УХВАЛА

21 липня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
та захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського обласного суду від 1 червня 2000 року, -
встановив:
Вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за скоєння злочинів передбачених ст. 208; ч. 2 ст. 81; ст. 17, ч. 2 ст. 117; ч. 2 ст. 196-1; ч. 2 ст. 142; ч. 3 ст. 142; п.п. «а», «е», «з» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) та на підставі ст. 42 КК України призначено покарання у вигляді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна (а.с. 323, т.6).

Ухвалою Верховного Суду України від 3.03.1998 року вказаний вирок залишено без змін (а.с. 481, т.6).

Постановою Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року приведено у відповідність з Законом України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України» та пом`якшено ОСОБА_5 покарання за п.п. «а», «е» та «з» ст. 93 КК України зі смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) за сукупністю злочинів, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна (а.с. 25-27, т.7).

Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2000 року зазначена постанова залишена без змін (а.с. 80-81, т. 7).

За заявою ОСОБА_5 вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року та постанова Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року були предметом апеляційного розгляду колегією суддів Апеляційного суду Черкаської області за нововиявленими обставинами і 17.12.2014 року залишена без задоволення.

17 липня 2015 року ОСОБА_5 знову звернувся до суду з заявою про перегляд вказаної постанови за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що Черкаський обласний суд при її винесенні та пом`якшенні йому покарання зі смертної кари на довічне ув`язнення допустив ряд порушень закону, зокрема:

- постанова винесена неправомочним складом суду, оскільки суд мав приймати дане рішення з участю народних засідателів, а не одноособово;

- порушено його право на захист, оскільки не залучено до участі в справі як його самого так і захисника;

- судове засідання проведено за відсутності звернень інших засуджених по даній справі;

- допущено невідповідність процесуальної форми постанови вимогам ч. 2 ст. 3, ч. 3 ст. 17, ст.ст. 321, 323, ч. 6 ст. 406, ч. 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) щодо назви і змісту судового рішення, правового механізму розгляду і прийняття постанови, кількісного складу судового колегії при приведенні вироку у відповідність до змін законодавства;

- неправильно застосовано кримінальний закон, зокрема, не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ЗУ «Про ратифікацію Протоколу №6 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини про скасування смертної кари» від 22.02.2000 року № 1484 -111, натомість застосовано кримінальний закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 25-2 КК України в редакції ЗУ від 22.02.2000 року № 1483-111.

В додаткових клопотаннях вказує на те, що заявлені ним нововиявлені обставини про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року є обгрунтованими і вмотивованими, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 62, п.1 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлюють факт того, що ніхто не може бути визнаний винним і підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду відповідно до закону. Вважає за необхідне вирішити питання про дослідження доказів, що свідчать про відсутність висновків суду касаційної інстанції щодо заявлених нововиявлених обставин при перегляді постанови Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року та проведення судового слідства в даному провадженні. Також ставить питання про дослідження обставин пов`язаних зі зміною кримінального закону про кримінальну відповідальність за ст. 93 КК України 1960 року в частині меж максимальної санкції покарання для осіб та витребування доказів на підтвердження факту неодноразової зміни кримінального закону підтвердженого практикою Верховного Суду України та необхідності призначення йому максимального покарання встановлене санкцією ст. 93 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 15 років.

Прокурор підтримав заяву засудженого вважаючи її обгрунтованою, але сформулювати свою правову позицію з даного питання відмовився.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Перелік нововиявлених обставин, за якими можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили, наведені в ч. 2 ст. 459 КПК України. Засуджений ОСОБА_5 не навів жодної з них. Його ж посилання на те, що Черкаський обласний суд вирішуючи питання щодо приведення винесеного щодо нього вироку у відповідність до нового законодавства та виносячи постанову від 1.06.2000 року неправильно застосував кримінальний закон і допустив порушення процесуального законодавства, зокрема щодо форми винесеного документу, не є нововиявленими обставинами і за своїм змістом направлені на перегляд його правової суті. Ці обставини існували як на час винесення постанови від 1.06.2000 року, так і на час її перегляду в апеляційному та касаційному порядку Верховним Судом України. Відтак, вони не є нововиявленими обставинами, які зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України. Оскаржувана постанова не скасована у встановленому порядку і є чинною на даний час.

Не є нововиявленою обставиною, яка дає підстави для перегляду та скасування постанови Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року і посилання засудженого на наявність рішення Конституційного Суду України № 11-рп/99, яким було визнано неконституційною санкцію ст. 93 КК України в частині застосування смертної кари, оскільки таке рішення Коституційним Судом України було винесено 29.12.1999 року, тобто задовго до винесення оскаржуваної постанови, а не після її винесення.

Таким чином вимоги засудженого фактично зводяться до перегляду винесеного щодо нього судового рішення в зв`язку з неправильним застосуванням, як він вважає, норм матеріального та процесуального права, що не є нововиявленими обставинами. Тому підстави для перегляду та скасування зазначеної постанови суду відсутні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того як особа , яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатись про ці обставини.

Оскільки ОСОБА_6 достовірно знав про обставини, на які він зараз посилається, з моменту отримання копії постанови Черкаського обласного суду від 1.06.2000 року, яку він отримав 13.06.2000 року (а.с. 30, т.7), то вказаний строк він пропустив і клопотання про його поновлення не заявляє, причини його пропуску не наводить, а тому на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 1 червня 2000 року за нововиявленими обставинами та її скасування залишити без задоволення.

Апеляція на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд протягом 7 діб.

Головуючий: ОСОБА_1