Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/145/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2016 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001834 від 18 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_10 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та у його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2015 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працює ПП «Шершнюк», одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., за ч.1 ст. 296 КК України виправданий.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди -1000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України при слідуючих обставинах.

18 листопада 2014 року приблизно 10.00 год. ОСОБА_10 прибувши до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , з метою перевірки відомостей щодо об`яви, яка знаходилась на внутрішній стороні вхідних дверей вказаного магазину, почав фотографувати дану об`яву, в цей час до нього вийшла власниця магазину ОСОБА_7 і запитала що він робить.

У ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, внаслідок особистої образи до ОСОБА_7 , виник умисел спрямований на заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір до кінця, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, які виникнуть в результаті його протиправних дій, ОСОБА_10 з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно схопив обома руками ОСОБА_7 за куртку та тримаючи її за одяг вдарив верхньою частиною тулубу та головою об залізні двері.

Після цього, тримаючи ОСОБА_7 за куртку, ОСОБА_10 штовхнув останню на залізні перила, які знаходяться на ганку магазину.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді чотирьох крововиливів в проекції 5-ї п`ясної кістки з правої сторони, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 249 від 18 листопада 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, як вбачається зі змісту вироку, судом встановлено, що18 листопада 2014 року приблизно 10.00 год., ОСОБА_10 прибув до приміщення магазину «Дана», розташованого неподалік ринку смт. Власівка, по вул. Молодіжна, 17, м. Світловодська Кіровоградська області.

Оскільки ринок смт. Власівки, м. Світловодськ, розпочав свою роботу о 08.00 год. та поряд з торгівельними кіосками перебували сторонні особи, що робить вказану ділянку місцевості місцем масового скупчення людей, перебуваючи в громадському місці, ОСОБА_10 діючи умисно, з хуліганських спонукань, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та ігноруючи елементарні правила поведінки в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, що виразилось у зухвалій та не адекватній поведінці, а саме: безпричинному ображанні у присутності сторонніх осіб нецензурними словами та виразами в адресу дочки власника магазину «Дана» ОСОБА_7 .

ОСОБА_10 , в подальшому демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі, з хуліганських мотивів, на очах у перебуваючих поряд громадян, відповідаючи на зауваження ОСОБА_7 , з використанням нецензурної лайки, умисно схопив її за куртку та вдарив об залізні двері верхньою частиною тулубу та головою, а також відштовхнув останню на залізний паркан, після чого з місця події зник.

В результаті умисних протиправних злочинних дій, ОСОБА_10 спричинив громадянці ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох крововиливів в проекції 5-ї п`ясної кістки, з правої сторони, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 249 від 18 листопада 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, в результаті хуліганських дій ОСОБА_10 було порушено роботу ринку та спокій осіб, що перебували в цей час на території ринку смт. Власівка, за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 17.

При таких обставинах, ОСОБА_10 виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, оскільки за висновком суду ОСОБА_10 громадський порядок не порушував, події які відбулись біля магазину «Дана» тривали невеликий проміжок часу, а нормальну роботу ринку та магазину не було порушено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначеного покарання, ухвалити новий виправдувальний вирок за відсутності в його діяннях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказуючи про незаконність та необґрунтованість вироку суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, необ`єктивність та неповноту суду у дослідженні доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема зазначає про те, що з 2013 року власниця магазину «Дана» ОСОБА_11 безпідставно почала звинувачувати його у неповерненні боргу за 2009 рік, а з 2014 року в різних місцях розміщувала листівки з неправдивою інформацією, яка принижувала його честь та гідність перед жителями селища.
18 листопада 2014 року від знайомих йому стало відомо про те, що на вхідних дверях вказаного магазину приклеєна листівка з негативною інформацією стосовно нього, а тому він вирішив сфотографувати її, а потім зірвати.
Під час фотографування, з магазину вийшла дочка ОСОБА_12 - ОСОБА_7 і побачивши його безпідставно почала кричати та кликати на допомогу, при цьому він ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив і такого наміру у нього не було.
При таких обставинах ОСОБА_10 стверджує, що його безпідставно звинувачують у нанесенні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, а висновки суду про наявність у нього умислу на їх спричинення при обставинах, викладених в оскаржуваному ним вироку не відповідають дійсності.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає про необ`єктивність та неповноту судового слідства, ігнорування судом клопотань його захисника про необхідність дослідження всіх, наявних в справі доказів, безпідставність та необґрунтованість стягнення на користь ОСОБА_7 моральної шкоди.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі також просить скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати ОСОБА_10 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, вказуючи на незаконність вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В якості обґрунтування зазначає про те, що обставини інкримінованого його підзахисному кримінального правопорушення та механізм спричинення потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, не зважаючи на суттєві протиріччя в її показаннях, судом під час розгляду справи не з`ясовані, встановлений порядок дослідження доказів, судом з власної ініціативи змінений, відеозапис проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідків в судовому засіданні сторонами не переглянуто, клопотання сторони захисту про безпосереднє дослідження доказів судом проігноровано.

