В И Р О К
Іменем України

30.08.2016 року м.Одеса

Колегія суддів Суворовського районного суду м.Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000196 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Борисівки Татарбунарського району Одеської області, громадянки України, маючої середню освіту, офіційно неодруженої, маючої на утриманні одну малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.149 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Починаючи з березня 2016 року, діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування та судового розгляду особами (матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження), розподіливши між собою ролі, здійснювали вербування жінок з метою сексуальної експлуатації за кордоном.

Зокрема, ОСОБА_7 згідно відведеної їй ролі мала вербувати жінок з метою сексуальної експлуатації за кордоном за матеріальну винагороду, надсилати їх фотографії невстановленій особі (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), яка в свою чергу, узгоджувала кандидатури для сексуальної експлуатації, організовувала зустрічі в аеропорту та оформлювала виїзні документи для знаходження у Республіці Туреччина.

Так, 24.05.2016 року близько 21.00 годин ОСОБА_7 ,реалізуючи злочинний намір направлений на вербування людини з метою сексуальної експлуатації з використанням її уразливого стану, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), в телефонній розмові з ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що остання внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин, викликаних її скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів, наявністю боргів та переконавшись, що вона перебуває в уразливому стані, усвідомлюючи цю обставину, умисно використовуючи її у своїх протиправних цілях запропонувала останній роботу повією на території Республіки Туреччина, призначивши зустріч для роз`яснення подробиць о 16.00. год. 28.05.2016 року біля ринку «Привоз» на куті вул.Пантелеймонівська та Преображенська в м. Одесі.

У призначений час ОСОБА_8 зустрілася з ОСОБА_7 у вказаному місці, де остання, продовжуючи свої злочинні дії направлені на вербування людини з метою сексуальної експлуатації з використанням її уразливого стану, продовжувала вербувати ОСОБА_8 для роботи повією на території республіки Туреччина. При цьому, ОСОБА_7 роз`яснила їй умови проживання та праці, а також розміри оплати в розмірі 15000 доларів США за надання нею сексуальних послуг клієнтам за півроку перебування за кордоном, а також запевнила, що усі витрати по оформленню виїзних документів до республіки Туреччина, несе вона та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), поставивши тим самим потерпілу в залежне від неї матеріальне положення.

Також, ОСОБА_9 періодично телефонувала ОСОБА_8 та за допомогою телефонної програми «Вайбер» отримувала необхідні відомості, фотографії потерпілої, які направляла невстановленій особі (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) і з метою узгодження її кандидатури для зайняття проституцією на території Республіки Туреччини.

Так, невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) для ОСОБА_8 було придбано електронний авіаквиток сполученням «Одеса-Стамбул-Ерджан» на 15.06.2016 року, виліт о 13.25 год., який був надісланий на мобільний телефон ОСОБА_7 , а остання переслала його ОСОБА_8 .

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії направлені на вербування людини з метою сексуальної експлуатації з використанням її уразливого стану, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) 02.06.2016 року біля 22.00 години ОСОБА_7 в телефонній розмові з ОСОБА_10 дізналася, що остання внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин, викликаних її скрутним матеріальним становищем, хворобою батька, відсутністю роботи, постійного з джерела доходів, наявністю боргів, переконавшись, що вона перебуває в уразливому стані, усвідомлюючи цю обставину, умисно використовуючи її у своїх протиправних цілях запропонувала останній роботу повією на території Республіки Туреччина, призначивши зустріч для роз`яснення подробиць о 10.00 год 04.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .

У призначений час ОСОБА_10 зустрілася з ОСОБА_7 у вказаному місці, де остання, продовжуючи свої злочинні дії направлені на вербування людини з метою сексуальної експлуатації з використанням її уразливого стану, продовжувала вербувати ОСОБА_10 для роботи повією на території Республіки Туреччина. При цьому, ОСОБА_7 роз`яснила їй умови проживання та праці, а також розміри оплати в розмірі 15000 доларів США за надання нею сексуальних послуг клієнтам за півроку перебування за кордоном, а також запевнила, що усі витрати по оформленню виїзних документів до республіки Туреччина, несе вона та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), поставивши там самим потерпілу в залежне від неї матеріальне положення.

Також, ОСОБА_7 періодично телефонувала ОСОБА_10 та за допомогою телефонної програми «Вайбер» отримувала необхідні відомості, фотографії потерпілої, які направляла невстановленій особі (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) з метою узгодження її кандидатури для зайняття проституцією на території Республіки Туреччини.

Так, невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) для ОСОБА_10 було придбано електронний авіаквиток сполученням «Одеса-Стамбул-Ерджан» на 15.06.2016 року, виліт о 13.25 год., який був надісланий на мобільний телефон ОСОБА_7 , а остання переслала його ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) здійснили вербування ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з метою їх подальшої сексуальної експлуатації за межами України.

У подальшому, 15.06.2016 року біля 11.00 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прибули до міжнародного аеропорту м.Одеси та впевнившись, що потерпілі почали проходити реєстрацію ОСОБА_7 вийшла з приміщення аеропорту, де була затримана працівниками поліції.
Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнала повністю, не оспорювала обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснила, що від своєї подруги, яка за кордоном працювала танцівницею в клубі, їй було відомо про можливість подібного працевлаштування дівчат за кордоном. Та коли до неї звернулася її клієнтка по шугарінгу на ім`я ОСОБА_11 з проханням допомогти з роботою її подругам, вона погодилась. Після чого двом раніше невідомим їй дівчатам, як потім виявилось ними були ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вона дала номер телефону чоловіка на ім`я ОСОБА_12 , що був їй відомий від подруги, що працювала за кордоном. В подальшому за допомогою телефонної програми «Вайбер» вона спілкувалася із чоловіком на ім`я ОСОБА_12 та вищевказаними дівчатами, яким розповідали про умови праці за кордоном. Крім того, ОСОБА_12 займався придбанням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 авіаквитків до Туреччини, і пообіцяв, що сплатить їй грошові кошти. Однак, в послідуючому її було затримано.

