Єдиний унікальний номер 201/5241/15-к
Номер провадження 1-кп/201/12/2016

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, КК України,
Після отримання від потерпілого вказаного мобільного телефону, ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, діючи умисно, відкрито, не намагаючись зробити спроби увійти в соціальну мережу в Інтернеті, одразу вдався до бігу і попрямував до автомобілю, який був припарковано навпроти вищевказаного будинку. Після чого потерпілий Ел ОСОБА_12 почав бігти за обвинуваченим та кричати, вимагаючи ОСОБА_10 зупинитись та повернути мобільний телефон. Однак, обвинувачений на законні вимоги потерпілого щодо повернення мобільного телефону не відреагував, та з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись мобільним телефоном на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому Ел ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 2 950 гривень 20 копійок.
Умисні дії ОСОБА_10 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) кваліфікуються за ч. 1 ст. 186 КК України.
20 лютого 2015 року, близько 09 години 35 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні комп`ютерного клубу «Кулер» по пр. Гагаріна, буд. 141 у м. Дніпропетровську, побачив у шухляді на столі грошові кошти у розмірі 5 000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_13 та які визнав об`єктом свого злочинного посягання.
Після чого, 20 лютого 2015 року, близько 09 годині 35 хвилин ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у комп`ютерному клубі «Кулер» на пр. Гагаріна, буд. 141 у м. Дніпропетровську, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, таємно, повторно шляхом вільного доступу дістав з шухляди на столі грошові кошти у розмірі 5 000 гривень, які належали ОСОБА_13 .
Після чого ОСОБА_10 із викраденим майном залишив приміщення вказаного клубу, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 5 000 гривень.
Умисні дії ОСОБА_10 , які виразилися у таємному, повторному викраденні чужого майна (крадіжка) кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України.
23 лютого 2015 року, близько 21 години 15 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 8 по вул. Арсенічєва у м. Дніпропетровську, побачив раніше незнайому ОСОБА_14 , яка йшла попереду нього та тримала на лівому плечі жіночу сумку, яку він визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Після чого, 23 лютого 2015 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_10 , керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, знаходячись біля будинку № 8 по вул. Арсенічєва у м. Дніпропетровську, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілої ОСОБА_14 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підбіг ззаду до потерпілої та долонею правої руки наніс один удар у потилицю останній, від чого потерпіла впала на землю. Потім ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, вчинене повторно, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом ривка відкрито викрав з лівого плеча ОСОБА_14 жіночу сумку коричневого кольору, яка матеріальної цінності не представляє, в якій знаходились: мобільний телефон «Нокіа» імей: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 вартістю 842 гривень 40 копійок, в якому знаходилася сім-карта оператора «Київстар», грошові кошти на якій були відсутні та яка матеріальної цінності не представляє, пропуск на ім`я ОСОБА_14 , який матеріальної цінності не представляє, дві зв`язки ключів та картки банку «Росія банк», які матеріальної цінності не представляють. Далі ОСОБА_10 з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_14 на загальну суму 842 гривень 40 копійок.
Умисні дії ОСОБА_10 , які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України.
24 лютого 2015 року, близько 07 години 10 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи між будинком № 101 по пр. Гагаріна та будинком № 4 по вул. Володі Дубініна у м. Дніпропетровську, побачив раніше незнайому ОСОБА_15 , яка йшла йому на зустріч та тримала в лівій руці жіночу сумку, яку він визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Після чого, 24 лютого 2015 року, приблизно о 07 годині 20 хвилин ОСОБА_10 , маючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись між будинком № 101 по пр. Гагаріна та будинком № 4 по вул. Володі Дубініна у м. Дніпропетровську, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для оточуючих та самої потерпілої ОСОБА_15 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, повторно, підбіг ззаду до потерпілої та шляхом ривка відкрито викрав з лівої руки ОСОБА_15 жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходились: мобільний телефон «Нокіа 7230» імей: НОМЕР_6 чорного кольору вартістю 728 гривень 40 копійок, в якому знаходилася сім-карта оператора «Київстар», грошові кошти на якій були відсутні та яка матеріальної цінності не представляє, мобільний телефон «Нокіа 1600» імей: НОМЕР_7 вартістю 354 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора «МТС», грошових кошти на якій були відсутні і яка матеріальної цінності не представляє, штамп «Лор патологий нет, ОСОБА_15 », який матеріальної цінності не представляє, печатка «врач ОСОБА_15 », яка матеріальної цінності не представляє, паспорт на ім`я ОСОБА_15 , ІНН код на ім`я ОСОБА_15 , картки з виплати заробітної плати «Приватбанк» у кількості 2 штук, а також пропуск на заводи на ім`я ОСОБА_15 , окуляри, блокнот, гаманець темно-синього кольору, які матеріальної цінності не представляють, а також та грошові кошти у розмірі 2 000 гривень. Потім ОСОБА_10 з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_15 на загальну суму 3082 гривні 40 копійок.
