Справа № 667/6390/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 року Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона кримінальне провадження №0001933 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Архара, Амурської області, Росія, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 30.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, 69 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, 03.10.2014 року умовно-достроково звільнений, не відбутий строк 10 місяців 13 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах:19.05.2015 року, близько 01:00 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, достовірно знаючи, що відомості, які ним будуть доведені до органів влади є неправдивими, здійснив дзвінок з сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» « НОМЕР_1 » мобільного телефону марки «Sony Ericson» imei НОМЕР_2 , на номер телефону екстреної служби «102» та повідомив про те, що приміщення нічного клубу «Free Raid» по вул. Ілліча, 60 в м. Херсоні заміновано. Даними протиправними діями ОСОБА_5 створив загрозу нормальному ритму життя, функціонування підприємств та організацій, відволік певні сили та засоби від виконання своїх обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав, пояснив, що він відпочивав у клубі «Фрірайд» близько 23-00 год. На барі замовив бокал пива, рядом відпочивали дівчата. Коли він вирішив піти додому його зупинив охоронець та повідомив, що йому необхідно розрахуватись за дівчат, з якими він відпочивав. Він пояснив, що замовляв лише пиво, а з дівчатами він не відпочивав, тому не буде розраховуватись за них, також зазначив, що він має лише 100 гривень, оскільки не розраховував на таку суму. Потім разом з адміністратором, вони поїхали до нього додому за грошима. Вдома була його дівчина, яка пояснила, що грошей не має, запропонувала свій паспорт та пояснила, що розрахується пізніше. Після чого охоронець з адміністратором поїхали, а він ліг спати. Його розбудила дівчина та повідомила, що двері квартири намагаються вибити. Поки він зібрався, до квартири зайшло 4 чоловіки, які повідомили, що вони співробітники правоохоронних органів та будуть проводити обшук. Після чого один з них знайшов мобільний телефон «Соні Еріксон», без сім-карти, пізніше вони знайшли ще один мобільний телефон, потім він проїхав до райвідділу для надання пояснень.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що він працює начальником охорони в нічному клубі «Фрирайд» з жовтня-листопада 2014 року. Йому зателефонував ОСОБА_8 , який в той вечір здійснював охорону клубу та зазначив, що йому необхідно повернутись до клубу. Коли він приїхав до клубу виявилось, що ОСОБА_9 відпочивав в клубі, не розрахувався та хотів піти. Міліцію не викликали, оскільки мали намір вирішити питання мирним шляхом. Далі ОСОБА_9 запропонував поїхати до нього додому за грошима. Тоді він, охоронець ОСОБА_8 , ще один незнайомий йому чоловік, який весь час подорожі знаходився з ними, взяли ОСОБА_9 та поїхали до останнього додому. Двері квартирі відчинила його дівчина, оскільки ОСОБА_9 розмовляв голосно, вона запропонувала зайти до квартири, з`ясувавши обставини дівчина пообіцяла приїхати до клубу наступного дня та розрахуватись. Весь час ОСОБА_9 поводив себе агресивно, лаявся, зазначав, що має кримінальне минуле, весь час намагався комусь зателефонувати. Після він завіз охоронця до клубу, а сам поїхав. Через деякий час зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що клуб заміновано, йому знову довелось повернутись до клубу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює охоронцем в клубі «Фрірайд». ОСОБА_9 відпочивав у клубі відмовився розраховуватись, у зв`язку з чим він викликав начальника охорони ОСОБА_11 . В якості залогу хотіли залишити мобільний телефон ОСОБА_9 , однак телефон був старої моделі, тому вирішили їхати додому до ОСОБА_9 за грішми. Двері відкрила дівчина ляшка, зазначила, що розрахується наступного дня. Вони повернулись до клубу. Крім того зазначив, що весь час подорожі до ОСОБА_9 з ними знаходився невідомий йому чоловік. Після того надійшов телефонний дзвінок, в якому повідомили, що клуб заміновано. Оскільки це був будній день, в клубі працював лише караоке-бар, відвідувачів було мало, конфлікт були тільки з ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він працює барменом в нічному клубі «Фрірайд». В день коли було заміновано клуб ОСОБА_9 відпочивав в клубі, робив багато замовлень алкогольних напоїв, відпочивав з дівчатами, коли необхідно було розрахуватися , виявилось, що у останнього не вистачає коштів та він звернувся до охорони.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_9 и ОСОБА_14 були наймачами квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_15 . Вона на підставі доручення, якого саме не пам`ятає, розпоряджалася цією квартирою. Однієї ночі до неї звернулись робітники міліції з метою доступу до квартири, вона надала дозвіл, однак квартира була закрита зсередини, у зв`язку з чим двері до квартири вибили. Письмову заяву, щодо дозволу, надала після проведення слідчої дії. А безпосередня хазяйка квартири , яка знаходилась на той час за межами країни, через три місяці, коли повернулась до м. Херсона. В квартирі знаходився ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 . Співробітники міліції почали проводити обшук в присутності ОСОБА_9 . Вона під килимом знайшла телефон в якому була відсутня сім карта.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в травні 2015 року співробітники міліції запросили його до участі в проведенні обшуку квартири в якості понятого. При обшуку були присутні ОСОБА_9 , його дівчина та хазяйка квартири. Співробітники в шафі знайшли мобільний телефон та сім-карту. Другий телефон знайшла хазяйка на принесла співробітникам міліції, телефон був без кришки та сім-карти.

