АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/4640/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2367/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Кримінальні справи
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

у режимі відео конференції засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 635/4640/16-к за клопотанням ОСОБА_7
про умовно-дострокове звільнення від покарання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євлах, Азербайджан, громадянина Азербайджана, з середньою освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

25.03.2003 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-24.12.2007 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

-29.09.2010 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

-04.04.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

11.04.2014 року за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у підґрунтя свого рішення суд першої інстанції поклав те, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 травня 2014 року, разом з тим, в Темнівській виправній колонії (№ 100) відбуває покарання з 31 жовтня 2014 року. За період відбування покарання характеризується негативно. Допускав порушення вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз за порушення норм гігієни та зовнішнього вигляду. Заохочувався адміністрацією установи один раз. Працевлаштований до промислової зони установи Цеху №1 дільниці виготовлення поліетиленових пакетів, до праці ставиться посередньо, вимоги виконує, але під контролем. У відносинах з персоналом установи виконання покарань намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин, ввічливий, але імпульсивно може проявити грубість. Свідомо не утримує у чистоті та порядку спальне місце та тумбочку, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Засуджений у відповідності до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться без зацікавленості. Соціально-корисні зв`язки з близькими родичами втрачено. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. В організації виховних заходів, що проводяться в установі участі не приймає. Участь у організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає. Відносно засудженого питання про застосування зміни умов тримання відповідно ст.ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 05.08.2015 р. та рішенням комісії колонії йому було відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Також 02.03.2016 р. було розглянуте питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, але рішенням комісії колонії йому також було відмовлено в застосуванні передбаченої законом заохочувальної норми, як особі, яка не стала на шлях виправлення. Повторно, питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України було розглянуте 08.06.2016 р., та рішенням комісії колонії йому було знову відмовлено у застосуванні передбаченої законом заохочувальної норми, як особі, яка не довела свого виправлення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії. Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Сумлінна поведінка засудженого полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи та відсутності порушень дисципліни, що само по собі ще не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини, але помилково вважав, що засудженим не доведено свого виправлення, і що клопотання про умовно дострокове звільнення від покарання є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Сам ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду посилався на те, що сумлінно працює, є дисциплінованим, але працівник колонії, який безпосередньо спостерігає за його поведінкою, становиться до нього упереджено, як він уважає, по тій причині, що «він є «неруським».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 мав лише одне стягнення попередження за порушення норм гігієни та зовнішнього вигляду. Це стягнення було накладено на нього начальником відділення 6.06.2017 року, тобто напередодні 08.06.2016 р., коли рішенням комісії колонії ОСОБА_7 було повторно відмовлено у застосуванні передбаченої законом заохочувальної норми, як особі, яка не довела свого виправлення. Поряд із чим, 1.10.2015 року начальником установи ОСОБА_7 було заохочено подякою за сумлінну поведінку і ставлення до праці. З довідки ппро заробітню плату вбачається, що засуджений стабільно працює, отримує зарплатню. Заборогованості за виконавчими листами він не має, що вбачається з довідки бухгалтера колонії. Засуджений у відповідності до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія». Що стосується посилань у його характеристиці на негативні риси його характеру і поведінки, як у матеріалах справи, так і в оскаржуваному судовому рішенні ці посилання мають загальний характер без наведення конкретних прикладів та без будь-якого підтвердження цих негативних моментів. Таким чином, суд першої інстанції не навів переконливих даних, які б спростували твердження засудженого щодо того, що він твердо став на шлях виправлення.

ОСОБА_7 відбуває покарання з 29.05.2914 року. Кінець строку 15.07.2017 року.

Колегія суддів уважає, що засуджений довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно дострокове звільнення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити. Звільнити його від подальшого відбування покарання за вироком Московського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2014 року умовно достроково на 8/вісім/місяців 19/дев`ятнадцять/днів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною, оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: