Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року по кримінальному провадженню за №0000012 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванчиці Зарічненського району Рівненської області, який проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двох малолітніх дітей, підприємця, потерпілого 3-ї категорії від Чорнобильської катастрофи, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 05.03.2015 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст.ст.49, 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, послався на показання _______________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/108/ 2016 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст.212 КК Доповідач ОСОБА_1
обвинуваченого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є матір`ю та сестрою обвинуваченого та займались бухгалтерським обліком обвинуваченого та ОСОБА_12 . Однак, суд залишив поза увагою що вказані свідки лише підтвердили факт внесення ними відомостей про обсяги продукції, суми коштів, які затрачено на придбання продукції на підставі наданих їм документів, а також факт здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_12 . Проте вони не змогли надати показів щодо фактичних обставин поставки ягід ОСОБА_6 у січні-лютому 2011 року та оплати за поставлений товар. Тому, на думку прокурора, їх покази не можуть свідчити про дійсність проведення товарно-господарської операції по закупівлі ягід чорниці між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Крім того, прокурор вважає недопустимим посилання суду на покази свідка ОСОБА_11 у зв`язку з тим, що згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи підписи у накладних та прибуткових касових ордерах на поставку ягід чорниці від імені ОСОБА_12 у графах «Здав», «Одержав касир» виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою. Натомість, даний свідок вказувала, що саме ОСОБА_12 передала їй вказані документи.

На думку апелянта, покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 також не підтверджують факт здійснення ОСОБА_12 підприємницької діяльності та поставки у січні-лютому 2011 року ОСОБА_6 ягід чорниці, адже вони показали лише те, що взимку 2011 року бачили, як ОСОБА_12 декілька разів привозила вантажним автомобілем з рефрижератором ягоди чорниці до складських приміщень ОСОБА_6 , проте не змогли підтвердити факт здійснення оплати за вказаний товар. При цьому, покази даних свідків суперечливі.

Прокурор зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які показали, що ОСОБА_12 у період 2010-2011 роки підприємницькою діяльністю не займалась, не мала фінансового, технічного, транспортного забезпечення для цього. Крім того, дослідивши лісові квитки, які були надані обвинуваченим для митного оформлення документів для експорту ягід чорниці, суд першої інстанції залишив поза увагою, що видані у період червень-серпень 2011 року, і підтверджують те, що ягоди чорниці не могли бути реалізованими ОСОБА_12 у січні-лютому 2011 року.

Апелянт покликався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги при ухваленні вироку лісові квитки на заготівлю ягід, які видані в період з червня по серпень 2011 року. Також на думку прокурора, судом безпідставно покладено в обґрунтування невинуватості обвинуваченого накладні №1 від 22.01.2011 року, №2 від 24.01.2011 року, №3 від 28.01.2011 року, №4 від 29.01.2011 року, №5 від 03.02.2011 року, №6 від 04.02. 2011 року, №7 від 07.02.2011 року, №8 від 10.02.2011 року, №9 від 12.02.2011 року,№10 від 13.02.2011 року; квитанції до видаткових касових ордерів №1 від 22.01.2011 року на суму 337000 гривень, №2 від 24.01.2011 року на суму 334000 гривень, №3 від 28.01.2011 року на суму 319000 гривень, №4 від 29.01.2011 року на суму 329000 гривень, №5 від 03.02.2011 року на суму 319000 гривень, №6 від 04.02.2011 року на суму 319000 гривень, №7 від 07.02.2011 року на суму 322000 гривень, №8 від 10.02.2011 року на суму 317000 гривень, №9 від 12.02.2011 року на суму 314000 гривень, №10 від 13.02.2011 року; акти прийому-передачі по договору від 05.01.2011 року, від 22.01.2011 року, від 24.01.2011 року, від 28.01.2011 року,від 29.01.2011 року, від 03.02.2011 року, від 04.02.2011 року, від 07.02.2011 року,від 10.02.2011 року, від 12.02.2011 року, від 13.02.2011 року та зазначено, що вищевказані документи скріплені підписом ОСОБА_12 та є достовірними. Вказане твердження спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №3695 від 20.12.2012 року.

