АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 617/291/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2168/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року,-кнш

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вовчанськ, Харківської області, громадянин України, не одружений, студент 2-го курсу Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 7 650 грн.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 8 200грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди, на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня 4458 грн.80 коп., на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоров я Вовчанської районної ради «Вовчанська центральна районна лікарня» 1052 грн., на користь держави 736 грн.56 коп. за проведення авто-технічної експертизи.
Як встановив суд, 27.03.2014 року близько 14 год.40 хв., неповнолітній ОСОБА_8 , керував мотоциклом «Qingqi QM 125-10Е», без реєстраційного номеру та посвідчення водія,яким рухався по вулиці Леніна в м. Вовчанську Харківської області, в напрямку перехрестя вулиць Леніна та Пролетарської разом із пасажиром ОСОБА_10 .
Під час руху по вказаній вулиці, поблизу будинку №132, який розташований по вул. Леніна в м. Вовчанську, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.12.3 Правил Дорожнього руху України, відповідно до якого, «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди,яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди.» та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила дорогу з правої сторони на ліву в напрямку руху мотоцикла.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з саднами на голові; відкритий уламковий перелом мищелка мілкої плечової кістки з наявністю забійної рани в області лівого ліктьового суглобу; закрита тупа травма лівої гомілки у вигляді уламкових переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням. По ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження відповідно до висновків судово-медичної експертизи №89 від 06.06.2014 року відносяться до середньої тяжкості,що викликали короткочасний розлад здоров`я строком понад три тижні /21 день/.
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, зменшити розмір призначеного штрафу до 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та зменшити розмір моральної шкоди до 5 000 грн., посилаючись на те, що він є неповнолітнім, знаходиться на утриманні батьків та не має самостійного джерела доходів, а також не враховано й те, що він є студентом вищого навчального закладу, за місцем проживання характеризується позитивно.

- захисник просить вирок суд першої інстанції змінити, зменшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_11 та застосувати до ОСОБА_8 . Закон України «Про амністію у 2014 році» та на підставі п.«а» ст.1 звільнити його від відбування покарання, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений є неповнолітнім, знаходиться на утриманні батьків та не має самостійного джерела доходів, а також не враховано, що на даний час в нього помер батько, а тому його виховує тільки мати. Також захисник послався на те, що суд не врахував поведінку потерпілої, яка передувала злочину, а саме той факт, що вона порушувала «Права дорожнього руху України».

Також захисник зазначила, що на час вчинення злочину ОСОБА_8 був неповнолітнім, скоїв необережний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким злочином, а тому він підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за вказаних обставинах у вироку відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених у судовому засіданні доказах, які не оспорюються апелянтами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на момент вчинення злочину був неповнолітній, за місцем навчання характеризується позитивно, а також врахована і обставина, що пом`якшує покарання щире каяття, на що в своїх апеляційних скаргах посилаються захисник та обвинувачений.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів, вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_8 не має самостійного джерела доходу, оскільки навчається у вищому навчальному закладі та перебуває на утриманні його матері, то вони позбавлені підстав, оскільки на теперішній час, обвинувачений ОСОБА_8 вже є повнолітнім та не позбавлений можливості працювати та отримувати дохід.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначені покарання, дотримався вимог кримінального закону, врахував всі передбачені ним обставини у їх сукупності і підстав для пом`якшення покарання, як про це просить обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах скарзі, колегія суддів не вбачає.

Даючи оцінку доводам обвинуваченого та його захисника про необхідність зменшення суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд в повному обсязі дав оцінку заявленому потерпілій цивільному позові та обґрунтовано задовольнив його частково, з урахуванням всіх вимог чинного цивільного та цивільного процесуального законодавства.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та стягнення моральної та матеріальної шкоди, не вбачається.

Разом з цим, відповідно до п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України підлягають особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв злочин передбачений ч.1 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є необережним злочином середньої тяжкості, у неповнолітньому віці, колегія суддів приходить до висновку, що він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.
На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за цим вироком.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий
Судді: