Справа № 183/3906/16
№ 1-кп/183/721/16
В И Р О К
іменем України
09 серпня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працює на посаді старшого зміни охорони в ТОВ «Синельникове-Агро», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
03 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, яка дислокується у АДРЕСА_2 , та призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника оператора. Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, Статутів Збройних Сил України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак 25 грудня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 01 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе. 14 травня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 112 старшого солдата ОСОБА_4 було звільнено з військової служби в запас.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює. Показав, що 03 квітня 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією. З травня 2014 року по листопад 2014 року приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, де познайомився з жінкою-волонтером, яка на даний час є його дружиною. Приблизно в листопаді 2014 року повернувся на ротацію до пункту постійної дислокації військової частини в АДРЕСА_2 та продовжив службу. Приблизно 23-25 грудня 2014 року, точно дату не пам`ятає, залишив військову частину та поїхав додому в АДРЕСА_1 . Його командир відпустив його додому на декілька днів до сім`ї та відпочити, але це було неофіційно, без оформлення відповідних документів у військовій частині. Згодом йому телефонували з військової частини щодо його прибуття до військової частини для подальшого відбуття в зону проведення антитерористичної операції, однак він не повернувся до військової частини через сімейні обставини. 10 та 21 січня 2015 року він з`являвся до військової частини, але командуванню про це не доповідав і в ці ж дні знову повертався додому в м. Синельникове. Повернувся на військову службу до військової частини 01 лютого 2015 року. Вважає свої дії неправильними та щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, за місцем роботи та проживання загалом характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений та має на утриманні малолітніх дітей 2010, 2013, 2015 року народження, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області та є учасником бойових дій.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить. Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1