ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 6 жовтня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада 2015 року, постановлену у провадженні щодо засудженої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, не судимої,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника цивільного
позивача ОСОБА_7 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої ОСОБА_5 внаслідок м`якості, яка вчинила тяжкий злочин, під час досудового та судового слідства вину визнавала лише частково, після вчиненого злочину перебувала у міжнародному розшуку.
Вироком Зборівського районного суду Тернопільської області

від 11 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пятьроків із позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки та покладено на неї обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 160 709,62 грн матеріальної шкоди і на користь держави 35 940,48 грн процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.

Із 5 квітня 2005 року вона обіймала посаду керуючого відділенням «Автовокзальне» Тернопільської філії ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк» у м. Кременець Тернопільської області і на неї покладались організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в силу виконання яких вона була службовою особою.

У той час, коли ОСОБА_5 перебувала на цій посаді, у неї виник злочинний умисел на розтрату грошових коштів, що належали зазначеному банку, реалізуючи який вона у період із листопада 2005 року по липень 2006 року оформила без відома позичальників 26 кредитних договорів на загальну суму 369 500 грн, що були видані невстановленим органом досудового розслідування особам.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, представника цивільного позивача, яка щодо задоволення касаційної скарги прокурора поклалась на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація її дій за цим злочином.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої ОСОБА_5 внаслідок м`якості у зв`язку з її звільненням від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими.
У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Наведених положень кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався повною мірою.

Так, в апеляційній скарзі прокурора, аналогічній за доводами касаційній скарзі, наведена вимога про постановлення вироку із призначенням засудженій покарання в межах санкції статті без звільнення від його відбування з випробуванням, підставами для чого було вказано на те, що засуджена вчинила тяжкий злочин, вину визнала лише частково, наслідки вчиненого злочину не усунула (збитки всі не відшкодовано, перебувала у міжнародному розшуку, намагалася будь-яким чином уникнути притягнення до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність щирого каяття у останньої).

Однак, суд апеляційної інстанції, пославшись на ті ж самі обставини, що і суд першої інстанції, зокрема на дані про особу засудженої (вперше притягується до відповідальності, має на утриманні малолітніх дітей, частково відшкодувала збитки) та те, що з моменту вчинення злочину пройшло близько 10 років, протягом яких остання зарекомендувала себе з позитивної сторони, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не перевіривши та не спростувавши доводів, наведених у ній.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні 20 березня 2011 року притягнуто як обвинувачену, 21 березня 2011 року оголошено про її розшук, із 4 квітня 2011 трималась під вартою у слідчому ізоляторі в Російській Федерації в рамках розслідування іншої кримінальної справи, допоки у липні 2013 року не була видана Україні.

Отже, як вбачається з матеріалів провадження, апеляційний суд не оцінив ступінь небезпечності ОСОБА_5 для суспільства, обставини вчинених злочинів, кількість епізодів її злочинної діяльності, ставлення засудженої до скоєного тощо.

Також суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою положення статей 65, 66, 67 КК України, не мотивував свого рішення належним чином, у зв`язку із чим ухвала цього суду вимогам ст. 419 КПК України не відповідає.

З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в апеляційному суді, за результатами проведення якого слід постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином, при цьому звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України за тих самих обставин слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада

2015 року щодо засудженої ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-1521км16 Категорія: ч. 3 ст. 191 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1