Відповідаючи на питання прокурора, що підтримує державне обвинувачення по даним матеріалам кримінального провадження, обвинувачена пояснила, що їй було відомо, що дівчат за кордоном зустрічали, здійснювали обстеження в клініці, привозили в клуб, перевіряли як вони працюють, після чого підписували контракт та здійснювали оформлення медичної страховки. Зазначила, що їй було відомо, що дівчата працювала в клубах танцівницями, однак якщо були клієнти за додаткову винагороду вони надавали ще й послуги сексуального характеру, та мали отримати після підписання договору грошову винагороду у сумі 15000 доларів США, а вона в свою чергу мала отримати від 800 до 1500 доларів США, винагорода залежала від дівчат.

Також обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що їй було відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 хотіли працевлаштуватися у зв`язку із важкими сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем, адже батько ОСОБА_10 хворів, а ОСОБА_8 мала багато боргів та не могла вже більше знаходитись в м.Одесі.

В той же час, обвинувачена вказала, що дуже шкодує про скоєне нею кримінальне правопорушення, кається та просила не призначати їй суворого покарання, посилаючись на те, що має на утриманні малолітню доньку і більше не буде вчиняти протиправні діяння.
Так як, ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставинах за ст.149 ч.2 КК України визнала повністю, підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення, погодилася на спрощену форму судового розгляду, а саме просила не досліджувати докази, які вона не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, колегія суддів, з?ясувавши думку учасників процесу, визнала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням характеризуючих матеріалів кримінальних проваджень.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувальних актів, дозволяє колегії суддів дійти висновку про винність обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочинного діяння, і зазначені докази колегія суддів вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення і кваліфікує її дії за ст.149 ч.2 КК України за ознаками вербування людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів відносить повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, та сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Колегією суддів приймається до уваги скоєння обвинуваченою особливо тяжкого кримінального правопорушення, однак в той же час враховується і особа обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є раніше не судимою, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є офіційно не одруженою, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.12.2009 року.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 колегією суддів враховується її вік, стан здоров`я, та характеризуючі матеріали відносно останньої, а саме її позитивну характеристику за місцем навчання, надану за підписом директора Борисовської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Татарбунарського району Одеської області, а також позитивну характеристику за попереднім місцем проживання, видану інспектором Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 .

Також при призначенні покарання обвинуваченій колегія суддів враховує і думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , що звернулися до суду із заявами, в яких зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_7 не мають, цивільний позов заявляти не будуть.

Відповідно до вимог ст.65 КК України колегія суддів враховує, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши долучені прокурором документи по матеріалам кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченої, її вік, обставини скоєного кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, із застосуванням до неї дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У той же час, відповідно до вимог ст.76 п. 2, 3, 4 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженої для встановлення факту її виправлення, колегія суддів вважає за необхідне покласти на засуджену обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти в зазначений орган про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Крім того, при вирішенні питання стосовно призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів приходить до висновку про можливість не застосовувати конфіскацію майна стосовно ОСОБА_7 , з метою недопущення залишення без засобів для існування та без місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає із обвинуваченою ОСОБА_7 , та утриманням якої обвинувачена займається самотужки.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, колегія суддів вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно обвинувального акту матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана, цивільні позови не заявлялись, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 100, 369-371, 373-374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.149 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності до ст.ст.75, 76 п.2, 3, 4 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти до кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу обраного у відношенні ОСОБА_7 у виді застави до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Заставу в розмірі 110240 гривень, внесену на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 16.06.2016 року ОСОБА_15 за ОСОБА_7 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, згідно квитанції №4 від 21.06.2016 року, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.06.2016 року, на предмети, які були вилучені в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_7 згідно протоколу від 15.06.2016 року, а саме мобільний телефон марки «Nokia», з сім-карткою оператора «Лайф», з надписом на корпусі 1.3Мріхеl 4.5.1:3:2, мобільний телефон марки «iPhone» з номером НОМЕР_2 , при наборі *#06# встановлений ІМЕІ № НОМЕР_3 , телефон марки «Samsung» ІМЕІ НОМЕР_4 з карткою «Лайф», пластикову банківську картку № НОМЕР_5 , - скасувати.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження згідно постанови про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 21.06.2016 року зберігати при матеріалах кримінального провадження. Мобільний телефон марки «Nokia», з сім-карткою оператора «Лайф», з надписом на корпусі 1.3Мріхеl 4.5.1:3:2, мобільний телефон марки «iPhone» з номером НОМЕР_2 , при наборі *#06# встановлений ІМЕІ № НОМЕР_3 , телефон марки «Samsung» ІМЕІ НОМЕР_4 з карткою «Лайф», пластикову банківську картку № НОМЕР_5 повернути за належністю ОСОБА_7 Мобільний телефон марки «НТС wildfire S А510», ІМЕІ НОМЕР_6 , що надала для огляду ОСОБА_16 , мобільний телефон марки «НТС Butterfly», номер зборки НОМЕР_7 , що наданий для огляду ОСОБА_17 вважати повернутими за належністю їх власникам.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3