справа № 208/2072/16-к
№ провадження 1-кп/208/319/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000579 від 23 лютого 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, розведеного, маючого середньо-технічну освіту, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 07.10.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.1 ст.185 КК України - до 240 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2007 року ОСОБА_6 , зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.04.2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Однак ОСОБА_6 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати аліментів, будучи попередженим державним виконавцем Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ про кримінальну відповідальність 02.04.2007 за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.

У період часу з 01.12.2013 по 01.03.2016 ОСОБА_6 аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питанням працевлаштування не звертався, вихованням дитини не займався, зусиль до пошуку роботи не докладав і допустив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 23 734 гривни 00 коп.

Відповідно до довідки про заборгованість по аліментам на боржника ОСОБА_6 , наданого Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти в наступному розмірі:

за грудень 2013 року - 736 грн.;

за січень 2014 року - 820 гри.;

лютий 2014 року - 820 грн.,

березень 2014 року - 820 грн.;

квітень 2014 року - 820 грн.;

травень 2014 року - 820 грн.;

червень 2014 року - 820 грн.;

липень 2014 року - 860 грн.;

серпень 2014 року - 860 грн.;

вересень 2014 року - 860 грн.;

жовтень 2014 року - 860 грн.;

листопад 2014 року - 860 грн.;

грудень 2014 року - 860 грн.;

за січень 2015 року - 860 грн.;

за лютий 2015 року - 860 грн.;

за березень 2015 року - 860 грн.;

за квітень 2015 року - 860 грн.;

за травень 2015 року - 860 грн.;

за червень 2015 року - 860 грн.;

за липень 2015 року - 860 грн.;

за серпень 2015 року - 860 гри.;

за вересень 2015 року - 992 грн.;

за жовтень 2015 року - 992 грн.;

за листопад 2015 року - 992 грн.;

за грудень 2015 року - 992 грн.;

за січень 2016 року - 1035 грн.;

за лютий 2016 року - 1035 грн.,

але не зробив жодної проплати в рахунок сплати аліментів.

Таким чином, ОСОБА_6 злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.12.2013 по 01.03.2016, допустивши заборгованість зі сплати аліментів за 27 місяців, або у твердій грошовій сумі 23 734 гривни 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Згідно абзацу четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України.

При цьому зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи працездатною особою, знаючи про обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2007, будучи попередженим державним виконавцем Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ 02.04.2007 про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, працюючи у приватних осіб за усною домовленістю, маючи умисел на злісне ухилення від сплати аліментів, злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.12.2013 по 01.03.2016 та допустив заборгованість зі сплати аліментів за 27 місяців, або у твердій грошовій сумі 23 734 гривни 00 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив суду наступне: він знав що повинен виплачувати аліменти, судовий виконавець його попереджував про його обов`язок. Аліменти він не платив. Дитині не надав матеріальної допомоги, останній час сплатив невелику суму аліментів, суму заборгованості визнає. Доньку бачив лише при її народженні, разом з дружиною не проживав. Просив суд розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КК України, фактичні обставини справи він не оспорює, погоджується з кваліфікацією, це є його добровільна позиція, також просив суворо не карати. Платити аліменти буде.

Потерпіла ОСОБА_5 суду вказала, що мають з ОСОБА_6 спільну доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 Дочка проживає разом з нею. ОСОБА_6 бачив дитину лише після народження, взагалі ніяк не спілкується з дочкою, матеріальної допомоги не надає, лише раз сплатив невелику суму. Вона не оспорює фактичні обставини справи, просить суд розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюють ся. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводила

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_6 у вчинені злочину, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей /аліментів/ встановлена і доведена і його дії кваліфіковані правильно за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей / аліментів/.

При обрані міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст.65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що помьякшують і обтяжують його відповідальність.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 в силу ст.. 67 КК України, судом не встановлені.

Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 у відповідності до ст.. 66 КК України, суд враховує щире каяття, повне визнання своєї вини обвинуваченим у вчинені кримінального правопорушення.

При призначені покарання ОСОБА_6 суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Враховуючи викладене, щире каяття ОСОБА_6 , повне визнання вини, добру побутову характеристику, те що на обліку у лікаря нарколога не перебуває, розпочав сплачувати аліменти, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 368,370,371,373,374,376 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.164 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

У відповідності зі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного йому вироком суду з випробуванням, встановивши ОСОБА_6 іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період відбування покарання з випробуванням повідомляти в кримінальну виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1