Єдиний унікальний номер справи 185/6661/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлоград заяву ОСОБА_4 про відвід слідчому судді, -

В С Т А Н О В И В:
08.08.2016 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого. Зазначена заява в порядку ст. 35 КПК України була передана до провадження слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 .

11.08.2016 року ОСОБА_4 подано заяву про відвід слідчому судді ОСОБА_5 у зв`язку з недовірою.

Ухвалою слідчого судді від 11.08.2016 року провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого та заявою про відвід слідчому судді була передана для розгляду по суті іншому складу суду у відповідності вимог ст. 81 КПК України.

В судове засідання з`явились прокурор, заявник ОСОБА_4 .

Заявник в обґрунтування вимог посилається на те, що тричі слідчий суддя ОСОБА_5 розглядала скарги на бездіяльність слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР саме за ст. 356 КК України, та тричі відмовляла в задоволені скарг. В нього зі слідчим суддею стались певні неприємні відносини, які, на його думку, впливають на прийняття останньою процесуального рішення. При останньому розгляді його скарги слідчий суддя ОСОБА_5 відкрито висловлювала свою особисту думку щодо відношень, які склались між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_6 . В наступний час при вирішенні його четвертої скарги слідчий суддя ОСОБА_5 в черговий раз прийме рішення, яким відмовить в задоволенні скарги. В підтвердження чого надано копію ухвали слідчого судді ОСОБА_5 від 10.12.2014 року, прийнятої за результатами розгляду його скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР за ст. 356 КК України.

Прокурор щодо поданої заяви ОСОБА_4 про відвід слідчому судді зазначила, що викладені в заяві підстави не є обставинами, які викликають певні сумніви в неупередженості судді ОСОБА_5 . Заявник постійно звертається до суду з різними скаргами на дії слідчих СВ Павлоградського ВП у різних кримінальних провадженнях. Слідча суддя ОСОБА_5 неодноразово приймала участь у розгляді заяв останнього, приймаючи при цьому різні за змістом процесуальні рішення. В наступний час підстав для відводу слідчому судді ОСОБА_5 немає, наполягає на відмові в задоволенні поданої заяви.

Вивчивши заяву про відвід слідчому судді, вислухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України відвід може бути заявлений слідчому судді, судді або присяжному у кримінальному провадженні.

Крім того, законодавець висуває певні вимоги для подачі заяви про відвід, дотримання яких є необхідними, та гарантує усунення можливого зловживання права на відвід (ч. 5 ст. 80 КПК України): відвід повинен бути вмотивованим.
Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що за наявності певних обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді, останній не може брати участь у кримінальному провадженні.

В обґрунтування обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 заявник ОСОБА_4 зазначив, що у нього є недовіра до цієї судді, оскільки остання вже тричі розглядала скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про злочин, передбачений ст. 356 КК України, та тричі відмовляла в їх задоволені.

При розгляді питання заявленого відводу суддя вирішує питання наявності або відсутності обставин, які виключають участь слідчого судді ОСОБА_5 при розгляді скарги заявника в кримінальному провадженні, та які свідчать про її упередженість, та не вдається в питання відповідності прийнятих процесуальних рішень вимогам матеріального та процесуального законодавства. З огляду на вказану позицію, суддя, який, вирішуючи питання відводу, не може вирішувати питання законності прийняття рішення при розгляді скарг заявника. Також суд не може вирішувати питання щодо порушень, які, на думку заявника, можуть мати місце в майбутньому.

В той же час повідомлені в заяві про відвід слідчому судді відомості містять інформацію про те, що слідчий суддя ОСОБА_5 тричі приймала рішення за аналогічними скаргами заявника, до того ж, відповідно до вимог ст. 309 КПК України постановлені ухвали не можуть бути оскаржені в апеляційній інстанції під час досудового розслідування.
Жодна з вказаних обставин заявником ОСОБА_4 не передбачає недопустимість участі слідчого судді ОСОБА_5 при розгляді скарги, поданої ОСОБА_4 08.08.2016 року на бездіяльність слідчого на стадії досудового розслідування, будь-яких доказів упередженості слідчого судді ОСОБА_5 або її зацікавленості суду під час розгляду заяви про відвід заявником не надано, заявлений відвід судді ґрунтується на особистій думці заявника ОСОБА_4 .
Стаття 75 КПК України передбачає вичерпний перелік недопустимості повторної участі слідчого судді в кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про відвід, суд не знаходить наявність у справі належним чином підтверджених обставин, передбачених ст. 75 КПК України, яки б виключали участь слідчого судді ОСОБА_5 при розгляді скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР за ст. 356 КК України.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, суд має завжди бути «визначений законом».

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений відвід судді ґрунтується на особистій думці заявника ОСОБА_4 , проте оскільки суддя зобов`язаний викликати довіру в учасників судового розгляду, та з метою виконання загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, вважає, за необхідне задовольнити заяву про відвід слідчому судді ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ст. 81, 372, 392 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого від 08.08.2016 року передати іншому слідчому судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який буде визначений в порядку ст. 35 КПК України, - для розгляду по суті.

Ухвала проголошена та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1