Захисник вважає, що за відсутністю у ОСОБА_10 умислу на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та його недоведеність, виключає наявність у діях його підзахисного складу кримінально - караного діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Наведені обставини на думку захисника потребували належного з`ясування та об`єктивної оцінки, яка не була здійсненна судом під час розгляду справи, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок, призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт строком на 1 рік, крім того просить визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, стягнути з ОСОБА_10 на її користь 11 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В якості обґрунтування апеляційних вимог потерпіла зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_10 , у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні хуліганстване ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин цієї справи, дії ОСОБА_10 супроводжувались винятковим цинізмом та особливою зухвалістю, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони свідчить про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Крім того, потерпіла ОСОБА_7 вказує, що суд при призначенні ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 125 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу, який свою вину не визнав, не вибачився, належних висновків для себе не зробив, завдану шкоду не відшкодував.

Наведені обставини, на думку потерпілої не знайшли своєї об`єктивної та належної оцінки під час судового розгляду, що призвело до необґрунтованого призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, яке не відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 також зазначає, що при вирішенні цивільного позову та ухваленні вироку суд не врахував, що в результаті нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вона відчула сильний фізичний біль, пережила психологічний стрес, що негативно відобразилось на її психоемоційному стані, вплинуло на її звичайний, сформований спосіб життя, стан здоров`я, для відновлення якого їй необхідно залучати додаткові моральні та матеріальні ресурси.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 в частині скасування вироку суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, яке на думку прокурора виразилось у порушення прав обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, принципів змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів, не усунення протиріч в показаннях потерпілої, обвинуваченого та свідків, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, безпідставного та необґрунтованого виправдання ОСОБА_10 за ч.1 ст. 296 КК України, а також із-за невідповідності змісту вироку суду вимогам ст. 374 КПК України, та з цих підстав заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали свою та заперечували проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги і просили скасувати вирок суду першої інстанції, в тому числі, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника-адвоката ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 підлягають частковому задоволеннюза таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

Проте, ці вимоги закону під час розгляду данного кримінального провадження судом не виконані.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що під час ухвалення вироку, судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на вирішення питання про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на призначення покарання.

Так, згідно журналів та відповідних розписок, які містяться в матеріалах даного кримінального провадження, в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , показання яких суд у вироку не виклав та не дав їм належної та об`єктивної правової оцінки, зазначивши про те, що вина ОСОБА_10 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень доведена повністю.