Умисні дії ОСОБА_10 , які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 спочатку у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав себе винним у повному обсязі, але під час давання показів з`ясувалося, що він заперечує застосування насильства до потерпілої ОСОБА_14 під час відкритого заволодіння її майном. В подальшому після вручення йому зміненого обвинувального акту прокурором, змінив свою позицію та визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України в повному обсязі та підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті від 29 лютого 2016 року. Обвинувачений ОСОБА_10 по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України суду показав, що раніше був знайомий із потерпілим Ел ОСОБА_12 , але дружніх стосунків не підтримував. 19 лютого 2015 року він приїхав за місцем мешкання потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 та попросив у останнього мобільний телефон «Sumsung Galaxy» для того, щоб увійти в Інтернет. Потерпілий погодився і надав йому свій мобільний телефон, після чого у нього виник умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном потерпілого і він, нічого не кажучи, розвернувся та побіг до автомобілю, на якому приїхав, при цьому чув, як потерпілий кричав та вимагав повернути йому телефон, але він не відреагував та зник з місця події. В подальшому цей мобільний телефон заклав у ломбард та отримав 1000 або 1500 гривень, точно вже не пам`ятає, які витратив на особисті потреби. Через деякий час викупив цей мобільний телефон з ломбарду та видав працівникам міліції, які повернули його потерпілому Ел ОСОБА_12 . Також його родичі відшкодували моральну шкоду потерпілому та передали йому 1000 гривень. По пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 суду показав, що з потерпілим ОСОБА_13 раніше не був знайомий і ніяких відносин не підтримував. 20 лютого 2015 року, близько о 10 годині, можливо і раніше, перебував у приміщенні комп`ютерного клубу «Кулер», розташованого по проспекту Гагаріна у м. Дніпропетровську, де проводив час та грав у автоматах. Коли оплачував Інтернет, у шухляді на столі адміністратора побачив грошові кошти у розмірі 5 000 гривень та вирішив їх вкрасти. З цією метою, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав з шухляди на столі адміністратора грошові кошти у розмірі 5 000 гривень та покинув комп`ютерний клуб. В подальшому гроші витратив на свої особисті потреби. Додав, що його родичі відшкодували потерпілому ОСОБА_13 збитки у повному обсязі. По пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України у вчиненні злочину відносно потерпілої ОСОБА_15 суду показав, що раніше з потерпілою не був знайомий і ніяких відносин не підтримував. 24 лютого 2015 року, зранку близько 07 години, проходив між жилими будинками по проспекту Гагаріна та вул. Володі Дубініна у м. Дніпропетровську, де побачив незнайому жінку із сумкою в руці, яка пройшла повз нього. Тоді він вирішив заволодіти цією сумкою, підбіг ззаду до потерпілої та ривком вихватив з її руки жіночу сумку чорного кольору та побіг з місця події. Далі в сумці він виявив два мобільних телефонів «Нокіа», грошові кошти у розмірі 2 000 гривень, картки та інші дрібні речі. Мобільні телефони та гроші він забрав собі, а жіночу сумку з іншими дрібними речами викинув по дорозі. Гроші витратив на особисті потреби. Мобільні телефони в подальшому видав працівникам міліції. Додав, що його родичі відшкодували потерпілій ОСОБА_15 збитки у повному обсязі. По пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України у вчиненні злочину відносно потерпілої ОСОБА_14 суду показав, що раніше з потерпілою не був знайомий і ніяких відносин не підтримував. 