Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянина України, освітою середньою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 11 грудня 2014 року вироком Дубровицького районного суду Рівненської області за ч.2 ст.240 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,
на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року, з участю:
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - ОСОБА_6
прокурора - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання 2 /два/ роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч.1 ст.72 КК України, 2 /два/ роки обмеження волі обвинуваченому ОСОБА_5 переведено в 1 /один/ рік позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2014 року та призначено остаточну міру покарання ОСОБА_5 1 /один/ рік та 1 /один/ місяць позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрано тримання під вартою, останнього взято під варту в залі суду.
Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України до одного року позбавлення волі та звільнений на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, що виразилось у грубому порушенні вимог п.1.3, п.1.5, п.2.1 «а», п.2.3 «б», «д», п.2.9 «а», «в», п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, за наступних обставин.
26 липня 2015 року біля 9 год. 40 хв., ОСОБА_5 , керував технічно справним мотоциклом марки «Viper Safari 125», незареєстрованим у встановленому законом порядку, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та достатніх навичок керування, в світлу пору доби, рухався в межах населеного пункту по вул.17-го Вересня в с.Селець Дубровицького району Рівненської області, в напрямку центру села зі швидкістю біля 60 км/год. Через свою неуважність та втрату пильності, які були викликані перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, не вибравши безпечної швидкості руху, ОСОБА_5 не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалася у попутному напрямку біля правого краю проїжджої частини. В рузальтаті ДТП ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки волосистої частини голови справа, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, які в сукупності згідно висновку судово медичної експертизи № 215 від 27.08.2015 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я. В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали є грубе порушення водієм мотоциклу ОСОБА_5 наступних пунктів Правил дорожнього руху України: п.12.1, п.12.3, п.1.3, п.15, п.2.9 «а», «в», п.2.1 «а», п.2.3 «б», «д».
Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій захисником ОСОБА_6 апеляційній скарзі він, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з призначенням його підзахисному обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що ОСОБА_5 може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням останнього волі, в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, яке буде достатнім та необхідним для виправлення останнього а саме покарання у виді штрафу. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомив суспільну-небезпечність свого діяння, позитивно характеризується, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, відшкодував витрати потерпілій. Стверджує, що суд зазначені обставини визнав, проте не врахував при призначенні покарання обвинуваченому. Водночас вказує, що сама потерпіла ОСОБА_8 у ході судового засідання суду першої інстанції просила не позбавляти волі ОСОБА_5 . Односельці обвинуваченого також звернулися з клопотанням не позбавляти останнього волі. Просить змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_5 покарання у межах штрафу, передбаченого санкцією інкримінованої ч.1 ст.286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги, викладену у письмовій заяві думку потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням його волі, твердження прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити оскаржуваний вирок суду в силі, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України до одного року позбавлення волі та звільнений на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік, на шлях виправлення не став та 26 липня 2015 року вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, що виразилось у грубому порушенні вимог п.1.3, п.1.5, п.2.1 «а», п.2.3 «б», «д», п.2.9 «а», «в», п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів, їх аналіз, а також вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим під час встановленого вироком Дубровицького районного суду Рівненської області іспитового строку від 11 грудня 2014 року, об`єктивно свідчать, що призначене ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків повинне враховувати положення ст.71 КК України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні та не заперечується у поданій захисником обвинуваченого апеляційній скарзі.
Однак, як видно з вироку суду доводи поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційної скарги є слушними. Так, за змістом статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та яке б запобігало вчиненню нею інших злочинів, на що обґрунтовано покликається скаржник у поданій апеляційній скарзі.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, судам необхідно належним чином мотивувати у вироку. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, інвалідам, особам, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, окрім встановлених судом першої інстанції пом`якшуючих вину ОСОБА_5 обставин вчинення інкримінованого йому злочину, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування завданих потерпілій збитків, а також відсутності претензій з боку останньої, наявний ряд обставин, котрі судом враховані не були, впливають на оцінку особи обвинуваченого та призначення йому міри покарання, необхідної для виправлення останнього, а саме: догляд обвинуваченого та його допомога матері, позитивна характеристика останнього, прохання потерпілої не позбавляти обвинуваченого волі та аналогічне письмове клопотання його односельців (49 жителів с.Лютинськ Дубровицького району Рівненської області).
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Також судом належно встановлено й обставину, що обтяжує покарання, зокрема вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, злочин у якому обвинувачується та визнав себе винним ОСОБА_5 , передбачений ч.1 ст.286 КК України та згідно ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, учинений з необережності.
При цьому, на думку колегії суддів, суду необхідно врахувати і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права, викладену у рішенні від 16.10.2008р. «Бакланов та Ізмайлов проти Росії», де Європейський суд з прав людини зазначив... "що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становить особистий надмірний тягар для особи."
Враховуючи наведене, а також те, що санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає альтернативне основне покарання у виді штрафу, яке врахує правову позицію Верховного Суду України з питання неприпустимості застосування судами повторного звільнення від відбування покарання з випробуванням особи у разі вчинення нею під час іспитового строку нового злочину, як порушення умов застосування приписів ст.75 К України, - колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування відносно його підзахисного ОСОБА_5 санкції передбаченої ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу обґрунтованими.
Згідно з ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість.
Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів вважає за необхідне вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України у частині призначеного обвинуваченому покарання змінити, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу згідно меж санкції ч.1 ст.286 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ч.3 ст.72 КК, ст.ст.178, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Дубровицького районного суду від 18 лютого 2016 року щодо призначеного покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України змінити.
Призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 /п`ять тисяч сто/ гривень.
Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 11.12.2014 року у відповідності до положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його негайно з під варти із зали суду.
В решті вирок Дубровицького районного суду від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її повного тексту судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________ ____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3