АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/235/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0006012 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не

працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 25.01.2007 Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України

на 2 роки позбавлення волі;

- 06.03.2008 Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України

на 2 роки позбавлення волі;

- 16.07.2010 Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 309 КК

України на 1 рік позбавлення волі;

- 02.10.2012 Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений 01.07.2014 по амністії, -

по обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 23.05.2015 приблизно о 14 годині, перебуваючи неподалік будинку 30-А по вул. Драйзера в м. Києві, діючи умисно, повторно, відкрито викрав майно раніше незнайомої ОСОБА_9 , зірвавши з її шиї золотий хрестик вагою 3 г вартістю 2 303 грн. 40 коп., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вказує, що суд застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, фактично не врахував, що ОСОБА_6 попередньо 4 рази засуджувався за умисні злочини, в тому числі проти власності, за які відбував реальне покарання у виді позбавлення волі.

Зазначає, що серед матеріалів кримінального провадження відсутні відомості, які обґрунтовано вказують на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечив проти неї, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджені у суді в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряються.

За встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, позитивно характеризується, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування заподіяної шкоди та обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину, і правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, і на цьому правильно наголошує в апеляційній скарзі прокурор.

Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, що ОСОБА_6 будучи раніше чотири рази судимим, у тому числі за умисні злочини проти власності, за які реально відбував покарання в місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин, а тому висновок суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим.

Відповідно до вимог ст. ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що привело до неправильного звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який неодноразово судимий, однак позитивно характеризується за місцем свого проживання, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та відшкодування заподіяної шкоди, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину, і приходить до висновку, що покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції без застосування ст. 75 КК України, буде в достатній мір відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром сприяти виправленню і перевихованню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 05 квітня 2016 року.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4