ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6224/16-к
провадження № 1-кп/753/445/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 у період часу з 10 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року, знаходячись в приватному будинку АДРЕСА_2 , де останнім часом проживав та мав вільний доступ до будинку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав, належні потерпілій ОСОБА_5 золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок, вартістю 934 грн., золоту каблучку, вартістю 1312 грн., дві золоті обручку, вартістю 2690 грн. та 2756 грн., дві пари золотих сережок, вартістю 2615 грн. та 793 грн., золотий кулон, вартістю, 821 грн., а всього на загальну суму 11921 грн., розпорядившись викраденим на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що точних дат не пам`ятає, коли у приватному будинку АДРЕСА_2 з шкатулок потерпілої періодично викрадав, належні їй ювелірні прикраси: сережки, каблучки, кулони, які закладав у Ломбарді. Що саме конкретно викрадав, уже не пам`ятає, але вартість та перелік викраденого не оспорює та погоджується з зазначеним у обвинувальному акті.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Разом з тим, як убачається з обвинувального акту, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна повторно, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
До такого висновку орган досудового розслідування дійшов, оскільки, на їхню думку, ОСОБА_3 є особою, яка має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, так як останній притягнутий до кримінальної відповідальності 27 червня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України та справу направлено до суду з обвинувальним актом. Крім того, 19 березня 2015 року ОСОБА_3 , також, притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України та провадження направлено до суду.
Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оскільки на час пред`явлення ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України та розгляду справи у суді, кримінальна справа за його обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, перебуває у провадженні Подільського районного суду м. Києва, а провадження за ч. 1 ст. 185 КК України в Оболонському районному суді м. Києва взагалі відсутнє, вироків по ним не постановлено, кваліфікація дій засудженого за ознакою повторності є неправильною. Вказана позиція висвітлена й в ухвалі колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 березня 2011 року, справа № 5-3349км10.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

При цьому, вирішуючи питання стосовно судимості ОСОБА_3 , суд виходить також з того, що враховуючи відсутність вироків відносно останнього за ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України в Оболонському та Подільському судах м. Києва, на час вчинення злочинів за даним вироком, відповідно до вимог ст. 89 КК України, останній є таким, що не має судимості.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, те, що відповідно до вимог ст. 12 КК України він відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працює, приходить до висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Разом з тим, суд уважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , ураховуючи дані про його особу, який не має судимості в силу ст. 89 КК України, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, щире каяття у вчиненому, що судом визнається як обставина, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд уважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і тому до нього слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, вирішуючи питання про визнання обставиною, що обтяжує ОСОБА_3 покарання, а саме: рецидиву злочину, про наявність якої зазначено в обвинувальному акті, то суд виходить з положень ст. 34 КК України, де зазначено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка відповідно до вимог ст. 89 КК України, не має судимості, то така обтяжуюча ознака, як рецидив злочину відсутня.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речові докази по справі, а саме, дитячий ланцюжок, жовта каблучка, дві обручки, жовті сережки у вигляді полу місяців, жовті сережки у вигляді серця, кулон залишити у власності ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя