АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3400/2016 р. Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Сіті-Девелопмент» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на земельну ділянку площею 1,0169 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:337:0009) по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва з забороною розпорядження та користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно ухвали, слідчий суддя врахувавши, що вказане майно є предметом вчинення злочину, розумність та співмірність обмеження права власності територіальній громаді міста Києва з метою забезпечення його можливого застосування, дійшов висновку про наявність передбачених ст.170 КПК України підстав для арешту вказаного у клопотанні майна з метою забезпечення речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 18.08.2016 року на земельну ділянку, яка належить територіальній громаді міста Києва.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що накладаючи арешт на вказане в клопотанні слідчого майно, слідчим суддею не перевірено і не встановлено наявність належних підстав для арешту земельної ділянки, а саме невідповідність його вимогам ст. 167 КПК України.

Представник зазначає, що у якості єдиного обґрунтування застосування арешту слідчий суддя посилається на той факт, що санкцією ч. 2 ст. 209 КК України передбачена конфіскація майна, однак арешт застосовано до земельної ділянки, яка не є предметом правопорушення в розумінні ст. 209 КК України, не одержаний внаслідок вчинення правопорушення та не є доходом від правопорушення.

Разом з тим, апелянт вказує, що слідчий у своєму клопотанні посилається на предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України земельну ділянку, санкція статті ж не передбачає конфіскації, а тому, як стверджує апелянт, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, зазначене слідчим у клопотанні.
Далі в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено, що, на думку автора апеляційної скарги, вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.
Як підсумок, представник товариства зазначає, що слідчим суддею не враховані наслідки арешту для інших осіб, а саме фізичних осіб, які є інвесторами з будівництва житлових квартир відповідно п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, Головним слідчим управлінням НП України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000120, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2012 року за підозрою ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч.ч. 2, 4 ст. 197-1, ч. 5 ст. 191 КК України та за фактами вчинення службовими особами групи компаній «Укогруп» кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.ч. 2,3,4 ст. 197-1, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 358, ч. 1,2 ст. 382, ч. 1ст. 364-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1,2 ст. 366, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 1,3 ст. 212, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

Слідчий СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва.

18.08.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вказане клопотання задоволено та накладено арешт на земельну ділянку площею 1,0169 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:337:0009) по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва з забороною розпорядження та користування вказаною земельною ділянкою.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання детектива, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання детектива, внесене в межах кримінального провадження за № 0000120 про накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, представника власника майна та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею вказано як обґрунтування накладення арешту те, що санкцією ч. 2 ст. 209 КК України передбачена конфіскація майна, а також те, що слідчий у клопотанні посилається на предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України земельну ділянку, санкція статті якої також не передбачає конфіскації, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до матеріалів провадження метою накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Києва, є забезпечення збереження речових доказів, з цією метою слідчим суддею і задоволено клопотання слідчого, про що прямо вказано в ухвалі слідчого судді.

Що стосується вимог апеляційної скарги в частині того, що жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, що вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого, то вони є необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце в даному випадку.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу суду.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на земельну ділянку по вул. Кіровоградській, 70 в Солом`янському районі в м. Києві, яка належить територіальній громаді міста Києва, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо відсутності належних підстав для арешту вказаної земельної ділянки, колегія суддів визнає непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Сіті-Девелопмент» ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 та накладено арешт на земельну ділянку площею 1,0169 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:337:0009) по вул. Кіровоградській, 70 в Солом`янському районі в м. Києві, яка належить територіальній громаді міста Києва з забороною розпорядження та користування вказаною земельною ділянкою, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Сіті-Девелопмент» ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4