Справа №490/6544/16-к 07.07.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 липня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000172 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.06.2016 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Санкт-Петербурга Російської Федерації, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 серпня 2016 року.

Учасники судового засідання:

прокурор ОСОБА_7

підозрюваний ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки для застосування певного виду запобіжного заходу слідчим суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, однак в порушення вказаних норм слідчим суддею не було враховано фактичних обставин справи та даних, що характеризують особу затриманого, а також жодним чином не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Також при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не прийнято до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, виключно позитивної характеристики за місцем служби.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється в тому, що, будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , під час проходження військової служби за мобілізацією на посаді оператора радіотелефоніста радіолокаційної групи авіаційного полігону ст. солдат ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_8 та запропонував йому виготовити за грошову винагороду саморобний вибуховий пристрій, замаскований під різні види предметів побутової електроніки - флеш-накопичувач, мобільні телефони, інші побутові прибори, з чим осатаній погодився. Таким чином, в червні 2016 р. ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_8 , домовились про те,що він придбає або пришукає флеш-накопичувач та мобільний телефон, який буде відповідати параметрам для виготовлення вибухового пристрою, а ОСОБА_8 в свою чергу - виготовить із флеш-накопичувача та мобільного телефону вибухові пристрої, які будуть придатними для використання та приводиться в детонуючий стан при їх використанні особою за прямим функціональним призначенням, тобто фактично флеш-накопичувач та мобільний телефон набували призначення у вигляді «міни-пастки». В подальшому ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_8 за грошову винагороду в м. Миколаєві саморобний вибуховий пристрій типу "міна-пастка", розміщеному в мобільному телефоні, придатний до вибуху та конструктивно оформлений заряд, розміщений в флеш-накопичувачі, здатний до вибухового перетворення. В подальшому зазначені речі були реалізовані за грошову винагороду на користь ОСОБА_9
25.06.2016р. о 16:30 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та, з дотриманням вимог ст.ст. 276 - 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК України.

26.06.2016р. до суду надійшло клопотання ст. слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_10 , погоджене з заступником військового прокурора Миколаївського гарнізону ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .. У клопотанні слідчий посилався на те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити,сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження. незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого, обравши ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 серпня 2016р.,. визначивши заставу в сумі 964600 грн., за умови внесення якої ОСОБА_6 слід негайно звільнити з-під варти з покладенням на нього обов`язків,передбачених п.п.1-4 8,9 ч.5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчинення тяжких злочинів, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_6 має можливість продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків на іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом повідомлення про факт викриття злочину невстановленим на даний час особам , які мають відношення до придбання та, використання вибухових пристроїв, а також знищення або приховання інших незаконно виготовлених вибухових пристроїв.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного на підтримку апеляційної скарги захисника, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання слідчого у відповідності до порядку, передбаченому ст. 194 КПК України, правильно встановив, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК України, а також про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, на які слідчий послався у клопотанні, та вірно дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень,, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні та носінні вибухових пристроїв, а також у незаконному виготовленні вибухових пристроїв за попередньою змовою групою осіб.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних злочинів є обґрунтованою, що підтверджується зібраними на даний час доказами у цьому кримінальному провадження.

Що стосується доводів апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених п. п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також про можливість запобігання вказаним ризикам іншими більш м`якими запобіжними заходами, то вони є безпідставними.

Як вбачається з наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів проти громадської безпеки, пов`язаних з незаконним обігом вибухових речовин та вибухових пристроїв, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 та до 10 років позбавлення волі. Є підозра, що такі дії по виготовленню саморобних вибухових пристроїв, які замасковані під різні побутові речі, мали системний та корисливий характер, оскільки за це підозрюваний отримував гроші.

При цьому органами досудового розслідування не встановлені особи, у яких були придбані вибухові речовини або їх складові.

Крім того, ОСОБА_6 раніше судимий за ч. 1 ст. 410 КК України, тобто за вчинення військового злочину, пов`язаного з незаконним обігом зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, протягом іспитового строку знову вчинив злочин, також пов`язаний з незаконним обігом вибухових речовин.

Таким чином, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.194 КПК України в матеріалах справи містяться достатньо підстав для існування ризиків, що передбачені п. п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується розміру застави, то слідчий суддя визначив його, врахувавши тяжкість та мотиви злочинів, спосіб їх вчинення, види вилучених вибухових пристроїв, суспільну небезпечність таких дій, які спрямовані проти громадської безпеки, сукупність вищезазначених ризиків, які за своєю сукупністю мають виключний характер в розумінні ч.5 ст.182 КПК України. А тому вмотивовано визначив розмір застави, який перевищує вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи з того, що обставини кримінального провадження вказують на неможливість запобігання ризикам іншими більш м`якими запобіжними заходами, ніж тримання підозрюваного під вартою, вимоги апелянта про скасування ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.06.2016 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді