АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2081/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/2002/16-К
Категорія: ч.1 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000160 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, с середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз: 26.11.2015 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року, з урахуванням положень пункту 1 (б) частини 1 статті 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі) та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Термін відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Питання про долю речових доказів, суд вирішив згідно статті 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за умисний злочин, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову, в період іспитового строку, скоїв умисний злочин за наступних обставин.
Так, 25 січня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні більярдного клубу, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 94-А, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, реалізовуючи умисел, направлений на скоєння хуліганських дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, у грубій та принизливій формі, намагаючись викликати конфлікт із раніше незнайомою йому працівницею більярдного клубу ОСОБА_8 , звернувся до останньої, та виражаючись нецензурною лайкою вимагав від неї спиртних напоїв, а також присісти за його стіл, та щоб вона робила все що він забажає. ОСОБА_8 намагаючись уникнути конфлікту, запропонувала ОСОБА_7 сплатити за рахунком та звільнити приміщення, що викликало у ОСОБА_7 агресію та погрози на адресу ОСОБА_8 . Після цього остання натиснула кнопку виклику служби охорони, та з метою запобігти розвитку конфлікту намагалась покинути приміщення більярдного клубу, однак ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, наздогнав її біля вхідних дверей з приміщення, діючи умисно, схопив правою рукою за волосся ОСОБА_8 та утримував її таким чином, схилив її голову вниз до підлоги. Після цього, ОСОБА_7 кулаком лівої руки наніс один удар потерпілій в область правого вуха та один удар кулаком лівої руки в область губ потерпілої.
ОСОБА_7 , не зважаючи на крики про допомогу потерпілої ОСОБА_8 , схопив останню двома руками за передпліччя та штовхнув на підлогу, чим спричинив їй тілесні ушкодження.
Після чого, ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючись нецензурною лайкою, реалізовуючи умисел направлений на скоєння хуліганських дій, у присутності поліцейських, висловлювався нецензурною лайкою в бік потерпілої ОСОБА_8 , працівників служби охорони та поліцейських.
Хуліганські дії ОСОБА_7 продовжувалися упродовж близько 30-40 хвилин.
Вказаними хуліганськими діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді садна на губі та правій руці, набряк м`яких тканин правого вуха, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів та які за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
З урахуванням тієї обставини, що обвинувальний вирок оспорюється лише обвинуваченим в частині призначення покарання з вимогою, що не погіршує його становище, тобто пом`якшення покарання на один місяць обмеження волі, колегія суддів, на підставі вимог ст.ст.401 ч.4, 405 ч.4 КПК України, постановила процесуальне рішення щодо проведення апеляційного розгляду за відсутністю ОСОБА_7 , який отримав пам`ятку з приводу роз`яснення прав та обов`язків та належним чином був повідомлений (особисто під розпис) про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважність причин свого неприбуття.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, тобто пом`якшити йому покарання на один місяць. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він добровільно відшкодував завдану шкоду, претензій з боку потерпілої до нього не має, у зв`язку з чим вважає, що остаточне покарання у розмірі 2 роки 1 місяць позбавлення волі є занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст.ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу винного, встановивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що об`єктивно вбачається з висновків, наведених у мотивувальній частині вироку (арк. 84-85 судового провадження).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, за вчинення дій, які виразилися у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом пом`якшення остаточного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_7 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Згідно апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував при призначені покарання те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодовано завдану злочином шкоду, а також та відсутність з боку потерпілої ОСОБА_8 претензій до обвинуваченого. Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, однак судом першої інстанції вони належно враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у вступній та мотивувальній частині вироку. Будь-яких нових даних апеляційна скарга обвинуваченого не містить. Особиста письмова заява потерпілої (арк. 52), не містить відомостей про відшкодування шкоди, але має вказівку про відсутність претензій внаслідок застосування судом норм ч. 3 ст. 349 КПК України.
Таким чином, апеляційне прохання ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтами доводів, належить вважати безпідставними, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.
Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинувачена, внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 28, 29, 32, 35, 50,65, 66, 67 та ст.71 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 1 ст.296 КК України, у виді обмеження волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року, скоїв умисний злочин невеликої тяжкості, не працює, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, при цьому було враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також обставину, що його обтяжує рецидив злочинів.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх та правових підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України та остаточного покарання - за сукупністю вироків, призначеного на підставі норм ст.71 КК України, і відповідно - його зменшення.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.50 і 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4