23 лютого 2015 року, ввечері близько о 21 годині, він перебував на вул. Арсенічєва у м. Дніпропетровську, де біля будинку побачив незнайому жінку із сумкою в руках та вирішив заволодіти її сумкою. З цією метою він підбіг ззаду до потерпілої та долонею руки наніс один удар у потилицю потерпілій, від чого жінка впала на землю. Тоді він вихватив сумку потерпілої та побіг з місця вчинення злочину. По дорозі виявив у сумці мобільний телефон «Нокіа» та деякі дрібні речі, картки, ключі та інше. Мобільний телефон він забрав собі, а сумку з дрібними речами викинув по дорозі. В подальшому видав мобільний телефон «Нокіа» працівникам міліції. Зміну своєї позиції щодо визнання своєї вини у вчиненні злочинів відносно потерпілих Ел ОСОБА_12 та ОСОБА_14 пояснив тим, що добре все обдумав та зробив для себе відповідні висновки, щиро розкаюється у скоєних ним злочинах. Просив суд суворо його не карати.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_10 під час судового розгляду визнав свою вину по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України відносно потерпілого ОСОБА_13 та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відносно потерпілої ОСОБА_15 у повному обсязі і не оспорював фактичні обставини вчинення цих злочинів, викладені в обвинувальному акті, з урахуванням думки учасників судового провадження, які не наполягали на допиті потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 та заяв останніх про проведення судового розгляду за їх відсутністю, судом визнано за недоцільне проведення їх допиту у суді.
Зізнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_10 , надані під час судового розгляду повністю узгоджуються із показаннями потерпілих ОСОБА_14 , Ел ОСОБА_12 та дослідженими доказами, наданими стороною обвинувачення, які об`єктивно підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та правильність юридичної кваліфікації його дій.
Наведений висновок суду ґрунтується на наступних досліджених у судовому засіданні доказах.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий Ел ОСОБА_12 показав, що з обвинуваченим ОСОБА_10 був раніше знайомий, але дружніх стосунків з ним не підтримував. В лютому 2015 року, точну дату не пам`ятає, він знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . В цей день, вранці приблизно 08 годині до нього приїхав ОСОБА_10 та попросив мобільний телефон для того, щоб нібито увійти в Інтернет в соціальну мережу «В контакте». Він нічого не запідозрив та передав свій мобільний телефон «Sumsung Galaxy» обвинуваченому, який нічого не кажучи, різко побіг на вулицю в сторону дороги, сів в автомобіль та поїхав в невідомому напрямку. При цьому, він біг за обвинуваченим та кричав йому вслід і вимагав повернути мобільний телефон, але обвинувачений ніяк не відреагував на його вимоги. Тоді він відразу ж став дзвонити на свій телефон, але він був відключений. Вартість мобільного телефону складає близько 3 000 гривень. В цей же день він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою. В подальшому слідчий повернув йому мобільний телефон. Підтвердив суду, що моральну шкоду, спричинену злочинним діями обвинуваченого ОСОБА_10 йому відшкодовано у повному обсязі у розмірі 1000 гривень. Висловив думку щодо покарання обвинуваченого на розсуд суду.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 суду показала, що з обвинуваченим ОСОБА_10 не знайома і ніяких стосунків не підтримує. 23 лютого 2015 року, після 21 години, вона поверталася додому та проходила повз будинку АДРЕСА_3 , яка погано освітлена. Несподівано ззаду відчула удар по голові та впала, під час удару відчула, як її жіночу сумку зірвали з плеча, на якому вона знаходилася. Хто наніс удар та заволодів сумкою не бачила, оскільки було темно та удар був нанесений ззаду, при цьому свідомість не втрачала. В сумці був мобільний телефон «Нокіа», вартість якого складає 842 гривні, службова перепустка, ключі, пластикові картки, грошових коштів у сумці не було. В той же день вона звернулася до правоохоронних органів із відповідною заяво. В подальшому слідчий повернув їй мобільний телефон, інші речі їй не повернули. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляє. Висловила думку щодо покарання обвинуваченого ОСОБА_10 на розсуд суду.
Відповідно до протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 24 лютого 2015 року встановлено, що 24 лютого 2015 року від ОСОБА_15 прийнято заяву про вчинення відносно неї злочину.