В якості доказів винуватості ОСОБА_5 стороною обвинувачення надані судові наступні письмові докази:

Рапорт слідчого ОСОБА_17 з якого вбачається, що 19.05.2015 року до чергової частини надійшло повідомлення про те. Що нічний клуб «Фрірайд», розташований за адресою: м. Херсон, вул. Ілліча заміновано. При виїзді на місце в ході обшуку приміщення клубу, а також прилеглої території сторонніх предметів не знайдено. Встановлено, що виклик надійшов по каналу «102» о 01-05 год. з мобільного телефону « НОМЕР_1 », повідомлення зроблено чоловічим голосом.

Протокол огляду приміщення нічного клубу «Фрірайд», розташованого за адресою: м. Херсон. вул. Ілліча, 60від 19.05.2015 року з якого вбачається, що в ході огляду зазначеного приміщення та прилеглої території сторонніх предметів не виявлено.

Акт перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв від 19.05.2015 року з якого вбачається, що здійснено експертний огляд на наявність вибухових пристроїв н/к «Міленіум» за адресою: м. Херсон, вул. Ілліча, 60, під час огляду вибухові пристрої та речовини не виявлені.

Протокол огляду місця події від 19.05.2015 року з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 було здійснено огляд, в ході якого було виявлено мобільний телефон «Соні Еріксон», телефон «Нокиа», сім карта Лайф, скрін карта с номером НОМЕР_1 .

Протокол відібрання експериментальних зразків голосу від 19.05.2015 року з якого вбачається, що слідчий СВ Комсомольського РВ в присутності понятих на диктофон відібрав у ОСОБА_5 експериментальні зразку його голосу.

Висновок № 3008/07 судової криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео-звукозапису від 10.07.2015 року., згідно якого ОСОБА_5 ймовірно, приймав участь у діалозі на записі наданому для проведення експертизи.

Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.08.2015 року згідно якого були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 11.08.2015 року диск «CD-R esperanza» з надписом «KT KS 2431-652» за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 12-а АТ «Київстар», у ОСОБА_18 .
Проаналізувавши безпосередньо досліджені та надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що участь обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла, а тому останній підлягає виправданню з таких підстав:

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ч.1 ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для процесуального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16,17 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.90 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України питань судового розгляду кримінальних справ і поставлення вироків», суд при поставлені вироку повинен зробити аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показах свідків, потерпілих, підсудного у висновку експерта, які стверджують чи спростовують обвинувачення та керуючись законом, дати остаточну оцінку цим доказам з точки зору їх допустимості, яка повинна ґрунтуватися на всебічному повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Сторона обвинувачення посилається, як на прямий доказ винуватості ОСОБА_9 що вказують на його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 259 КК України на протокол огляду місця події від 19.05.2015 року, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 було здійснено огляд, в ході якого було виявлено мобільний телефон «Соні Еріксон», телефон «Нокиа», сім карта Лайф, скрін карта с номером НОМЕР_1 , який проведено за участі власника ОСОБА_19 .

Згідно з ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Наданий стороною обвинувачення та безпосередньо досліджений у судовому засіданні протокол огляду місця події від 19.05.2015 року, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 було здійснено огляд, в ході якого було виявлено мобільний телефон «Соні Еріксон», телефон «Нокиа», сім карта Лайф, скрін карта с номером НОМЕР_1 , який проведено за участі власника ОСОБА_13 , суд вважає є недопустимим доказом, виходячи також з наступного:

Відповідно до ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.237 КПК України огляд житла здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла. Відповідно до ч.2 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Проте в порушення цієї норми закону проникнення до житла квартири АДРЕСА_2 проводилося без добровільної згоди особи, яка володіє цим житлом, а огляд житла - без ухвали слідчого судді.

Відповідно до змісту протоколу огляду, ця слідча дія проводилась за участі ОСОБА_13 . При цьому до протоколу була додана її заява, що вона дозволяє провести співробітникам міліції огляд квартири, яка належить їй. В судовому засіданні ОСОБА_13 дала пояснення, що вказана квартира їй не належить, власником є ОСОБА_15 , зазначила, що заяву про надання дозволу вона сама надала після проведення слідчої дії, а ОСОБА_15 в серпні місяці коли повернулася до м.Херсона тобто через три місяці після вчинення слідчої дії.. При цьому не додано документів про право власності або користування вказаною квартирою, які дали б змогу встановити, хто саме володіє житлом, яке оглядалося - ОСОБА_13 або ОСОБА_15 .

З огляду на вищезазначене на підставі ст. 87 КПК України суд визнає недопустимим доказом по даному кримінальному провадженню протокол огляду місця події від 19.05.2015 року

Фіксування кримінального провадження має принциповий характер і покликане забезпечити як результативність проведених процесуальних дій, так і перевірку забезпечення при цьому прав і законних інтересів громадян.

Протокол слідчої дії є формою фіксування кримінального провадження та зі змісту ч.1 ст. 104 КПК України у випадках передбачених цим кодексом, повинен послідовно відображати хід і результати проведення процесуальної дії яка фіксується у протоколі, в якому зазначаються обставини її проведення, технічні засоби фіксації та їх характеристики, придбані предмети, де, у кого, за яку ціну тощо.

Так з протокол відібрання експериментальних зразків голосу від 19.05.2015 року вбачається, що слідчий СВ Комсомольського РВ в присутності понятих на диктофон відібрав у ОСОБА_5 експериментальні зразку його голосу.

За змістом протоколу відібрання зразків голосу здійснювалось нібито на диктофон, проте незрозуміло, на який носій інформації (внутрішня пам`ять диктофону, флеш-карта, компакт-диск, плівка тощо) і яким чином цей носій інформації був у подальшому долучений до матеріалів провадження.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 104 КПК України протокол складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії. умов та порядку їх використання. Відповідно до ч.5 цієї ж статті КПК України протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Проте вказаний протокол не містить інформації про технічні характеристики диктофону, який застосовувався при проведенні вказаної слідчої дії та характеристик носія інформації (незрозуміло, чи то була внутрішня пам`ять диктофону, флеш-карта, компакт-диск, плівка тощо). Також протокол не містить підпису ОСОБА_5 , який брав безпосередню участь у вказаній слідчий дії.