Прокурор вказав, що суд не дав належної оцінки висновку судово-економічної експертизи №123-1/12 від 15.08.2012 року згідно якого, порушення, які зазначені в акті перевірки Дубровицької МДПІ №21/17- від 19 березня 2012 року документально підтверджені на суму 587 477,01 гривень; виробничі витрати ОСОБА_6 на суму 3 468 930 гривень на підставі накладних постачальника ОСОБА_12 , виписаних у січні-лютому 2011 року, є необґрунтованими. Крім того, на даний час результати перевірки Дубровицької МДПІ Рівненської області, які засвідчили вищезазначені порушення вимог податкового законодавства, що призвели до ухилення від сплати податків обвинуваченим, в судовому порядку не оскаржено, а податкове повідомлення- рішення від 03.04.2012 року № , яким ОСОБА_6 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 587 476 гривень не скасовано. Крім цього, судом допущено інші порушення кримінального процесуального законодавства, зокрема: 05 березня 2015 року на проголошення вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, однак суд не відклав судовий розгляд, не призначив дату нового судового засідання і не вжив заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він будучи особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуваючи на податковому обліку у Зарічненському відділенні Дубровицької МДПІ, знаходячись на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, являючись платником податку з доходів фізичних осіб, зареєстрованим платником податку на додану вартість, у період з 01.01.2011 по 31.12.2011 року, здійснюючи фінансово-господарську діяльність в галузі оптової торгівлі і посередництві в торгівлі, будучи платником податків, виконуючи обов`язки з ведення податкового та бухгалтерського обліку, усвідомлюючи покладений на нього обов`язок дотримання податкового законодавства, щодо правильності нарахування та своєчасності сплати податків та інших обов`язкових платежів до бюджету, умисно, протиправно, посягаючи на встановлений законодавством порядок здійснення підприємницької діяльності та оподаткування, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок ухилення від сплати податків, порушуючи вимоги п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, ст. 13, 14 р. IV Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», п.п.9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», шляхом заниження об`єкта оподаткування - чистого оподатковуваного доходу ухилився від сплати податку з доходів фізичних осіб, що входить в систему оподаткування, введеного у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, у сумі 587186,48 грн. за наступних обставин.

Так, у податковій декларації про майновий стан і доходи підприємця ОСОБА_6 за 2011 рік від 09.02.2012 вх. № 9400 та додатку 7 до розділу податкової декларації про майновий стан та доходи, які було подано до Зарічненського відділення Дубровицької МДПІ, відображено відомості про отримані доходи та понесені витрати, зокрема, до витрат включено відомості по проведених операціях з підприємцем ОСОБА_12 ..

Встановлено, що за результатами здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_6 у 2011 році відображено по бухгалтерському та податковому обліку витрати з придбання ягід чорниці у фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 , згідно накладних: № 1 від 22.01.2011р., № 2 від 24.01.2011р., № 3 від 28.01.2011р., № 4 від 29.01.2011р., № 5 від 03.02.2011р., № 6 від 04.02.2011р., № 7 від 07.02.2011р., № 8 від 10.02.2011р., № 9 від 12.02.2011р., № 10 від 13.02.2011р., всього у кількості 107700 кг на загальну суму 3468930 грн.

При цьому ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 177.4 Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Національного банку України від 09.02.2005р. № 32 «Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку» умисно включено документально не підтверджені витрати на придбання вищевказаних ягід чорниці відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 від 22.01.2011р. на суму 337000 грн., № 2 від 24.01.2011р. на суму 334000 грн., № 3 від 28.01.2011р. на суму 331000 грн., № 4 від 29.01.2011р. на суму 329000 грн., № 5 від 03.02.2011р. на суму 319000 грн., № 6 від 04.02.2011р. на суму 319000 грн., № 7 від 07.02.2011р. на суму 322000 грн., № 8 від 10.02.2011р. на суму 317000 грн., № 9 від 12.02.2011р. на суму 314000 грн., № 10 від 13.02.2011р. на суму 546930 грн., які відображено по бухгалтерському обліку для незаконного формування витрат. В такий спосіб ОСОБА_6 умисно незаконно завищив свої витрати на суму 3468930 грн.

В подальшому ОСОБА_6 , сформувавши у вказаний спосіб свої витрати як підприємця, через уповноважену особу ОСОБА_10 подав до Зарічненського відділення Дубровицької МДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи підприємця ОСОБА_6 за 2011 рік від 09.02.2012 та додаток 7 до розділу податкової декларації про майновий стан та доходи (розрахунок податкових зобов`язань податку на доходи фізичних осіб отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності) від 27.12.2011р., в яких зазначено неправдиві відомості про отримані доходи та понесені витрати, зокрема, вказано суму витрат по проведених операціях з підприємцем ОСОБА_12 в розмірі 3468930 грн., які фактично підприємцю ОСОБА_12 сплачено не було.

Внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_6 у період січня-грудня 2011 року умисно ухилився від сплати податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 587186,48 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 212 КК України, як умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України.

Цивільний позов Дубровицької об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Рівненській області залишено без розгляду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 8844 грн. віднесено на рахунок держави.

Судом скасовано арешти коштів та майна ОСОБА_6 та вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області Рівненської області від 23 червня 2015 року цей вирок місцевого суду було залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурору без задоволення (т.69 а.с.308-313).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2015 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Вказану вище ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

В обгрунтування цього рішення касаційний суд вказав, що суд апеляційної інстанції зазначив суть апеляційних доводів, проте їх з достатньою повнотою не перевірив, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилався прокурор (т.70 а.с.47-49).

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив суд дослідити ряд доказів, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали даного провадження і дослідивши за клопотаням прокурора докази, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У ході апеляційного розгляду судом за клопотанням прокурора ОСОБА_7 будо досліджено ряд доказів, які на думку прокурора, доводять винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.212 КК.

Зокрема апеляційним судом досліджено податкову декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_6 , висновок судово-економічної експертизи №123-1/12, висновки судово-почеркознавчих експертиз №3695 від 20.12.2012 р. та №3328 від 29.11.2012 р., накладні і квитанції до прибуткових касових ордерів, реєстр лісових квитків на заготівлю ягід чорниці.

Диспозиція ч.1 ст.212 КК України передбачає відповідальність за умисне ухилення від сплати податків, зборів, інших обов?язкових платежів, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов?язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

Відтак, об?єктивна сторона даного правопорушення полягає в ухиленні від сплати податків, зборів, інших обов?язкових платежів, що входять до системи оподаткування, введені у встановленому законом порядку, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах. За визначенням, яке міститься у п.177.2 ст.172 Податкового кодексу України (далі ПК), об?єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов?язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Факт поставки ягід чорниці обвинуваченим ОСОБА_6 за кордон, а отже отримання ним виручки за цей товар встановлено достовірно. Стороною обвинувачення не оспорюється й те, що ОСОБА_6 поніс витрати на їх придбання, зберігання, транспортування тощо.

Разом з цим органами досудового слідства не встановлено за якою ціною ягоди чорниці були придбані обвинуваченим, що у свою чергу унеможливило встановлення розміру загального оподатковуваного доходу. У ході апеляційного розгляду прокурор не надав суду даних щодо розміру витрат обвинуваченого ОСОБА_6 , понесених на закупівля ягід чорниці.

Під час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження достовірність показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 щодо неможливості ОСОБА_12 поставити ягоди чорниці у січні-лютому 2011 року в кількості 107 700 кг не заперечували. Клопотання про їх допит прокурор не заявляв. За таких обставин, колегія суддів, у відповідності до ст.ст.22, 26 КПК щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивності, не має підстав для допиту вказаних свідків.

Спростовуючи придбання обвинуваченим ОСОБА_6 ягід чорниці у підприємця ОСОБА_12 , прокурор не надав жодних доказів щодо обставин закупівлі обвинуваченим цих ягід - де, коли, за якою ціною. Проте, об?єктивною стороною злочину, передбаченого ст.212 КК, є ухилення від сплати податків зборів, інших обов?язкових платежів, що входять до системи оподаткування, введені у встановленому законом порядку, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентоване в статті 177 ПК.

