Справа №295/5151/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
Слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вищевказаним клопотанням в якому зазначив, що 03.04.2016 року до чергової частини Житомирського ВП ГУНП надійшов рапорт поліцейського роти №3 батальйону УПП в м. Житомирі ОСОБА_5 , про те, що спільно з працівниками УСБУ в Житомирського області 03.04.2016 року близько 14.00 години по вул. Київське Шосе в м. Житомирі був зупинений автомобіль марки «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , в якого при огляді в рюкзаку було виявлено та в подальшому вилучено каміння жовтого кольору за зовнішніми ознаками схожі на бурштин, вагою близько 4 кілограм, в кількості 113 штук, які останній перевозив до м. Києва невстановленій особі.
В подальшому автомобіль марки «Шевроле Лачетті», д.н.з НОМЕР_1 , було вилучено й опечатано до штрафмайданчику Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17.
Згідно змісту клопотання, допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_6 від дачі показів відмовився згідно ст. 63 Конституції України.
З огляду на вищевикладене та у зв`язку з тим, що об`єкт рухомого майна, а саме автомобіль марки «Шевроле Лачеті», д.н.з. НОМЕР_1 , є безпосереднім предметом вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, а також з метою збереження речових доказів, слідчий за погодженням із прокурором просить накласти арешт на автомобіль марки «Шевроле Лачеті», д.н.з НОМЕР_1 , який вилучений при ОМП від 03.04.2016 року і знаходиться на штраф майданчику Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17.
Слідчий в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання з підстав у ньому викладених, просив задовольнити. Додав, що слідчим ОСОБА_7 була винесена постанова про визнання вищезазначеного транспортного засобу речовим доказом. Окрім цього слідчий вказав, що вилучене каміння, за ознаками схоже на бурштин, знаходилось у рюкзаку ОСОБА_6 , проте рюкзак під час огляду місця події не вилучався.
Натомість гр. ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання. За словами ОСОБА_6 , він попросив у свого шурина вказаний вище автомобіль «Шевроле Лачеті», д.н.з НОМЕР_1 , на якому з`їздив у м. Житомир. Перебуваючи в одному з магазинів міста Житомира він побачив свого знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який попросив його перевезти деякі власні речі до станції метро «Житомирська» у м. Києві, де їх заберуть, на що ОСОБА_6 погодився. Зі слів володільця транспортного засобу, приблизно за 3 км від Житомира автомобіль під його керуванням був зупинений працівниками поліції, які взяли розташований на задньому сидінні авто рюкзак, з якого в подальшому і було вилучене каміння, схоже на бурштин. ОСОБА_6 звертав увагу, що саме рюкзак і був засобом вчинення злочину, але його не вилучили, а вилучили натомість автомобіль.
Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 так само зазначила, що вилучене каміння знаходилось в рюкзаку, який чомусь не був вилучений працівником поліції. До того ж за словами адвоката, подане слідчим клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а саме в клопотанні не викладені підстави та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, не доданий документ, який підтверджує право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування автомобілем її довірителем тощо.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, гр. ОСОБА_6 та його представника, дослідивши клопотання та додані до нього документи, оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Предметом злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 198 КК України, є майно, завідомо одержане злочинним шляхом.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У відповідності із ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
У ч. 2 ст. 173 КПК України зазначається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки безпосередній предмет злочину за статтею 198 КК України, яким може бути каміння за ознаками схоже на бурштин, було вилучене ще під час огляду місця події, та слідчий не обґрунтував необхідність арешту автомобіля з огляду на заявлені ним підстави арешту майна (забезпечення збереження речових доказів). Окрім цього, обмеження права власності на автомобіль не є, на переконання слідчого судді, співрозмірним із завданням кримінального провадження та не перешкоджає розслідуванню в рамках провадження.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 98, 170173 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1