Справа № 156/812/15-к Провадження №11-кп/773/67/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.332 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000007 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Волинської області, захисника обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Грузія, уродженець м.Сігнаджі Республіки Грузія, освіта середня, непрацюючого, одруженого, на утриманні двоє дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.69 КК України строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання з 21 березня 2015 року та враховано час тримання під вартою з 23 березня 2015 року.

Переглянувши справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним за те, що в листопаді 2013 року з метою організації незаконного переправлення громадян Сирійської Арабської Республіки через державний кордон України, організованою групою, з корисливих мотивів, сприянні в їх вчиненні порадами та вказівками, познайомив свого знайомого громадянина України ОСОБА_11 з громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_12 .

В подальшому, біля 9 години 30 хвилин 3 січня 2014 року в м. Луцьку, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, домовились за грошову винагороду в розмірі 5000 доларів США здійснити незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Польща громадян Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які прибули в Україну з метою подальшого виїзду в країни Західної Європи і тимчасово проживали в квартирі ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 .

На виконання даної домовленості, ОСОБА_11 залучив до вчинення кримінального правопорушення невстановлену особу на ім`я « ОСОБА_15 », який мав безпосередньо здійснювати незаконне переправлення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 через державний кордон України.

В свою чергу, ОСОБА_8 , відповідно до розподілених функцій, зобов`язаний був забезпечити зустріч двох громадян Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в Республіці Польща та подальший їх проїзд по країнах Західної Європи.

З метою виконання домовленості щодо вчинення кримінального правопорушення, 3 січня 2014 року, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_12 , у відділенні №9 ПрАТ КБ «Приват Банк», розташованому за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 32а, через систему «Моней Грем», з використанням пластикової картки № НОМЕР_1 , здійснив переказ на ім`я ОСОБА_16 в Республіка Польща, попередньо отримані від ОСОБА_14 , гроші в сумі 140 євро, як аванс за надання послуг за перевезення вказаних іноземців по території Європи.

Цього ж дня, біля 17-тої години 00 хвилин, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в його присутності ОСОБА_8 , по вул. Конякіна в м. Луцьку Волинської області здійснив посадку двох сирійців в автомобіль ОСОБА_11 марки «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою перевезення останніх до м. Нововолинська Волинської області для переправлення через державний кордон України в Республіку Польща.

Крім того, під час руху ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_14 , як винагороду за незаконне переправлення, грошові кошти в розмірі 4950 євро, з яких 3950 євро передав ОСОБА_11 , по прибутті у м. Володимир -Волинський Волинської області ОСОБА_12 вийшов з автомобіля, а ОСОБА_11 продовжив перевезення іноземців у м. Нововолинськ Волинської області.

Також у м. Нововолинськ Волинської області, неподалік шахти №1, на автобусній зупинці, до ОСОБА_11 приєдналася невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_15 », котрий з використанням надувного човна мав безпосередньо здійснити переправлення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 через річку Західний Буг, по якій проходить лінія державного кордону України з Республікою Польща, а також вказував напрям руху в напрямку с.Морозовичі Іваничівського району Волинської області до місця запланованого здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначеного покарання та початку строку його відбування, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України. Зазначає, що у вироку суд послався на ч.1 ст.69 КК України, а в резолютивній частині вироку не зазначив санкцію статті, частини, пункту. Просить визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ч.1 ст.69 КК України строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна. Строк відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку. Зарахувати в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 22.20 години 21 березня 2015 року, тобто з моменту його затримання. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду відносно його підзахисного змінити в частині призначеного покарання, визначивши йому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі. Зазначає, що ОСОБА_8 не був ініціатором вчинення злочину, а його роль у вчиненому правопорушенні є другорядною, тільки познайомив двох осіб, за що повинен був отримати гроші. Матеріальних збитків його діями не завдано. Характеризується за місцем проживання з позитивної сторони. Хворіє на інфекційне захворювання, яке прогресує, тому потребує постійного лікування.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, у зв`язку з неправильною кваліфікацією кримінального правопорушення та необхідністю застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення. Вважає, що підставою для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, який свою апеляцію підтримав, заперечив апеляцію захисту та доповнення до неї, думку обвинуваченого, його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та доповнення до неї, апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши доводи, наведені у скаргах, матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні апеляції прокурора слід відмовити.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами та вказівками, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, відповідає обставинам, з`ясованими судом, встановленими під час кримінального провадження, підтвердженими перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими та вірно кваліфіковано судом за ч.3 ст.332 КК України .
Посилання прокурора в своїй апеляції на те, що суд в резолютивній частині вироку не зазначив норму КК України, а саме ч.1 ст.69 КК України, а також із зазначенням початку строку відбування покарання, а саме з моменту затримання 21.03.2015р., не знайшло свого підтвердження при перегляді вироку в апеляційному порядку. Як вбачається з резолютивної частини вироку суд зазначив при визначені покарання ст.69 КК України та вказав дату з якої починається обчислення строку відбуття покарання та зазначено строк, який зараховується час перебування під вартою.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, оскільки є надто суровим для його підзахисного.
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_8 є підстави для застосування ст.69 КК України, але призначив покарання із застосуванням цього закону не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини. Зокрема, другорядну роль в скоєнні правопорушення, що він не був ініціатором злочину, важкий стан здоров`я (а.с.115,117), що за місцем проживання характеризується позитивно.
В зв`язку з цим вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання підлягає до скасування з призначенням більш м`якої міри покарання.
Відповідно до ст.ст.50,65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд при призначенні покарання із застосуванням ст.69 КК України враховує, що ОСОБА_8 не був ініціатором вчинення кримінального правопорушення, його роль у вчиненому є другорядною та незначною. Перебуває на обліку в Волинському обласному центрі по боротьбі зі СНІДом у зв`язку з встановленим діагнозом: ВІЛ інфекція, клінічна стадія І, безсимптомна (а.с.117), яка має здатність прогресувати, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, чистосердечно розкаюється у вчиненому, не судимий.

Підстав для задоволення апеляції захисту в повному об`ємі із застосуванням ст.75 КК України колегія суддів не знаходить, оскільки обвинуваченим було вчинено тяжкий злочин організованою групою осіб з корисливих спонукань.

Твердження в доповненні до апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_8 відсутні корисливий мотив та не конкретизовано обвинувачення не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки в обвинуваченні чітко зазначено час, місце інші обставини, які мають істотне значення для прийняття законного рішення, також встановлено, що ОСОБА_8 мав отримати за свої дії кошти, що і сам він не заперечував.

Тому відсутні законні підстави для задоволення доповнення до апеляційної скарги захисту.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 414 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково. В задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року в частині призначення покарання відносно ОСОБА_8 змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.332 КК України у виді позбавлення волі з застосуванням ст.69 КК України строком на 2 (два) роки з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 21.03.2015 року по 24.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення. Особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії ухвали.
Головуючий:
Судді: