У Х В А Л А
03 жовтня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, та призначити нове підготовче засідання у даному кримінальному провадженні у суді першої інстанції.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпя 2016 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.
За доводами апеляційної скарги прокурора, висновок суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є невмотивованим. Він вважає, що в обвинувальному акті вірно зазначені анкетні данні обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема адреса його фактичного місця проживання, яку вказував сам обвинувачений, за якою останній проживав під час досудового розслідування та на момент направлення кримінального провадження до суду. Апелянт зазначає, що окрім місця проживання, в обвинувальному акті вказана адреса реєстрації, що підтверджується копією паспорту обвинуваченого.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_5 двічі обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зокрема із застосування електронного засобу контролю, а тому під час досудового розслідування місце проживання обвинуваченого було встановлене.
Апелянт зазначає, що посилання суду в своєму рішенні про невжиття прокурором заходів щодо виконання ухвали суду від 25 грудня 2015 року про оголошення розшуку ОСОБА_5 є таким, що не відповідає дійсності. Прокурор звертає увагу на те, що вищевказаною ухвалою суду організацію виконання розшуку обвинуваченого доручено прокурору, який в межах своїх повноважень надав доручення на виконання вищевказаної ухвали начальнику Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві. На даний час не встановлено місце знаходження обвинуваченого ОСОБА_5 , оперативно розшукову справу не закрито, а тому апелянт зазначає, що в нього відсутні відомості щодо проведених заходів для встановлення місця знаходження обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що 25 грудня 2015 року ухвалою суду оголошено розшук обвинуваченого та зупинене провадження щодо ОСОБА_5 до розшуку останнього. Проте, в порушення вимог закону, судом першої інстанції відновлене судове провадження та проведено підготовче судове засідання без участі обвинуваченого, явка якого є обов`язковою, та прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що судове рішення про повернення обвинувального акта прийнято з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а відтак підлягає скасуванню.
Ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта вмотивована тим, що він не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме точне місце проживання останнього, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином повідомити обвинуваченого про судове засідання, участь в якому є обов`язковою, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з тим, що ухвали суду щодо приводу обвинуваченого ОСОБА_5 не були виконані, а ухвала суду від 25 грудня 2015 року втратила свою законну силу, то викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 за вказаною в обвинувальному акті адресою не проживає та не проживав, а органом досудового розслідування вона зазначена лише зі слів обвинуваченого, без належної перевірки.
З огляду на викладене, суд вважає, що, зазначаючи в обвинувальному акті місце проживання ОСОБА_5 , слідчий на час його складання, а прокурор на момент затвердження не переконались в тому, чи дійсно останній там проживає, не встановили повні анкетні відомості обвинуваченого, не проконтролювали реальне виконання ухвали суду про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а відтак слідчий та прокурор не виконали п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно п. 2 ч. 2 вказаної норми закону, повинен містити анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
На думку суду першої інстанції, дана вимога закону органом досудового розслідування в повному обсязі не виконана.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується.
Так, в направленому до суду обвинувальному акті є дані як щодо місця реєстрації, так і щодо місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Після надходження кримінального провадження до суду першої інстанції 19 березня 2015 року ОСОБА_5 в підготовче судове засідання неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим судом 19 жовтня 2015 року постановлена ухвала про привід обвинуваченого, яка виконана не була, оскільки відповідно до рапортів працівників Шевченківського ГУ НП в м. Києві за місцем проживання обвинуваченого, а саме: АДРЕСА_2 , ніхто не відчинив дверей.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що, зазначаючи в обвинувальному акті місце проживання ОСОБА_5 , слідчий на час його складання, а прокурор на момент затвердження, не встановили повні анкетні відомості обвинуваченого, а відтак слідчий та прокурор не виконали п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, не відповідає дійсності.
Як вбачається з матеріалів провадження, 04 грудня 2015 року ОСОБА_5 особисто подав клопотання до суду, в якому зазначив, що не міг з`явитися до суду з поважних причин, а саме у зв`язку з перебуванням на лікуванні, що підтверджується відповідними документами медичної установи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у вищевказаному клопотанні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив ту ж адресу свого проживання, яка зазначена в обвинувальному акті.
07 червня 2016 року ОСОБА_5 в підтовче судове засідання знову не зявився, у зв`язку з чим судом першої інстанції була постановлена ухвала про повторний привід останнього до суду, проте ухвала суду не була виконана з невідомих причин.
16 грудня 2016 року обвинувачений знову особисто подав клопотання до суду першої інстанції про надання йому інформації про обрання щодо нього запобіжного заходу. Колегія суддів звертає увагу на те, що в цьому клопотанні обвинувачений ОСОБА_5 знову вказує адресу місця свого проживання, яка зазначена в обвинувальному акті, а саме: АДРЕСА_2 , а також свій контактний номер телефону.
Як вбачається в матеріалах кримінального провадження, 25 грудня 2015 року ухвалою суду першої інстанції оголошений розшук обвинуваченого ОСОБА_5 та зупинене судове провадження у зв`язку з тим, що останній знову не з`явився до суду.
Проте, 29 грудня 2015 року ОСОБА_5 знову звертається до суду із клопотанням про відновлення судового провадження, мотивуючи його тим, що не міг з`явитися в судові засіданні у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Як і в попередніх, так і в цьому клопотанні обвинувачений вказує адресу свого проживання, яка відповідає тій, що зазначена в обвинувальному акті.
На підставі вищевказаного клопотання 08 січня 2016 року суд першої інстанції відновлює судове провадження та признає судове засідання на 19 січня 2016 року, в яке обвинувачений знову не з`явився, у зв`язку з чим суд повторно оголосив розшук ОСОБА_5 та зупинив судове провадження.
Колегія суддів зазначає, що як слідує з матеріалів кримінального провадження, 26 липня 2016 року суд відновив судове провадження та призначив підготовче судове засідання на 08 серпня 2016 року, оскільки ухвала суду від 25 грудня 2015 року втратила свою законну силу.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що 02 серпня 2016 року судом першої інстанції отримано лист від начальника Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві про те, що на даний час проводяться оперативно розшукові заходи, спрямовані на встановлення місця знаходження ОСОБА_5 та його затримання.
Проте, 08 серпня 2016 року суд першої інстанції дійшов до висновку про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки останній не проконтролював належне виконання ухвал суду щодо розшуку обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлення місця проживання останнього.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що такий висновок суду є хибним, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово звертався до суду з клопотаннями, в яких вказував адресу місця проживання, яка зазначена в обвинувальному акті. Крім того, в матеріалах провадження містяться копії документів з медичних установ, що свідчать про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 на лікуванні, у зв`язку з чим він не міг зявитися до суду. Жодних документів про те, що обвинувачений змінив своє місце проживання матеріали кримінального провадження не містять.
Крім того, суд вказав як на одну з підстав повернення обвинувального акта прокурору - відверта бездіяльність прокурора, яка полягає у не вжитті останнім заходів щодо виконання ухвал суду, проте відповідно положень кримінального процесуального закону, дана обставина не є причиною для повернення обвинувального акта прокурора.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3