Справа № 755/1899/13- к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
До слідчого судді надійшла вищевказана скарга, яка мотивована тим, що слідчий під час досудового розслідування не виконав необхідних слідчих дій, направлених на встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому передчасно виніс необґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , скаргу підтримали, просили її задовольнити.
Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Постанова про закриття кримінального провадження, слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві мотивована тим, що в ході досудового розслідування опрацьовано доводи заявників ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та в ході перевірки під час здійснення досудового розслідування не підтверджено наявності складу кримінальних правопорушень в діях державного реєстратора Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_7 .

Крім того, 18.08.2016 року в ході проведення оперативної наради у першого заступника прокурора м. Києва в контексті даного кримінального провадження встановлено, що судової перспективи у кримінальному провадженні немає, а тому у ньому необхідно прийняти законне рішення у найкоротший час.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи осіб, що подали скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує таке.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, 24.02.2016 року, прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 дані вказівки про проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, в порядку ст.36 КПК України, у кримінальному провадженні № 000013330 від 30.11.2012 року, серед яких допитати ОСОБА_7 з питань пов`язаних з процедурою внесення відомостей до ЄДР, яке здійснюється реєстратором, зокрема на підставі судового рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2009 року у справі № 38/32, яке набрало законної сили та надійшло з суду до реєстратора 08.02.2010 року, однак як вбачається з рапорту ст. о/у відділу з обслуговування Дніпровського управління захисту економіки в м. Києві ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_9 в ході виконання доручення ним неодноразово здійснювались виїзди за адресою: м. Київ, вул. Курчатова, 23- А, проте допитати ОСОБА_7 не виявилось можливим у зв`язку з її відсутністю за вказаною адресою.
Вказане свідчить про неналежне виконання доручення прокурора щодо проведення слідчих /розшукових/ дій, які, відповідно до ст.41 КПК України, є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Однак, відповідно до протоколу оперативної наради у першого заступника прокурора міста Києва від 18.08.2016 року, яку проводив ОСОБА_10 в порядку денному заслуховувався стан досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, серед яких Прокуратурою міста Києва вивчались матеріали кримінального провадження за № 0000133 від 30.11.2012 року. Після чого вирішено, що стан досудового розслідування та процесуального нагляду у формі процесуального керівництва у вказаному провадженні визнано незадовільним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 9, 28 КПК України, а також наказу №4гн-2012 Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні». Крім того зазначили, що досудове розслідування триває, судової перспективи у кримінальному провадженні немає, а тому у ньому необхідно прийняти відповідне рішення у найкоротший строк.

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.

Також з кримінального провадження випливає, що ухвали слідчого судді від 11.02.2015 року, 24.09.2015 року, які набрали статусу остаточних та є обов`язковими до виконання на всій території України, не виконані.

Зокрема після постановлення цих ухвал слідчим суддею про скасування постанов слідчого про закриття провадження, слідчий провів наступні дії ухвалив постанову про закриття, за першою ухвалою, та допитав попереднього слідчого у провадженні і ухвалив постанову про закриття за другим судовим рішенням про скасування такого закриття.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак, всупереч вищезазначених норм законодавства, стороною обвинувачення вказані судові рішення не враховано, викладені у судових рішеннях вимоги не виконано належним чином.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч.5 ст.40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Крім того, твердження прокурора ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не є стороною кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки ст. 55 КПК України регламентовано, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

При цьому ОСОБА_4 неодноразово звертався до слідчого та прокурора про визнання його потерпілим, однак уповноважені особи Київської місцевої прокуратури № 4 та Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві виносили рішення про відмову у визнанні потерпілим, які скасовували слідчі судді Дніпровського районного суду м. Києва, як передчасні та необґрунтовані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 30.11.2012 року - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 від 13.09.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 30.11.2012 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: