Ухвала
іменем україни

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000322 за обвинуваченням
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 5 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження за відсутністю доказів його винуватості. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, неналежну оцінку доказів, істотні порушення кримінального процесуального закону, оскільки вказівки, викладені в ухвалі ВССУ від 11.02.2014 року, в частині проведення повторних експертиз виконані не в повному обсязі. Вважає, що протокол слідчого експерименту є неналежним доказом, а висновок судової автотехнічної експертизи, на його думку, свідчить про підтасовку вихідних даних. Вказує, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення увагу не звернув та не виправив їх.

В надісланих запереченнях потерпіла ОСОБА_8 та в її інтересах адвокат ОСОБА_9 судові рішення просять залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку касаційних доводів засудженого, думку прокурора, який судові рішення вважає законними і заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 5 серпня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішені питання про судові витрати, речові докази та цивільні позови у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 27 травня 2009 року приблизно о 10 годині, керуючи автомобілем "ВАЗ 2108" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у м. Львові по вулиці Миколайчука у напрямку до вулиці Липинського і при проїзді ділянки в районі перехрестя вулиць Миколайчука-Хвильового порушив вимоги п. п. 1.2, 1.5, п. 2.3 «б», «д»; п. 10.1; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, здійснюючи об`їзд невстановленого досудовим розслідуванням автомобіля типу "джип", який зупинився у правій смузі попереду нього у попутному напрямку, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу, з моменту виявлення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору із-за передньої частини вищевказаного невстановленого досудовим розслідуванням автомобіля типу "джип" пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які переходили проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу справа наліво по напрямку його руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до повної його зупинки, своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Натомість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповнота судового розгляду, неналежна оцінка доказів, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглядав справу в межах поданих апеляцій та зазначив про відсутність цих порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції.

Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених районним судом.

Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за який його засуджено, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідивши і проаналізувавши показання самого засудженого, свідків, потерпілої та інші докази у провадженні.

Як зазначив ОСОБА_5 , він рухався з допустимою швидкістю, вирішив об`їхати автомобіль джип, який стояв на його смузі руху, тому виїхав на зустрічну смугу і, порівнявшись з джипом, побачив, що дорогу перебігають дві жінки. Він вивернув кермо вліво та почав гальмувати, одна з жінок продовжувала бігти та сумкою розбила лобове скло, а потім своїм тілом зламала бокове дзеркало і розбила бокову шибку передніх правих дверей. Вважає, що потерпіла сама набігла на його автомобіль, а тому він не винуватий у дорожньо-транспортній пригоді.

Проаналізовані судом також показання потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що вона зі знайомою мали намір перейти дорогу, перед перехрестям зупинився автомобіль марки джип та водій рукою показав їм, що вини можуть переходити дорогу. Праворуч автомобілів не було, ліворуч був автомобіль білого кольору, який рухався у тій же смузі, що і автомобіль джип. Під час переходу дороги ОСОБА_10 була праворуч від неї. Вони рухалися одночасно спокійною ходою і вже коли пройшли більшу частину дороги та перетнули суцільну лінію, подивившись ліворуч вона побачила у безпосередній близькості від себе автомобіль білого кольору та підсвідомо відштовхнула знайому назад, а сама отримала удар.

Взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка бачила, як дві жінки переходили дорогу і дійшовши до середини зупинилися, дорога була вільною. Коли жінки зробили крок за суцільну лінію, білий автомобіль вчинив наїзд на пішохода. Упродовж розслідування вона двічі була на відтворенні обставин події.

Досліджено судом і протокол огляду місця події зі схемою до нього, де зафіксовано кінцеве розташування автомобіля «Ваз-2108» після наїзду.

Правильно здійснено судом і посилання на протокол проведення слідчого експерименту від 22.09.2014 року за участю підозрюваного, понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та слідчого ОСОБА_14 , з якого убачається, що за поясненнями ОСОБА_5 накреслена схема місця події та визначені місце та розташування автомобілів і місце наїзду на пішохода, зазначені відповідні виміри.

Обґрунтовано судом взято до уваги показання свідків.

