УХВАЛА

27 жовтня 2016 року м.Хмельницький
В судовому засіданні представник скаржника по суті скарги будь-які пояснення надавати відмовився.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник ПП «Банкір», який був присутній в судовому засіданні, додаткових пояснень, до тих, що викладені в скарзі, давати не забажав, що є проявом принципу диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги на підставі наданих сторонами доказів.
Постановою прокурора Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 03 серпня 2016 року було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні на даний час не здобуто доказів для підозри ОСОБА_5 .
Частиною першою ст.303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які оскаржуються під час досудового розслідування.
Оскарження постанови прокурора, якою відмовлено у задоволенні клопотання про надання письмових вказівок слідчому, не є предметом розгляду слідчого судді на стадії досудового слідства.
Крім того, згідно з п.6 ч.2 ст.40, п.11 ч.2 ст.36 КПК України, уповноважені повідомляти особі про підозру виключно прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України, прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У вказаному кримінальному провадженні, прокурор дійшов до висновку, що на даний час не здобуто доказів для винесення підозри ОСОБА_5 та її оголошені, тому, у відповідності до ст.2, п.3 ч.1 ст.276, ст.278 КПК України, відмовив у задоволені поданого ПП «Банкір» клопотанні, в якому відсутні обґрунтування необхідності здійснення дій, про які просило вказане підприємство у своєму клопотанні.
Прийняте прокурором рішення є мотивованим, обґрунтованим і винесеним у відповідності до ст.36, 11, 220 КПК України. Висновки прокурора, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відмовляючи у наданні вказівок, щодо винесення підори, прокурор також врахував, що у зв`язку із цим не має необхідності проводити допит особи, якій не винесено підозру.
Враховуючи те, що в ході розгляду скарги ПП «Банкір» не знайшли підтвердження факти порушення прокурором вимог КПК України при прийнятті оскаржуваного рішення, скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.303-307 КПК України,
Ухвала слідчого судді в порядку ст.ст. 307, 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя