Справа № 300/860/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.09.2016 м. Ужгород
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 05.07.2015 року близько 23.30 год., поруч з будинком АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар відрізком металевої арматури по лівій задньо-боковій ділянці грудної клітки ОСОБА_9 , в результаті чого останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що судом не дотримано вимог ст. 65 КК України та п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 24.01.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер заподіяних ушкоджень та їх наслідок, який проявився у тому, що потерпілий ОСОБА_9 від отриманих ушкоджень втратив селезінку, яка є важливим органом для нормального функціонування організму людини, а тому потерпілий в подальшому не зможе вести нормальний спосіб життя, невизнання вини, що свідчить про не розкаяння ОСОБА_6 у вчиненому. Просить призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку та постановлення ухвали про закриття кримінального провадження за відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. Зазначає, що судом допущено неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що судом не було прийнято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , що саме ОСОБА_9 та його друзі спровокували своїми неправомірними діями, а саме погрозою та ударами - удар у відповідь з метою захисту сім`ї ОСОБА_10 та особистого захисту. Тому, обвинувачений ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони. Крім цього, суд не надав належної оцінки висновку експерта № 121 від 20.07.2015 року та не звернув уваги на допущені порушення при проведенні судово-медичної експертизи і складанні вказаного висновку, який у зв`язку з чисельними порушеннями не може вважатись належним і допустимим доказом у справі.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримав повністю та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які апеляційну скаргу прокурора не визнали, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 підтримали частково та просили перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, виступ потерпілого ОСОБА_9 , який щодо вирішення апеляційних скарг залишає на розсуд суду, промову прокурора, яка заперечили проти апеляційної скарги захисника, не підтримала апеляційної скарги прокурора та просила вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним зазначеного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку та ретельно досліджених судом першої інстанції у судовому засіданні.

Доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого про те, що у останнього не було умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, є необґрунтованими.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 121 КК України, характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.

Будучи допитаний в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 05 липня 2015 року перебував у свого знайого ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_2 . До будинку підійшли мешканці селища, серед яких був і потерпілий ОСОБА_9 . Вони почали ображати його (обвинуваченого) та ОСОБА_10 і дружину останнього. У ході конфлікту він вдарив ОСОБА_9 і вони розійшлися. Стверджує, що не мав наміру наносити потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тому просить перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що увечері 05.07.2015 року на прохання ОСОБА_11 він разом з іншими товаришами підійшли в кінець смт. Н.Ворота до воріт, де проживає ОСОБА_10 . Там ОСОБА_12 сказав почекати. У цей час з будинку вибігли ОСОБА_10 , який тримав у руках вила, та ОСОБА_6 . Останній умисно наніс йому (потерпілому) відрізком металевої арматури по лівому боці, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження втрату органу. Заявив, що будь-яких претензій до обвинуваченого він не має. З приводу призначення ОСОБА_6 міри покарання покладається на розсуд суду.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 121 від 20.07.2015 року тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 у вигляді синця лівої задньо-бокової ділянки грудної клітки в нижній третій частині, розриву селезінки, гемоперитонеуму та геморагічного шоку 1-2 ст., виникли від дії тупого, твердого предмету продовгуватої, циліндричної форми, невиключно з нерівною поверхнею по механізму удар, тертя, шляхом нанесення одного удару сторонньою особою, за своїм характером могли виникнути при обставинах та в строки вказані потерпілим у ніч з 05 на 06.07.2015 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою «втрата органу».

Вказаним доказам щодо способу заподіяння тілесних ушкоджень і характеру виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень суд дав належну оцінку і дійшов правильного висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були спрямовані на спричинення ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, про що свідчать його дії. За таких обставин ОСОБА_6 усвідомлював, що своїми діями може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і свідомо допускав її настання.

Таким чином, твердження захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого, що умислу у останнього на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не було, є необґрунтованими.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

З цих самих підстав не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника про можливість кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження за ст.128 КК України.

Дії обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Щодо доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про визнання вироку незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів такі відхиляє, при цьому враховує те, що прокурором при апеляційному розгляді даного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 фактично свою вину у заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження визнав, розкаявся у вчиненому, заявлено клопотання про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, а апеляційні скарги, у тому числі й державного обвинувача, без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_6 покарання призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується по місцю проживання, потерпілий претензій до нього немає, та вважає, що судом першої інстанції, виходячи з принципів необхідності та достатності призначеного покарання та попередження вчинення нових злочинів, прийнято правильне рішення, щодо виправлення та переховання ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення.

Судді: