АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2016 р. м. Чернівці
колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000726 від 17.05.2016 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівців, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, із базовою загальною середньою освітою, безробітної, незаміжньої, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, раніше неодноразово судимої, -
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року,
за участю прокурора ОСОБА_6 захисника: ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч. 3 ст. 78, ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_5 міру покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2015 року і остаточно призначено міру покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Провадження № 11-кп/794/316/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_1
До набрання вироком законної сили запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту змінено на запобіжний захід у виді тримання під вартою і взято її під варту в залі суду.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати від 11 липня 2016 року 17 год. 10 хв.
Вирішено питання пов`язане з речовими доказами у кримінальному провадженні.
На вказаний вирок суду 1-ї інстанції обвинуваченою подано апеляційну скаргу, у якій вона, не заперечуючи кваліфікації своїх дій, доведеності її вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить вирок районного суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої, та призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією статті, із застосуванням ст. 69 КК України, звільнити її від відбування покарання застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.
Вказує на те, що судом не вірно були враховані фактичні обставини і характер вчиненого злочинного діяння, а також її особу, зокрема її відношення до скоєного, а саме те, що обвинувачена, як в ході досудового розслідування, так і в суді свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала в повному обсязі та щиро розкаялась, по місцю проживання характеризується позитивно, часткового відшкодувала збитки, наявність на утриманні у неї малолітньої дитини і того, що остання є інвалідом 2-гої групи. Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи у неї виявлені ознаки легкого когнітивного розладу.
Інших апеляційних скарг від учасників судового розгляду не надходило.
Як зазначив районний суд у своєму вироку ОСОБА_5 13 травня 2016 року приблизно о 07 годині 30 хвилин перебуваючи у приміщенні готельно-ресторанного комплексу «Корал», що розташований по вул. Фастівська, 30 «В» в м. Чернівцях, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, під час спільного відпочинку із ОСОБА_8 в готельному номері, скориставшись тим, що останній заснув та не спостерігав за своїм особистим майном, умисно, протиправно, таємно викрала банківську пластикову картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я потерпілого ОСОБА_8 .
В подальшому, з метою досягнення свого злочинного наміру, 13.05.2016 року в період з 07 годин 45 хвилин до 08 годин 16 хвилин ОСОБА_5 переслідуючи мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, підійшла до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований по вул. Руська, 194 в м. Чернівцях, завідома знаючи пін-код до банківської картки потерпілого з її використанням, здійснила шість банківських і трансакцій під час яких, таємно викрала особисте майно ОСОБА_8 , а саме кошти в сумі 15900 (п`ятнадцяти тисяч дев`ятсот)грн., чим завдала останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , яка підтримала подану обвинуваченою апеляційну скаргу, та просила її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, потерпілого, який поклався на розсуд суду, міркування прокурора, який вважає, що вирок суду як законний слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_5 не оскаржує обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації своїх дій, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі та вважає їх доведеними.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо невідповідності призначеного їй покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.
При обранні ОСОБА_5 виду та міри покарання суд, у відповідності до правил ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, яка позитивно характеризується по місцю проживання, перебуває на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері та на обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Відповідно до висновку судово-психіатричного есперта № 206 ОСОБА_5 виявляє ознаки легкого когнітивного розладу, однак вона може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.к.п. 44,45).
До пом`якшуючих обставин районний суд відніс щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що ОСОБА_5 є інвалідом 2-гої групи.
Обтяжуючих вину ОСОБА_5 обставин районним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження доводи наведені в апеляційній скарзі щодо неврахування ряду обставин, що характеризують особу обвинуваченої, зокрема: наявності на утриманні малолітньої дитини, позитивної характеристики по місцю проживання, того, що обвинувачена є інвалідом 2 групи, а також виявлення ознак легкого когнітивного розладу, оскільки зазначене було враховано районним судом при встановленні як характеризуючи даних особи винної, так і пом`якшуючих вину обставин, та у своїй сукупності взято до уваги при призначенні міри покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Виходячи із змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення ОСОБА_5 реальної міри покарання у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69 КК України, оскільки до обвинуваченої раніше застосовувалися кримінальні покарання не пов`язані з позбавленням волі, однак належних висновків для себе остання не зробила, більше того вчинила злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість останньої, а тому колегія суддів вважає, що призначене їй районним судом покарання у виді мінімального строку позбавлення волі передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, за своїм видом та розміром в даному конкретному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, не можуть бути задоволені і доводи апелянта про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_5 , за попереднім вироком, вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 КК України.

У роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.26 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням

(статті 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

При цьому у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Остаточне покарання визначене у такому випадку на підставі ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків повинно бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Зазначених вимог закону було в повному обсязі дотримано суддею при винесенні вироку щодо ОСОБА_5 .
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, передбачених законом підстав для зміни вироку суду в частині призначення обвинуваченій покарання та застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 засудженої за ч. 1 ст. 185 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою яка тримається під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3