При цьому, показання вказаних свідків про те, що ОСОБА_10 намагався сфотографувати об`яву на магазині і ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив мають істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у вироку не навів показання цих свідків, які могли істотно вплинути на його висновки, не дав їм оцінку щодо їх належності, допустимості та достатності, крім того у вироку взагалі не зазначив чому суд не бере їх до уваги.
Крім того, колегія суддів відмічає, що висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності, а його зміст не відповідає вимогам ч.3 та 4 ст. 374 КПК України.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції встановив, що 18 листопада 2014 року приблизно 10.00 год., ОСОБА_10 біля приміщення магазину «Дана», розташованого неподалік ринку смт. Власівка, по вул. Молодіжна, 17, м. Світловодська Кіровоградська області, крім умисного, нанесення потерпілий ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень з неприязні, з хуліганських мотивів, під час сварки з ОСОБА_7 наніс останній легкі тілесні ушкодження та порушив нормальну роботу магазину та спокій громадян, які в цей час перебували на території ринку, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

При цьому, в мотивувальній частині суд зазначив про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні хуліганства недоведена, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_10 громадський порядок не порушував, події які відбулись біля магазину «Дана» тривали невеликий проміжок часу, а нормальну роботу ринку та магазину не було порушено.

В резолютивній частині вироку суду не вказано процесуальні підстави для виправдування ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам цієї справи, оскільки як вбачається з вироку, тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 були спричинені ОСОБА_10 з неприязні, які виникли в результаті цивільного спору та з хуліганських мотивів.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку повинно бути чітко зазначені підстави та мотиви суду (п.1 ч.3 ст. 374 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненого злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австарії», 3 9783/82, п.79).

Крім того, у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. Рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос протии Угорщини» п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що досудове розслідування в даній справі не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розслідуванні, а неконкретність та відсутності в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_10 чітко сформульованого обвинувачення за ч.1 ст. 296 КК України є порушенням вимог ст. ст. 9, 17, 20, 91, ст. 291 КПК України та ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи за результатами розгляду кримінального провадження вирок, суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 370 КПК України, так як допустив явну невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що стало наслідком його незаконності, не обґрунтованості та не вмотивованості, а також порушив вимоги ст. 374 КПК України щодо вимог до змісту вироку.

Зазначений висновок колегії суддів, також підтверджується тим, що під час розгляду, суд не дотримався встановленого порядку дослідження доказів, не зважаючи на клопотання сторони захисту про перегляд відеозапису слідчих експериментів проведених за участю потерпілої та свідків, вказані докази не дослідив, суперечності не усунув, тим самим допустив неповноту та необ`єктивність судового слідства, порушив принцип рівності та змагальності сторін даного кримінального провадження.

Незважаючи на те, що діючим КПК України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг учасників кримінального провадження.

Проте виходячи з того, що згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника лише ставиться питання про скасування вироку лише в частині засудження за ч.1 ст. 125 КК України та його виправдування без проведення судового слідства, апеляційний суд, дотримуючись принципу диспозитивності та безпосередності дослідження доказів, зазначених у ст. 23, 26 КПК України, позбавлений можливості усунути вище вказані порушення, допущенні судом першої інстанції при ухваленні вироку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, зазначених у ст. 415 КПК України не входять виявленні порушення вимог кримінального процесуального закону України та закону України про кримінальну відповідальність, допущені судом першої інстанції під час ухвалення вироку.

Разом з цим, колегія суддів переконана, що вирок, з такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність не може залишитись ухваленим «Іменем України», а тому повинен бути скасований на підставі загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7,9,17,21 КПК України, до яких відносяться законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступу до правосуддя та обов`язковість судових рішень.

Отже, колегія суддів, дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді, який ухвалив вирок, але в іншому складі суддів.
При цьому, у зв`язку із скасування вироку суду першої інстанції і призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а також не досліджує доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 в частині відсутності в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.125 та ч.1 ст. 296 КК України, а також доводи потерпілої ОСОБА_7 про заниження судом суми відшкодування моральної шкоди.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, суду першої інстанції слід всебічно, повно та неупереджено розглянути його та дослідити доводи апеляційних скарг, під час ухвалення вироку не допустити виявлені недоліки та ухвалити вмотивоване, законне і справедливе судове рішення, надавши оцінку всім доказам, дослідженим під час судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та у його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2015 року в кримінальному провадженні № 0001834 від 18 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 125 КК України - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4