АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/249/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження № 0001934 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01 березня 2016 року щодо : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання:

за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 - 1000 (одну тисячу) гривень завданої матеріальної шкоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати за проведення комп`ютерно-технічної експертизи та товарознавчої експертизи

Як встановлено судом, в обвинуваченого ОСОБА_7 18 червня 2014 року, який перебував у найманій ОСОБА_11 кімнаті будинку АДРЕСА_2 , що належить на праві власності вітчиму ОСОБА_7 , виник злочинний намір направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_12 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, 19 червня 2014 року, близько 3 год. обвинувачений ОСОБА_7 , виходячи разом із ОСОБА_11 із будинку АДРЕСА_2 та отримавши від останнього ключі від вхідних дверей вказаного будинку з проханням ОСОБА_12 зачинити ці двері, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені ОСОБА_13 , вхідні двері будинку не зачинив з метою пізніше повернутися та викрасти майно з найманої ОСОБА_11 кімнати у вказаному будинку. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_7 19 червня 2014 року близько 5 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та він не буде помічений сторонніми особами, через попередньо залишені відчиненими ним вхідні двері будинку АДРЕСА_2 , проник в цей будинок та скориставшись вільним доступом до найманої ОСОБА_14 кімнати у даному будинку, таємно з корисливих мотивів викрав з цієї кімнати монітор торгової марки «Samsung S19A10N», вартістю 1000 гривень, клавіатуру торгової марки «А4ТЕСН KL-45MU», вартістю 50 гривень, комп`ютерну мишу, акумулятора торгової марки «А4ТЕСН N-600Х», вартістю 35 гривень та системний блок з серійним № GC57A20002210, вартістю 675 гривень. З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 1760 гривень.

Крім цього, 15 серпня 2014 року близько 22 години, в обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував біля зупинки громадського транспорту, що по вул. Довженка, 17 в м. Тернополі, виник злочинний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, 15 серпня 2014 року близько 22 години ОСОБА_7 , який знаходився біля зупинки громадського транспорту по вул. Довженка, 17 в м. Тернополі, в ході словесного конфлікту, перебуваючи в притул біля ОСОБА_17 , умисно наніс кулаком правої руки удар в область лівого ока ОСОБА_18 , який був в окулярах, внаслідок чого спричинив йому травму лівого ока, яка за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині покарання, а саме: призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за скоєні ним кримінальні правопорушення: за ч.3 ст.185 3 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України 1 рік позбавлення волі, визначити із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточну міру покарання 3 роки позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_7 від його відбування на підставі ст.75 КК України, з призначенням випробувального терміну - 2 роки, посилаючись на повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання. Зазначає, що судом першої інстанції, при ухваленні вироку не було взято до уваги усі вищенаведені обставини і обрано занадто сувору міру покарання, яка не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію з викладених у них мотивів та просили пом`якшити призначене покарання, думку прокурора та потерпілого, які вважають вирок суду законним та обгрунтованим та просять залишити його змін, розглянувши матеріали справи обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи та кваліфікація його дій є вірними та в апеляції ніким не оспорюються, а тому пов`язані з цим обставини колегією суддів не переглядаються.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, обставин кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано і вимоги ст.50 КК України, у відповідності до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого , а також бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин та вимог закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також особі обвинуваченого, який є молодою людиною, не одружений, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, проте, раніше судимий, в тому числі і за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, з урахуванням пом`якшуючих обставин: визнання вини, сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди, та обставини, що обтяжує покарання, а саме - вчинення злочину повторно, є достатнім і необхідним для виправлення останнього та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для зміни покарання обвинуваченому ОСОБА_19 , про що у своїх скаргах просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2016 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав, передбачених ст.ст.408, 409 КПК України, для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01.03.2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а зассудженим. Який тримається під вартою- в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2