Справа № 183/3893/16
№ 1-кп/183/717/16
В И Р О К
іменем України
21 жовтня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
25 грудня 2014 року наказом № 128 командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, Конституції України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій службовий обов`язок, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

23 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про свою місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

25 червня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспорювалися, надав суду показання про те, що він дійсно проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 25 грудня 2014 року. На початку 2015 року він перебував в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та луганської областей, де отримав контузію, після чого проходив певний курс лікування спочатку на території Донецької області, потім в госпіталі в м.Дніпропетровську, потім лікувався за місцем свого проживання в м.Нікополі. Після проходження курсу лікування провернувся у військову частину, однак через сильний психологічний стрес не зміг продовжувати виконання своїх обов`язків, а 23 липня 2015 року дійсно самовільно залишив розташування військової частини та перебував за місцем свого проживання в м.Нікополі, де проживають його батьки похилого віку. Останні на той час потребували його допомоги, однак за спливом певного терміну, він зрозумів наслідки скоєного ним кримінального правопорушення, повернувся до військової частини НОМЕР_1 , у якій продовжує виконувати свій військовий обов`язок. У скоєному обвинувачений кається.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимий, за місцем після служби одразу після самовільного залишення військової частини обвинувачений характеризувався посередньо, однак після повернення до військової частини його кардинально змінилася, ОСОБА_4 на хорошому рівні виконує всі свої військові обов`язки та прагне виконувати бойові завдання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію та продовжувати військову службу, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Активне сприяння розкриттю злочину характеризується тим, що саме, виходячи з показань обвинуваченого, орган досудового розслідування, а в подальшому суд дійшов до переконання, що в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, характер скоєного злочину та його наслідки, особа обвинуваченого, його ставлення до скоєного, в даному випадку, дозволяють суду застосувати ст.69 КК України, тому суд вважає за необхідне при призначенні покарання ОСОБА_4 перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, та з урахуванням ст. 60 КК України до обвинуваченого можливо застосувати покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, саме такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, з застосуванням ст.ст. 60,69 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Суддя ОСОБА_1