Дата документу Справа № 323/2675/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/2675/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1586/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.391 КК України
УХВАЛА
12 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000675 від 09.06.2016, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останнього разу 13.11.2013 Михайлівським р/с судом Запорізької області за ч.3 ст.185, КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано покарання за вироком Бердянського р/с Запорізької області від 16.08.2013 та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку)

За матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.08.2016, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.391 КК України до 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 13.11.2013 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки 6 місяців.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не обиралась.
Строк покарання ухвалено відраховувати з часу набрання вироку законної сили.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.
У скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього змінити і пом`якшити призначене йому покарання. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він розкаявся у вчиненому, що його реакція на вимоги адміністрації була викликана психологічним станом. До того ж вважає, що суд необґрунтовано до обставин, що обтяжують покарання зарахував рецидив злочину.

За вироком суду, засуджений до позбавлення волі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.02.2014, відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі в Оріхівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№88), розташований за адресою: вул. Привокзальна, 1, с. Мала Токмачка, Оріхівського району, Запорізької області, на шлях виправлення не став, допустив 8 порушення режиму відбуття покарання, за кожне з яких притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі, 27.04.2016 на підставі постанови начальника колонії переведений до приміщення камерного типу (ПКТ) строком на 1 місяць.
Постанова начальника установи виконання покарання, засудженим не оскаржувалась, прокурором не скасовувалась. Засудженому ОСОБА_6 постанова оголошена під особистий підпис начальником установи, засуджений перебував у приміщення камерного типу з 21 години 00 хвилин 27.04.2016 до 27.05.2016 об 21 годині 00 хвилин.
09.06.2016 приблизно о 11 годині 30 хвилин засуджений ОСОБА_6 прибув до чергової частини Оріхівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№88), де безпідставно, в категоричній формі, без будь-яких на те причин, відмовився слідувати для подальшого відбування покарання до відділення соціально-психологічної служби №5 дільниці ресоціалізації Оріхівської ВК №88.
У подальшому, виконуючий обов`язки чергового помічника начальника установи супроводив засудженого ОСОБА_6 до службового кабінету першого заступника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , який знаходиться в штабі установи покарань на території охоронюваної зони ы який за своїми функціональними обов`язками є представником адміністрації, має право пред`являти законні вимоги до засуджених та накладати на засуджених дисциплінарні стягнення, звернувся до засудженого ОСОБА_6 з вимогою прослідувати до відділення соціально-психологічної служби № 5 дільниці ресоціалізації, де проживає засуджений.
ОСОБА_6 , за станом здоров`я визнаний таким, що може відбувати покарання у відділенні соціально-психологічної служби та забезпеченим необхідним для відбування покарання у відділенні, маючи умисел на злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань, усвідомлюючи незаконність свого діяння, відкрито та в категоричній формі відмовився виконувати тобто умисно не виконав, хоча в силу ст.9 КВК України був зобов`язаний і міг виконати, без будь-яких поважних причин та обставин, законну та конкретну вимогу представника адміністрації установи виконання покарання ОСОБА_8 , який в силу службового становища мав право пред`являти таку вимогу засудженому, (відповідно до ст.96 КВК України засуджені, які тримаються в дільниці ресоціалізації, розподіляються по відділеннях соціально-психологічної служби і розміщуються в жилих приміщеннях з локальним сумісним проживанням членів відділення. Згідно з положеннями ч.1 ст.135 КВК України заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника колонії, начальник відділення соціально-психологічної служби колонії в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті).
09.06.2016 о 12 годині 15 хвилин, перший заступник начальника установи майор внутрішньої служби ОСОБА_8 , в кабінеті начальника установи-начальника арештного дому Оріхівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№88) провів із засудженим профілактичну бесіду, в ході якої роз`яснив йому положення та вимоги ст. 9 КВК України та ст.391 КК України, у письмовій формі попередив засудженого про кримінальну відповідальність за невиконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, в супереч цьому засуджений, продовжуючи свої злочинні дії, відкрито, умисно в присутності начальника колонії ОСОБА_9 , знову відмовився виконати законні конкретні вимоги адміністрації Оріхівської ВК №88 слідувати для подальшого відбування покарання до відділення соціально-психологічної служби №5 дільниці ресоціалізації виправної колонії.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.

Колегією суддів апеляційної інстанції, у межах апеляційної скарги, перевірені законність і обґрунтованість вироку. Обсяг обвинувачення, кваліфікація ніким з учасників процесу не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За вимогами ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При визначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, до обставин, що пом`якшують покарання відніс щире каяття, визнання вини, до обставин, що обтяжують - рецидив.

На думку колегії суддів, суд належним чином не врахував позицію обвинуваченого щодо мотивів та підстав вчинення правопорушення, і в повній мірі не мотивував своє рішення, чому за вказаних обставин покарання було призначено саме у вигляді двох років позбавлення волі, при тій умові що санкція ст.391 КК України передбачає покарання до трьох років позбавлення волі.

Враховуючи загальні засади призначення покарання, колегія суддів звертає увагу, що за вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного року до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього кодексу. Таких випадків у цьому провадженні не встановлено.

Санкція статті 391 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, тобто у суду була можливість з урахуванням обставин справи, призначити покарання враховуючи цю норму закону.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням повного визнання вини ОСОБА_6 , його каяттям і відсутністю тяжких наслідків, покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення може бути пом`якшено. При цьому колегія суддів враховує сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, порушення засудженими умов режиму при відбування покарання не має тягнути за собою кримінальної відповідальності, а на осіб в таких випадках мало б накладатися дисциплінарне чи подібне до такого стягнення (зміна умов тримання, різноманітні обмеження тощо). За діючим КК за вчинення злісної непокори вимогам адміністрації установи виконання покарання передбачена кримінальна відповідальність.

На підставі вищевикладеного, вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, внаслідок чого ОСОБА_6 , слід призначити покарання в межах наближених до мінімальних передбачених санкцією ст.391 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, а при призначенні остаточного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 13.11.2013, зменшивши остаточне покарання до двох років одного місяця позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України. .
В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Не підлягає задоволенню вимога обвинуваченого ОСОБА_6 про виключення із обвинувачення рецидиву, з огляду на те, що така обставина на законних підставах врахована судом в якості такої, що обтяжує покарання.

Керуючись ст.ст.404- 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.08.2016, щодо ОСОБА_6 , змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 , покарання за ст.391 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 13.11.2013 року, призначивши ОСОБА_6 остаточне покаранні у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки 1 (один) місяць.
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4