Так, ОСОБА_14 - слідчий ГУ МВС у Львівській області, засвідчив, що за участю обвинуваченого та понятих 22.09.2014 року проводив слідчий експеримент, який призначався неодноразово, але за клопотанням ОСОБА_5 відкладався. Оскільки в той день захисника чекали довгий час, то ОСОБА_5 написав письмову заяву про проведення експерименту без участі захисника. Обвинувачений самостійно показував розміщення транспортних засобів та місце наїзду на пішохода. Протокол слідчих дії ним був підписаний без зауважень. За результатами були отримані вихідні дані для проведення експертиз.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поняті під час проведення слідчого експерименту 22.09.2014 року, повідомили, що ОСОБА_5 на місці показував як сталася дорожньо-транспортна пригода, з ним погоджувалися виміряні та зазначені у протоколі розміри. Зауважень учасників слідчої дії до протоколу не було.

Правильно судом покладено в основу вироку і висновок судової автотехнічної експертизи №2751 від 22.08.2014 року, згідно з яким водій автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_5 , виявивши, що автомобіль типу джип, який рухався попереду у попутному напрямку, зупинився на перехресті, відповідно до вимог п.12.3 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У заданій дорожній ситуації, при якій в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_5 (в момент настання об`єктивної можливості виявити вихід пішоходів із-за невстановленого нерухомого автомобіля типу "джип") керований ним автомобіль ВАЗ-2108 перебував на відстані 33,3 м до місця наїзду. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом своєчасного застосування гальмування, діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

Цей висновок підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 та зазначив, що водій ОСОБА_5 об`їжджаючи стоячий автомобіль зобов`язаний був пересвідчитись у безперешкодному проїзді перехрестя, зменшити швидкість, а за потреби зупинити транспортний засіб.

Доводи ОСОБА_5 про те, що потерпіла набігла на його автомобіль та пошкодила його, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються висновком експерта, з якого убачається, що у ОСОБА_8 наявні є наступні тілесні ушкодження: перелом склепіння та основи черепа зліва, гостра епідуральна гематома лівої потиличної ділянки, забій головного мозку середньої важкості, субарахноїдальний крововилив, підапоневротична гематома тьмяно-потиличної ділянки, синяки на зовнішньобоковій поверхні лівого колінного суглобу, на задній поверхні правій ліктевого суглобу, які утворилися від контакту з тупими предметами, могли бути спричиненні 27.05.2009 від удару до виступаючих частин кузова легкового автомобіля, з первинним ударом в задньозовнішню поверхню лівого колінного суглобу, послідуючим падінням та ударом лівою тьмяно-потиличною ділянкою голови до тупого твердого предмету, не характерні для одноразового вільного падіння на площину, були небезпечними для життя в момент спричинення, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Неспроможні і доводи засудженого щодо невиконання вказівки, викладеної в ухвалі ВССУ від 11.02.2014 року, в частині проведення повторних експертиз, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі постанови слідчого від 23.07.2014 року проведено судову транспортно-трасологічної експертизу та судову авто-технічну експертизи (висновки №2750 від 12.08.2014 року та 2751 від 22.08.2014 року), а також на підставі постанови слідчого 23.09.2014 року проведено додаткову судову транспортно-трасологічну експертизу (висновок №3650/3651 від 30.09.2014 року).

Доводи засудженого про неналежність та недопустимість протоколу слідчого експерименту, який проведений без участі захисника, а вихідні дані отримані під час вказаної слідчої дії є невірними та незаконними, неспроможні.

Вихідні дані під час проведення вищезгаданої слідчої дії були отримані на підставі показань самого ОСОБА_5 , який разом із понятими підписали протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року та зауважень до нього не вносили.

Згода ОСОБА_5 на проведення слідчого експерименту без участі захисника, після роз`яснення йому прав, в тому числі і права користуватися правовою допомогою адвоката, не є порушенням права на захист.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, серед яких пояснення обвинуваченого, показання свідків, висновки експертиз, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

З достатньою повнотою суд перевірив в судовому засіданні доводи засудженого щодо відсутності в його діях порушень ПДР, про його невинуватість, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивував.

У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, обґрунтовано дійшов висновку, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Пошкодження внаслідок ДТП бокових частин автомобіля під керуванням ОСОБА_5 не спростовують його винуватості у порушенні правил дорожнього руху, наслідком чого стали тяжкі тілесні ушкодження у потерпілої.

Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Всі доводи щодо незаконності засудження, які аналогічні апеляції захисника, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 5 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3