Справа № 534/412/16-к
Провадження № 1кп/534/63/16
10 березня 2016 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 за ч.2 ст. 307 КК України,
В судовому засіданні після закінчення підготовчих дій і до початку судового розгляду прокурор повідомив суд про досягнення угоди з обвинуваченим та звернувся до суду з клопотанням про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину і погодився на призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69, ст..ст. 75, 54 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на три роки та призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання рядового поліції.
Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості на умовах, укладених сторонами, суд, аналізуючи зміст угоди та враховуючи позиції учасників судового провадження, наголошує про наступне:
У відповідності до положень ст. 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, якщо такі домовленості мали місце.
Попри те, що домовленість про співпрацю /згідно із законом/ є необов`язковою чи субсидіарною складовою змісту угоди, в даному випадку, виходячи із змісту угоди така домовленість між сторонами мала місце, а відтак, обов`язки підозрюваного, обвинуваченого мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, як зазначає ВССУ в п.10 Постанова ВССУ №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», з огляду на передбачені ст. 476 КПК наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.
Крім того, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи серед іншого:
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
Разом з тим, визначивши в угоді міру покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, сторони, попри те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце /згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 8 Постанови ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, по суті обмежились загальними фразами щодо визнання ОСОБА_4 своєї вини та активного сприяння ним розкриттю злочину, що дає суду підставу дійти висновку про те, що в змісті угоди сторонами не відображені вимоги ст. 69 КК України при призначенні покарання нижче від найнижчої межі.
І на останнє, укладення угоди з обвинуваченим, який за версією органу досудового розслідування на час інкримінованого злочину обіймав посаду поліцейського та вчинив дії, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів за певну винагороду, з мотивів відповідності суспільному інтересу, який згідно з умовами укладеної угоди полягає у забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження а також унеможливить вчинення ОСОБА_4 подібних кримінальних правопорушень, за переконанням суду не відповідає інтересам суспільства, оскільки авторитет влади з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення щодо причетності її представника до вчинення суспільно небезпечного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, за умови, що наркоманія належить до глобальних проблем сучасності, в даному випадку превалює над зазначеними в угоді, а відтак, є підставою дійти висновку щодо невідповідності умов угоди інтересам суспільства.
Отже, за наслідками аналізу умов укладеної угоди встановлена відсутність підстав для її затвердження через її невідповідність положенням Закону /ст. 472 КПК України, ст. 69 КК України/, та інтересам суспільства в цілому, з огляду на що, суд, керуючись п.7 ст.474 КПК України,
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 09 березня 2016 року між прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Судове провадження у відношенні ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України продовжити у загальному порядку.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1