Відповідно до протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 23 лютого 2015 року встановлено, що 23 лютого 2015 року від ОСОБА_14 прийнято заяву про вчинення відносно неї злочину.
З протоколу огляду місця події від 23 лютого 2015 року встановлено, що місцем події є ділянка місцевості, розташована біля будинку № 8 по вулиці Арсенічева у м. Дніпропетровську, що цілком узгоджується із відомостями щодо місця скоєння відносно потерпілої ОСОБА_14 злочину, зазначеними останньою у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23 лютого 2015 року та її показаннями, наданими безпосередньо в суді.
Відповідно до протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 19 лютого 2015 року встановлено, що 19 лютого 2015 року від ОСОБА_16 прийнято заяву про вчинення 19 лютого 2015 року злочину малознайомим йому хлопцем на ім`я ОСОБА_17 , який в цей день о 08 годині 30 хвилин біля будинку 36 по вулиці К. Цеткін у м. Дніпропетровську заволодів мобільним телефоном «Sumsung Galaxy», який належить потерпілому ОСОБА_18 .
Відповідно до протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 20 лютого 2015 року встановлено, що 20 лютого 2015 року від ОСОБА_13 прийнято заяву про вчинення відносно нього злочину.
З протоколу огляду мобільних телефонів від 24 лютого 2015 року, встановлено, що в присутності понятих оглянуто мобільний телефон «Nokia 7230» IMEI НОМЕР_6 із номером SIM карти НОМЕР_8 , який надав на огляд обвинувачений ОСОБА_10 та пояснив, що вказаним мобільним телефоном від відкрито заволодів у невідомої жінки на пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську 23 лютого 2015 року. Також, оглянуто мобільний телефон «Nokia 1600» IMEI НОМЕР_7 із номером SIM карти НОМЕР_9 , який надав на огляд обвинувачений ОСОБА_10 та пояснив, що вказаним мобільним телефоном від відкрито заволодів у невідомої жінки на пр. Гагаріна у м. Дніпропетровську 24 лютого 2015року. Крім того, оглянуто мобільний телефон «Nokia RM 969» IMEI НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .
З висновку судово-товарознавчої експертизи №1089-15 від 16 березня 2015 року встановлено, що станом на 23 лютого 2015 року дійсна (залишкова) вартість мобільного телефону «Нокіа 7230», імей НОМЕР_6 , складає 728 гривень 40 копійок. Станом на 23 лютого 2015 року дійсна (залишкова) вартість мобільного телефону «Нокіа 1600», імей НОМЕР_10 , складає 354 гривні, мобільного телефону «Нокія RM 969», імей НОМЕР_4 , імей НОМЕР_5 складає 842 гривні 40 копійок.
З висновку судово-психіатричної експертизи № 78 від 24 березня 2015 року встановлено, що ОСОБА_10 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, хронічним душевним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншими хворобливим порушенням психічної діяльності не страждав. По своєму психічному стану під час інкримінованих йому діянь він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльності) та керувати ними. У теперішній час будь-яким психічними захворюваннями ОСОБА_10 не страждає. По своєму психічному стану у теперішній час він здатен усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. У застосуванні стосовно нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, надані стороною обвинувачення, суд приходить до висновку, що законних та обґрунтованих підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом не встановлено, вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.
З урахуванням наведених обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, потерпілих Ел ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , наданими ними безпосередньо в судовому засіданні, а також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і ОСОБА_10 винний у їх вчиненні, так як він, умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка), відкрите повторне викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрите повторне викрадення чужого майна (грабіж), а тому він підлягає покаранню за вчинення таких кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорій злочинів середньої тяжкості та категорії тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , судом встановлено, що
останній відповідно до вимог ст. 89 КК України не судимий, має середню освіту, не одружений, ніде не працює і суспільно-корисною працею не займається, веде дозвільний образ життя, за місцем проживання характеризується із посередньої сторони, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради» від 10 березня 2015 року № 14/172 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з 2014 року з діагнозом: «Розлад адаптації, змішаний розлад емоцій та поведінки».
Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим Ел ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема, враховує підвищену суспільну небезпеку вчинених останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 186 КК України грабежу, яка обумовлюється тим, що останній не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діяв відкрито, ігноруючи волю потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та Ел ОСОБА_12 , у володінні яких перебувало майно, при цьому, суд не може залишити поза увагою і той факт, що обвинувачений доки його не затримано 24 лютого 2015 року працівниками міліції у встановленому законом порядку, за короткий проміжок часу з 19 по 24 лютого 2015 року вчинив ряд умисних корисних тяжких та середньої тяжкості злочинів, що вказує на те, що останній належних висновків для себе не зробив після того, як вже був засуджений за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, судимість за яке відповідно до вимог ст. 89 КК України знято, і знов став на злочинний шлях, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку не тільки вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, як зазначено вище, але ж і особи обвинуваченого, який, крім наведеного, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається і веде дозвільний образ життя, а тому приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, не думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань.
Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».
Отже, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати положення ст. 72 КК України (в редакції зазначеного вище Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку.
Відповідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24 лютого 2015 року, ОСОБА_10 був затриманий 24 лютого 2015 року.
Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто у вигляді 2 років 2 місяців 26 днів.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 слід рахувати з 24 лютого 2015 року, відповідно до протоколу про його затримання від 24 лютого 2015 року.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_10 витрат по проведенню судово-товарознавчих експертиз у розмірі 98 гривень (дев`яносто вісім) гривень 40 (сорок) копійок та 61 (шістдесят одної) гривні 50 копійок, що підтверджується наданими стороною обвинувачення відповідними довідками про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
В рамках даного кримінального провадження потерпілими заявлені цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема, потерпілим ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5 000 гривень, потерпілою ОСОБА_15 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 082 гривні 40 копійок, потерпілим ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 гривень.
Разом із цим, під час судового розгляду заявлені потерпілими ОСОБА_13 і ОСОБА_15 вимоги про стягнення матеріальної шкоди та Єль Мофті Жаммел Еддіне вимоги про стягнення моральної шкоди у повному обсязі відшкодовані з боку обвинуваченого, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження розписками про отримання потерпілими грошових коштів, а тому суд вважає за необхідне залишити їх цивільні позови без задоволення.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- дві печатки «Врач лікар ОСОБА_15 » і «ЛОР. Патологій не обнаружено врач ОСОБА_15 », які відповідно до розписки 06 березня 2015 року передані на зберігання потерпілій ОСОБА_15 залишити останній, як законному володільцю;
- мобільний телефон «Nokia 7230» IMEI НОМЕР_6 , мобільний телефон «Nokia 1600» IMEI НОМЕР_7 , які відповідно до розписки 30 березня 2015 року передані на зберігання потерпілій ОСОБА_15 залишити останній, як законному володільцю;
- мобільний телефон «Nokia RM 969» IMEI НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який які відповідно до розписки 06 березня 2015 року передані на зберігання потерпілій ОСОБА_14 залишити останній, як законному володільцю.
Відомостей щодо наявності у даному кримінальному провадженні інших речових доказів стороною обвинувачення суду не надано.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 слід рахувати з моменту його затримання з 24 лютого 2015 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання у вигляді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців 26 (двадцяти шести) днів.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_10 витрати по проведенню судово-товарознавчих експертиз у розмірі 152 (сто п`ятдесят дві) гривні 90 (сімдесят) копійок на користь держави.
Цивільні позови потерпілого ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5 000 (п`яти тисяч) гривень, потерпілої ОСОБА_15 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 082 (три тисячі вісімдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок, потерпілого ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 (однієї тисячі) гривень залишити без задоволення.
Речові докази у даному кримінальному провадженні:
- дві печатки «Врач лікар ОСОБА_15 » і «ЛОР. Патологій не обнаружено врач ОСОБА_15 », які відповідно до розписки 06 березня 2015 року передані на зберігання потерпілій ОСОБА_15 залишити останній, як законному володільцю;
- мобільний телефон «Nokia 7230» IMEI НОМЕР_6 , мобільний телефон «Nokia 1600» IMEI НОМЕР_7 , які відповідно до розписки 30 березня 2015 року передані на зберігання потерпілій ОСОБА_15 залишити останній, як законному володільцю;
- мобільний телефон «Nokia RM 969» IMEI НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який відповідно до розписки 06 березня 2015 року переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_14 залишити останній, як законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1