Справа № 317/2211/16-к
№/п 1-в/з 17/965/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції подання Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Мелітополь Запорізької області, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 05.03.2013 року Мелітопольським міскрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі, суд
В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), в якій засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, звернулась до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від зазначеного покарання згідно положень ст. 81 КК України.
В судовому засіданні представник установи ОСОБА_4 подання підтримав, просить його задовольнити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_5 вже відбув більш ніж 3/4 частини покарання, за час перебування в колонії задовільно характеризується, має заохочення, довів своє виправлення та перевиховання.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав подання, також прохає його задовольнити, пояснив, що він щиро розкаюється в скоєному злочині, зробив для себе належні висновки, просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на строк, який залишився.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.
Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), засудженого ОСОБА_5 , думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_5 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за скоєння умисного особливо тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 09.03.2012 року, і на день розгляду подання засуджений вже дійсно відбув більше трьох четвертей призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.
Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
У відповідності з ч. 2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 17.11.2013 року в Біленківській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) засуджений ОСОБА_5 працював різноробочим на виробництві колонії з лютого по грудень 2015 року, в січні та лютому 2016 року. В інший час лише залучався до робіт з благоустрою колонії.
Незважаючи на те, що засуджений має 3 заохочення, суд не розцінює їх як доведений та беззаперечний факт виправлення засудженого, оскільки останнє заохочення ОСОБА_5 отримав в березні 2016 року за сумлінне ставлення до праці саме в той час, коли він працевлаштований не був, а крім того безпосередньо перед настанням пільги. При цьому 2013 та 2014 роках засуджений взагалі жодних заохочувань не отримував.
10.09.2015 року комісією Біленківськоїї виправної колонії № 99 було відмовлено ОСОБА_5 в застосуванні заохочувальної норми у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як особі що не що не стає на шлях виправлення. (особова справа, а.с. 107).
Крім того ОСОБА_5 має непогашений цивільний позов на суму 50 000 грн., що також не може свідчити про виправлення засудженого.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Саме по собі відбуття засудженим 3/4 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.
Також слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції ОСОБА_5 провину у вчиненому злочині не визнавав, у зв`язку з чим доводи про те, що засуджений визнає себе винним суд розцінює саме як намагання отримати умовно-дострокове звільнення з метою звільнитись від покарання
Отже, встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності переконують суд в тому, що поведінка ОСОБА_5 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
За вищенаведених підстав суд дійшов висновку, що в задоволенні подання Біденківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування призначеного покарання - необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, п.2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
.

УХВАЛИВ :
В задоволенні подання Біленьківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області до Апеляційного суду Запорізької області, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1