АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/832/16 Справа № 201/5542/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст.170 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2016 р. про арешт майна та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області про арешт майна відмовити.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 19.04.2016 р. клопотання слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області про арешт майна було задоволене, накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що з метою недопущення переховування, забезпечення схоронності майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання, накладення арешту є необхідним.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_6 зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним, арешт був накладений з порушенням вимог процесуального закону.

Так, слідчим суддею не було взято до уваги, що згідно попередній кваліфікації об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення полягає у внесенні завідомо неправдивих відомостей в офіційний документ довідку про кількість осіб, що проживають та зареєстровані в квартирі по АДРЕСА_1 , що створило умови для відчуження даної квартири без дозволу опіки та піклування та порушило житлові права малолітньої дитини ОСОБА_8 . При цьому договір від 31.07.2013 р. відчуження зазначеної квартири на користь ОСОБА_7 судом визнаний недійсним не був та є правомірним згідно ст. 204 ЦК України, а сама квартира не є предметом посягання, речовим доказом, не може бути піддана конфіскації або спеціальній конфіскації, ОСОБА_7 не залучена до даного кримінального провадження у будь-якому статусі.

Крім того, апелянт зазначає, що спір з приводу вищезгаданої квартири має цивільно-правовий характер та вирішується Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у відповідному порядку, а накладання арешту у межах кримінального провадження в інтересах сторони цивільного спору не допускається.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта, що апеляційну скаргу підтримав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, а також для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих матеріалів, об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_9 , здійснюючи продаж квартири АДРЕСА_2 , з метою укладання відповідного договору без отримання дозволу органу опіки та піклування, при його оформленні надала підроблений документ довідку КП «Північне» Дніпропетровської міської ради від 25.07.2013 р. № 1183. Дії ОСОБА_9 у цій частині були кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення. Предметом розслідуваного кримінального правопорушення є відповідний документ - довідка КП «Північне» Дніпропетровської міської ради від 25.07.2013 р. № 1183, яка, за версією слідства, є підробленою. Таким чином, будь-яке протиправне посягання, об`єктом якого є сама квартира АДРЕСА_2 , виходить за межі розслідуваного кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначена квартира не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не була об`єктом кримінально протиправних дій, не була набута кримінально протиправним шляхом або отримана юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, згадана квартира не відповідає ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, а отже не підлягає арешту з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Також, зважаючи на положення ч. 4 ч. 6 ст. 170 КПК України, відсутні підстави для арешту цієї квартири з метою забезпечення конфіскації як виду покарання або спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки не вбачається, що цей майно належить особі, яка є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим у даному кримінальному провадженні, або особі, до якої пред`явлений цивільний позов.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3