Відповідно до ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути зокрема спеціально виготовлені копії, зразки об"єктів. речей та документів, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколу повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. Проте, в порушення вказаної норми Закону, до протоколу не долучено належним чином упакований та засвідчений підписами слідчого, понятих, ОСОБА_5 , носій інформації з експериментальними зразками голосу . Крім того в порушення права на захист, ОСОБА_5 не було роз`яснено його право відмовитись відповідати на будь-які запитання, давати будь-які пояснення або показання, користуватися послугами захисника.

З огляду на зазначене вище суд визнає недопустимим доказом по даному кримінальному провадженню протокол відібрання експериментальних зразків голосу від 19.05.2015року.

Надалі експериментальні зразки голосу які були відібрані на підставі вищезазначеного протоколу були надані для проведення судової експертизи у вигляді на оптичних дисках. Як зазначено у висновку експерта ОСОБА_5 ймовірно, приймав участь у діалозі на записі наданому для проведення експертизи. Ймовірний висновок базується лише на перцептивному сприйнятті схожості голосів невідомого та відомого дикторів. , оскільки обсяг якісного мовленнєвого матеріалу на дослідженній фонограмі недостатній для проведення достовірних ідентифікаційних досліджень та зазначено , що запис на досліджуваному оптичному диску є копією.

Суд також прийшов до переконання, що експертний висновок № 3008/07 від 10.07.2015 року року є недопустимим доказом виходячи з того, що відповідно до ч.5 ст. 101 КПК України - висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Щодо протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.08.2015 року згідно якого був вилучений на підставі ухвали слідчого судді від 11.08.2015 року диск «CD-R esperanza» з надписом « KT KS 2431-652» за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 12-а АТ «Київстар», у ОСОБА_18 при долучені до матеріалів кримінального провадження вказаного протоколу разом з диском прокурор відмовився досліджувати диск в судовому засіданні.
У відповідності зі ст. 87 КПК України, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, - є недопустимими. Підставою для визнання доказів недопустимими є порушення права учасників кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України.

Суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органів державного обвинувачення про те, що ОСОБА_5 в 19.05. 2015 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 259 КК України, і що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо против Испании» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. («Бербера, Мессеге и Хабардо против Испании» від 6 грудня 1998 р. п. 146, p. 33, § 77).

Виходячи з оцінки наведених у кримінальному провадженні доказів у їх сукупності та роз`яснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, (п. п. 18, 19) про те, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми мають пряму дію (ст.8), що зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись, насамперед, нормами Конституції.

При цьому суд виходить з рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, що «подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно з частиною другою статті 66 КПК України (в редакції 1960 року) речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, та прямо зазначеного у ч. 3 ст. 62 Конституції України положення про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

Отже, виходячи із загальних засад кримінального провадження, визначених ст. ст.7,17 КПК України, підозра, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України не доведена.

Як вказують положення ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За наведених обставин, докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді, в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України.

Пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено таке: « 1. Кожен має право на справедливий … розгляд його справи … судом, …, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення …».

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань свідків, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не доведене в судовому засіданні, а тому його необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі за проведення експертиз № 3008/07 судової криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відео-звукозапису від 10.07.2015 року та № 413 судово-психіатричної від 30.07.2015року на загальну суму 1432.33 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 259 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі за проведення експертиз № 3008/07 судової криміналістичної матеріалів та засобів відео-звукозапису від 10.07.2015 року та № 413 судово-психіатричної від 30.07.2015року на загальну суму 1432.33 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Речові докази : а саме мобільний телефон «Sony Ericson» imei НОМЕР_3 без сім-карти та мобільний телефон Nokia imei НОМЕР_4 з сім-картою оператора «Київстар» « НОМЕР_1 », передані на зберігання до камери схову Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, повернути власникам.

Вирок може бути оскарженийдо апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданому.

Суддя:ОСОБА_1 Прохоренко