АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/428/2016 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 , згідно з яким:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Краснодон, Луганської області, громадянин України, українець, який не працює, із середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 27.03.1996 року за ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 18.09.2002 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 3) вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 10.02.2005 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 4) вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 16.04.2008 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 5) вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 05.03.2012 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік; 6) вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 13.06.2013 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 13.06.2013 року за ч. 2 ст. 309 КК України і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за таких обставин.

Так, 07.06.2015 року, приблизно о 19.35 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку 8 по вул. Васильківській в м. Києві, вирішив вчинити грабіж. Реалізуючи свій злочинний умисел, він наздогнав потерпілу ОСОБА_8 та намагався силою вирвати у неї сумочку. В цей момент із сумки випав мобільний телефон «Нокіа Лумія», вартістю 2000 грн., який обвинувачений відкрито викрав. Після цього, з викраденим майном на вказану суму обвинувачений ОСОБА_7 намагався зникнути з місця вчинення злочину, проте був затриманий сторонньою особою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність своєї винуватості в інкримінованих йому злочині та юридичну кваліфікацію своїх злочинних дій, просить, врахувавши його активне сприяння розкриттю злочину, пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням положень ст. 66 КК України.

Іншими учасниками судового процесу вирок Голосіївського суду м. Києва від 30.11.2015 року не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого, який, підтримавши подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а також зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши ОСОБА_7 останнє слово; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, а також про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами, в їх сукупності, дослідження яких було обмежено за згодою усіх учасників провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

При, цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_7 та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у інкримінованих йому злочинах, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні та юридична кваліфікація його дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду та не перевіряються судом апеляційної інстанції, оскільки не оспорюються будь-ким із учасників процесу.

При цьому, перевіряючи ухвалений судом першої інстанції вирок щодо ОСОБА_7 відповідно до меж апеляційного розгляду в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 за вчинене ним кримінальне правопорушення, а також за сукупністю вироків, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, його посередню характеристику, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, а також обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, у зв`язку із чим прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у мінімальних розмірах, передбачених санкцією цієї статті.

Таке покарання судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим та необхідним для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому.
Більш того, сам обвинувачений у суді апеляційної інстанції фактично не оспорював тих обставин, що за вчинений ним злочин та за сукупністю вироків йому судом першої інстанції було призначене мінімально можливе покарання, а тому ОСОБА_7 і було заявлене клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

За таких обставин, оцінивши суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, врахувавши особу обвинуваченого, який після відбування покарання за попередніми вироками на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий злочин під час іспитового строку, наявність по справі обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру покарання, що був визначений обвинуваченому, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Будь-яких інших передбачених законом підстав для зміни чи скасування постановленого по справі судового рішення відносно обвинуваченого колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Що ж стосується клопотання ОСОБА_7 , то враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України, воно є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, а тому колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 08 червня 2015 року по 03 лютого 2016 року включно, із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі

З огляду на наведене та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 08 червня 2015 року по 03 лютого 2016 року включно, із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4