Зокрема, відповідно до п.177.2 цієї статті об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Як зазначено в п.177.4 цієї статті до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Згідно п.177.10 цієї статті фізичні особи підприємця зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Фізичні особи підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Отже визначальним фактором для врахування витрат при визначенні об`єкта оподаткування є їх документальне підтвердження, а також підтвердження належними первинними документами даних обліку підприємця, відображених в Книзі обліку доходів та витрат. Враховуючи вимоги вищевказаних законодавчих актів, документами, що підтверджують факт здійснення розрахункових операцій за готівкові кошти та підтверджують понесені витрати, пов`язані з господарською діяльністю, повинні бути документи про здійснення розрахунків у безготівковій формі або готівкою через установи банків, або розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальній режим роботи реєстратори розрахункових операцій.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, обвинувачений здійснював купівлю товарів ягід чорниці у підприємця ОСОБА_21 , проте обов`язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій не мав, оскільки продавцем не являвся.

Порушення порядку та форм проведення розрахунків між підприємцями при проведенні господарських операцій не спростовує факт їх проведення і понесення витрат, а також не доводить наявність умислу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухилення від сплати податків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 р., залишеним без зміни ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 р., визнано протиправним та скасовано податкове рішення-повідомлення Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції № від 03.04.2012 р., яким ОСОБА_6 збільшено суму грошового зобов?язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 587 476 грн. 97 коп. Зважаючи на викладене, колегія суддів оцінює критично висновки акту перевірки працівників Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції, які стали підставою для податкового рішення-повідомлення цієї податкової інспекції № від 03.04.2012 р.

Досліджений апеляційним судом за клопотанням прокурора висновок судово-економічної експертизи колегія судів визнає неналежним доказом, оскільки з описової його частини вбачається, що цей висновок ґрунтуються на вказаному акті про результати документальної планової виїздної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 . Згідно ст.85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Прокурором не було доведено при апеляційному розгляді, що квитанції до прибуткових касових ордерів на ім`я ОСОБА_12 були створені на комп`ютері ОСОБА_6 , який у підробці цих ордерів не обвинувачується. Як правильно зазначено у вироку суду першої інстанції, з висновку судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів № 7346-7348 від 30.08.2012 року вбачається, що на жорстких дисках з системних блоків, вилучених у ОСОБА_6 , наявна інформація щодо текстових примірних у вигляді файлів на ім`я ОСОБА_12 , однак посилання на конкретні документи і дати їх створення відсутні, додатків зазначених п. 2, 3, 5, 7 цього висновку суду не надано.

Обставин, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_6 щодо недостовірних відомостей у первинних документах стороною обвинувачення не доведено. Підписання первинних документів іншою особою не може слугувати підставою для висновку про безтоварність господарської операції.

Відповідно до статті 9 закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Відтак доводи сторони обвинувачення, які ґрунтуються на висновках податкового органу про невідповідність накладних та квитанції до прибуткових касових ордерів вимогам закону до первинних документів позбавлені підстав.

Якщо ОСОБА_12 не продавала ягід обвинуваченому, то досудовим слідством не було встановлено в кого, коли та за якою ціною обвинуваченим ОСОБА_6 були придбані ягоди, які він збув згодом. Не встановлення ціни вказаного товару, витрат на його зберігання, транспортування тощо, унеможливило визначення чистого оподатковуваного доходу обвинуваченого, як складової об?єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.212 КК України. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», Суд звернув увагу, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить принцип презумпції невинуватості, вимагає, поряд з іншим, щоб обов?язок доказування було покладено на обвинувачення, і всякі сумніви тлумачились на користь обвинуваченого.

Тому не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що судом першої інстанції без зазначення причин не враховано доказів щодо місця походження та часу заготівлі лісових ягід, що підтверджено лісовими квитками.
Як встановлено п.24 ч.1 ст.3 КПК, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Глава 28 КПК регламентує судовий розгляд кримінального провадження (ст.ст.318-368), тоді як порядок проголошення судового рішення встановлено главою 29 цього Кодексу (ст.ст.369-380). Системний аналіз змісту ст.376 КПК дозволяє зробити висновок про відсутність вказівки щодо проголошення судового рішення за обов?язкової присутності обвинуваченого. Відтак доводи апелянта про необхідність проголошення вироку в присутності обвинуваченого ОСОБА_6 не ґрунтується на законі.

Згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов?язків.
Відповідно до ст. 25 КПК прокурор, слідчий зобов?язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст.9 КПК покладає обов?язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов?заний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК обов?язок доказування обставин, передбачених ст 91 КПК, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, та вичерпано можливості їх отримати.
На підставі наведеного та керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 виправданий за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С у д д і

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3