Справа № 128/1229/16-к
УХВАЛА
26 серпня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі- ОСОБА_2 , за участю: прокурора - ОСОБА_3 , представника СВК- 81- ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, не працюючого, інвалідності не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком апеляційного суду Київської області від 23.06.2004 року за п. 4, ч. 2, ст. 115, ч. 2, ст.15, ч. 2, ст.153, ч. 3. ст.152, ст.70 КК України, за сукупністю злочинів до 15 років позбавлення волі,-
про застосування положень ст.81 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року до Вінницького районного суду поштою надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково, яку заявник мотивував тим, що в його сім*ї тяжкий стан, батько після інсульту , а мати - страждає на невиліковне захворювання.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 підтримав доводи заяви , просив її задовольнити , суду додав , що на даний час відбув вже 12 років покарання в місцях позбавлення волі, де характеризується позитивно, має декілька заохочень , накладені на нього стягнення вже погашені, працює , став на шлях виправлення, вину визнає у повному обсязі, оскільки оскаржив вирок до Верховного суду, хворіє на виразку шлунку.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого, оскільки вважає , що він скоїв особливо тяжкій злочин умисне вбивство та два умисних злочинів в сфері статевої недоторканості, обставини їх вчинення, вважає, що засуджений не став на шлях виправлення, так як хоча і працює в установі різноробочим , але не отримує за працю заробітної платні та не приймає участь у роботі самодіяльних організацій установи, раніше вже звільнявся умовно достроково.

Представник СВК-81 начальник відділення СПС ОСОБА_4 , при вирішення даного питання поклався на розсуд суду, суду показав, що засуджений у даній установі характеризується позитивно, працює, підтримує зв*язки з сім*єю, отримує від них листи та передачі, в самодіяльності установи участі не приймає, але бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу « Фізкультура і спорт», має декілька заохочень.

Захисник ОСОБА_5 підтримала доводи заяви засудженого , просила її задовольнити, оскільки ОСОБА_6 в СВК характеризується позитивно, має 9 заохочень, працює, підтримує зв*язок із сім*єю, має постійне місце мешкання, відбув 12 років у місцях позбавлення волі, тому вважає , що він став на шлях виправлення.

Вислухавши пояснення заявника, захисника та представника СВК-81, міркування прокурора, дослідивши матеріали даної справи та особової справи засудженого, суд вважає, що заява необгрунтована та така, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений вироком апеляційного суду Київської області від 23.06.2004 року за вчинення злочинів , передбачених п. 4 , ч. 2 , ст. 115, ч. 2 ,ст.15, ч. 2, ст.153, ч. 3, ст.152 КК України, за сукупністю злочинів до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року, згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в строк відбування покарання період з 12.11.2003 року по 14.10.2004 року. Початок строку відбуття ним покарання відліковується з 12.11.2003 р., кінець строку 09.12.2017 р., з урахуванням ухвали суду від 18.01.2016 року.

З характеристики та довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, завірених начальником відділення СПС СВК-81 від 20.07.2016 року, вбачається , що засуджений ОСОБА_6 характеризується в установі позитивно, працює різноробочим в другій бригаді на виробництві установи , мав 9 дисциплінарних стягнень останнє 24.04.2015 року, тому на даний час засуджений визнається таким, що не має стягнень ( ч.14 ст. 134 КВК України), отримав 11 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Застосовуючи норми матеріального права , суд виходить з наступного.

Аналіз положень ч.ч.1,2 ст. 81 КК України, приводить суд до висновку , що прийняття процесуального рішення судом про умовно-дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування покарання - це право суду , а не його обов*язок, при наявності умови , що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів перед судом своє виправлення.

Відповідно до положень викладених в п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відмовляючи у задоволені заяви заявника, суд виходить з того, що хоча засуджений ОСОБА_6 за місцем відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони , має 11 заохочень, працює, формально відбув не менше трьох чвертей строку покарання за сукупністю злочинів за вироком суду від 23.06.2004 року, але суд бере до уваги , тяжкість вчинених ним злочинів, з яких: один - особливо тяжкий злочин ( умисне вбивство , вчинене з особливою жорстокістю) , а два інших тяжкий та середньої тяжкості злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості ( згвалтування неповнолітньої потерпілої та закінчений замах на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчинений повторно щодо неповнолітньої потерпілої, повторно, особою , яка вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.152 КК України) , форму вини, обставини вчинення засудженим вищевказаних злочинів , а також, те , що засуджений в ході досудового розслідування та судового слідства частково визнавав себе винним , лише у скоєні умисного вбивства.

Також , суд приймає до уваги , що засудженому, на підставі ухвали суду від 18.01.2016 року із застосуванням положень ч.5 ст.72 КК України, строк призначеного покарання за даним вироком був перерахований та зарахований строк попереднього ув*язнення та тримання його під вартою за період з 12 листопада 2003 року по 14 жовтня 2004 року, кінець якого припадає на 09.12.2017 році, що на розсуд суду вже є , свого роду, покращенням його становища як засудженого.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що засуджений не довів перед судом, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці , він став на шлях виправлення, тому у задоволені заяви , слід відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ч.ч.1,2, п.3 ч.3, ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд на протязі 7 діб з дня отримання копії її ухвали.

Суддя: