Справа № 375/96/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/844/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 06.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років. Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному вбивстві ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за наступних обставин.

06 листопада 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, між ОСОБА_6 та його братом ОСОБА_9 , під час розпиття спиртних напоїв за місцем їх сумісного проживання в буд. АДРЕСА_1 , виник конфлікт, який згодом переріс в бійку. Під час бійки ОСОБА_9 звалив ОСОБА_6 на ліжко та сів на нього, після чого взявши у праву руку побутовий ніж став погрожувати його застосуванням, вимагаючи від ОСОБА_6 не ображати його.

В цей час, ОСОБА_6 , сприймаючи погрози ОСОБА_9 як реальну загрозу своєму життю, з метою захисту, долонею правої руки вихопив з рук ОСОБА_9 зазначений ніж, отримавши при цьому колото-різану рану в області основи першого пальця правої кисті. Продовжуючи дії, спрямовані на захист свого життя, ОСОБА_6 наніс один удар ножем в область нижньої частини шиї ОСОБА_9 , після чого звалив його на ліжко та став над ним, тримаючи ніж в руці. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне позбавлення життя свого брата ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , чим спричинив останньому проникаюче колото-різане поранення з пошкодженням правої легені, а також п`ять ударів ножем в область грудної клітини, якими спричинив п`ять непроникаючих поранень, один удар в область лівого плеча, яким спричинив одне непроникаюче поранення, три удари в область правого стегна, якими спричинив три непроникаючі поранення, та один удар в область долоні правої кисті, яким спричинив одне непроникаюче поранення.

В подальшому, ОСОБА_6 відчувши, що його брат ОСОБА_9 перестав чинити опір, вважаючи, що довів свій злочинний умисел до кінця, припинив наносити удари ножем потерпілому, після чого ОСОБА_9 помер. Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 192 від 28 січня 2016 року, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року, ухвалений відносно нього - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду, допущену судом при розгляді кримінального провадження щодо нього. Зокрема, обвинувачений зазначає, що суд не взяв до уваги висновок експерта № 134 від 07 листопада 2015 року щодо встановлення у нього тілесних ушкоджень, а також не задовольнив клопотання про виклик та допит експерта, що вплинуло на висновки суду та результат розгляду кримінального провадження.

Начальником Рокитнянського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подано письмові заперечення, в яких прокурор, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1. ст.115 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 в своїх показаннях, наданих в судовому засіданні, підтвердив факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 ударів ножем, однак заявив, що умислу позбавляти життя свого брата він не мав.

Свідок ОСОБА_10 , яка працює фельдшером екстренної медичної допомоги Рокитнянської підстанції, зазначила в ході судового розгляду, що 06 листопада 2015 року, приблизно о 23 годині, вона виїжджала до с. Синява, Рокитнянського району, Київської області, де в одному з будинків було зафіксовано смерть чоловіка з численими пораненнями в області грудної клітини та шиї. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 , який перебував в той час у будинку в стані алкогольного сп`яніння, заявив, що це він вбив свого брата.

Згідно висновку експерта № 192 від 09 листопада 2015 року, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені. Тілесні ушкодження, що потягли смерть ОСОБА_9 , утворилися від дії гострого колюче ріжучого предмету, типу клинка ножа. Тілесне ушкодження, що потягло смерть потерпілого, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення. З фактичних даних, що містяться в протоколах огляду місця події від 07 листопада 2015 року, вбачається, що при проведенні огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , було виявлено труп громадянина ОСОБА_9 з численними пораненнями в області грудної клітини та шиї, що свідчить про насильницький характер смерті потерпілого, виявлено та вилучено металевий ніж, та інші речові докази, а також зафіксовано наявність на одязі та на руках обвинуваченого ОСОБА_6 плям речовини бурого кольору (а.с. 55 - 82, 83 - 89).

Згідно відомостей, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 10 листопада 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 за місцем свого проживання в присутності понятих підтвердив обставини вчиненого ним 06 листопада 2015 року злочину відносно свого брата ОСОБА_9 (а.с. 135 - 143).

Крім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався і на інші докази, які досліджувалися судом в ході судового розгляду даного кримінального провадження, із зазначенням фактичних даних, що підтверджують обставини вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. На думку колегії суддів, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку діям ОСОБА_6 з огляду на пред`явлене обвинувачення в умисному вбивстві, а також аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого при скоєнні злочину, правильно виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, врахувавши при цьому: спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень в області життєво-важливого органу - грудної клітини; причини припинення злочинних дій; поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки; та обгрунтовано дійшов висновку про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 . При цьому, суд правильно розцінив твердження обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вчинення вбивства потерпілого як намагання мінімізувати ступінь своєї вини з метою пом`якшення покарання.
Також, суд першої інстанції, при вирішенні питання про кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 злочину, належним чином перевірив та обґрунтував відсутність в його діях стану необхідної оборони, врахувавши при цьому конкретні обставини справи. Так, суд першої інстанції вказує на те, що після того, як обвинувачений забрав ніж у потерпілого та відразу наніс ним удар в область шиї потерпілого, останній вже не виявляв будь-якої небезпеки для життя чи здоров`я обвинуваченого. Незважаючи на відсутність будь - якого реального суспільно - небезпечного посягання з боку потерпілого, маючи реальну можливість припинити наносити тілесні ушкодження, обвинувачений цілеспрямовано наніс один потужний удар ножем в грудну клітину, спричинивши проникаюче колото-різане поранення та десять ударів ножем з меншою силою, п`ять з яких в область грудної клітини, спричинивши непроникаючі поранення потерпілому. Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про те, що визначальним у його поведінці було не відвернення суспільно - небезпечного посягання з боку потерпілого та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому і розправитися з ним, а тому такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони і мають розцінюватися на загальних підставах. Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, дав оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору їх достатності для прийняття законного рішення, та обґрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 в умисному вбивстві свого брата ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції наявності у нього тілесних ушкоджень, які зафіксовані у висновку експерта №134 від 07 листопада 2015 року, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений висновок експерта був предметом дослідження під час судового розгляду і врахований судом першої інстанції при ухваленні вироку. Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставної, на його думку, відмови в задоволенні клопотання прокурора про виклик і допит експерта, так як стороною обвинувачення зазначене клопотання було знято, аналогічне клопотання іншими учасниками процесу не заявлялось. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховно всі обставини, які відповідно до зазначеної норми кримінального закону впливають на визначення виду та розміру покарання, в тому числі, суд врахував протиправну поведінку самого потерпілого та призначив покарання не в максимальних межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто, для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Також, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який не був зарахований оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а саме за період з 27 квітня 2016 року по 06 липня 2016 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 27 квітня 2016 року по 06 липня 2016 року включно.
Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4