відповідними умовами його зберігання з повідомленням про місце його зберігання та наданням підтверджуючих про це документів.
На виконання вказаної постанови генеральним директором ТзОВ «Панхім» урожай ріпаку передано на відповідальне зберігання ТзОВ «Агротехніка» елеватор с.Мар`янівка Горохівського району, згідно товарно-транспортних накладних ААК №1, ААК №2 від 19.07.2014.
Вказане вище стверджується письмовими документами, показаннями обвинуваченого, потерпілих та свідків, які, кожен зокрема, показали, що автомобіль марки «ДАФ» з урожаєм ріпаку передавався ОСОБА_11 на зберігання, а в подальшому, на виконання постанови слідчого, уповноваженою особою ТзОВ «Панхім», їх було передано на зберігання до елеватора с.Мар`янівка.
Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 по даному епізоду, тобто за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Не знайшло свого підтвердження і обвинувачення ОСОБА_11 по епізоду 22.10.2014, зокрема того, що він на полі в с. Городище-1 Луцького району, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав цукровий буряк в кількості 20 т, спричинивши ТзОВ «Україна-Баїв» матеріальних збитків на загальну суму 19 606 грн.
Матеріалами провадження, що 22.10.2014 в період з 10.00 по 12.00 год. на полі в с. Городище-1 Луцького району, за участю обвинуваченого, потерпілих та свідків, транспортом належному ТзОВ «Панхім», здійснювалась загрузка та перевезення цукрового буряка, який зберігався на полі в кагатах. Зокрема, автомобілем «ЗІЛ» під керуванням водія ОСОБА_32 було вивезено з поля певну кількість (не встановлену органом досудового розслідування) цукрового буряка, який в подальшому було повернуто на місце загрузки, в зв`язку з конфліктною ситуацією, що виникла при його завантаженні.

При вказаних подіях були присутні обвинувачений ОСОБА_11 , потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_44 , ОСОБА_29 , ОСОБА_45 .

Протоколом огляду місця події від 22.10.2014 стверджується наявність на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району Волинської області, кагатів буряків, транспортних засобів, зокрема, трактору /навантажувач-фронтальний/.

Допитаний в судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 показав, що 22.10.2014 року він перебував на полі в с. Городище-1 Луцького району, в зв`язку із зібранням пайовиків СГ «Україна». В цей час на полі, серед інших людей, перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Під час завантаження цукрового буряка на транспортні засоби ТзОВ «Панхім» між ними виник словесний конфлікт з приводу належності вказаного урожаю. Ствердив, що вказівок про завантаження та вивезення цукрового буряка працівникам ТзОВ «Панхім» не надавав.

Потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен зокрема, в судовому засіданні дали показання, що 22.10.2014 року дізнались про те, що на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району, здійснюється завантаження буряків. Приїхавши на місце події, побачили, що на автомобілі ТзОВ «Панхім» проводиться загрузка цукрового буряка, процесом керував обвинувачений ОСОБА_11 , з якими у них були неодноразові конфлікти з приводу належності урожаю. З метою недопущення вивезення та збереження урожаю ними було викликано працівників ТзОВ «України-Баїв» та працівників правоохоронних органів. Цукровий буряк було вивезено у невідомому напрямку автомобілем «ЗІЛ» з причепом. Погрузку на автомобіль «Камаз» ними та працівниками ТзОВ «Україна-Баїв» було примусово припинено. Конкретну кількість вивезеного буряка, а також чи його було повернуто вказати не можуть.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_46 , показали про те, що 22.10.2014 року дізнались про те, що на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району, здійснюється завантаження буряків. Прибувши на місце події, побачили, що проводиться загрузка автомобіля «Камаз» цукровим буряком. Автомобіль «ЗІЛ» з причепом вже був завантажений раніше та поїхав у невідомому напрямку. Зазначили, що на полі перебувало багато людей, серед яких ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , між якими відбувалась словесний конфлікт з приводу належності вказаного урожаю. При вказаних подіях також були присутні працівники правоохоронних органів.

Свідки ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_47 в судовому засіданні дали аналогічні показання з приводу обставин завантаження та перевезення цукрового буряку з поля, розташованого в с. Городище-1 Луцького району. Вказали, що вказівку про завантаження буряка вони отримували від диспетчера ТзОВ «Панхім», а не особисто від ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_44 ствердив, що весь наявний в автомобілі цукровий буряк (що був завантажений на полі 22.10.2014 року), за вказівкою генерального директора ТзОВ «Панхім», вранці наступного дня відвіз назад на поле в с. Городище-1, де його попередньо було завантажено, висипавши на загальний кагат. Вказане підтвердив і свідок ОСОБА_40 .

Оскільки по даному епізоду ні органом досудового розслідування, ні прокурором, ні потерпілими не доведено поза розумним сумнівом, події кримінального правопорушення, винуватості саме ОСОБА_11 у його вчиненні, виду та розміру шкоди, завданої внаслідок його вчинення, тому суд прийшов до вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_11 і по даному епізоду, тобто за ст.185 ч.2 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно частини другої цієї ж статті, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. Під час судового розгляду прокурор скористався гарантованим правом, визначеним цією нормою статті та неодноразово змінював обвинувачення, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_11 по епізоду 18.07.2014 за ч.3 ст.185 КК України, по епізоду 22.10.2014 за ч.2 ст.185 КК України, тому на думку колегії суддів, посилання представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на необхідність перекваліфікування дій обвинуваченого по даних епізодах на ст.356 КК України, є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілого ТзОВ «Україна Баїв» - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_11 змінити.

На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України звільнити відповідно з п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: