АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2141/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003669 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, з середньою освітою, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 час знаходження в Харківській установі виконання покарань з 12.04.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, до 21 серпня 2016 року, ОСОБА_8 залишено раніше обраний - тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України

Згідно вироку, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 15.08.2014 року, приблизно о 17.00 годині, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , після сумісного вживання спиртних напоїв в ході сварки з ОСОБА_9 , виниклої на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, за допомогою ножа, який ОСОБА_8 тримав у правій руці, наніс ОСОБА_9 два удари в область грудей ліворуч та два удари в живіт зліва, заподіявши ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 933-А/14 від 23.09.2014, наступні тілесні ушкодження: проникаюче колоте поранення в плевральну порожнину зліва, яке утворилося від дії гострого колючого предмету. По ступеню тяжкості - це тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя, колото-різане поранення бокової поверхні живота зліва, які утворилися від дії гострого колючого ріжучого предмету, колоте поранення крила лівої клубової кістки яке утворилося від дії гострого колючого предмету по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги, в порядку ст. 403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , зі зміненою апеляційною вимогою, просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свою вимогу апелянт вказує на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції не приймав участь потерпілий ОСОБА_9 , а свідка ОСОБА_10 взагалі не було допитано в судовому засіданні.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , зі зміненими апеляційними доводами і вимогами, просить вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свою вимогу апелянт зазначає, що досудове слідство та судовий розгляд були проведені неповно і однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також мають суттєві протиріччя. Призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на думку захисника, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок невиправданої суворості.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а також пояснення прокурора, що заперечував щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційні доводи обвинуваченого стосовно тверджень про наявність істотних порушень КПК України, внаслідок проведення судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно відомостей кримінального провадження потерпілий допитувався безпосередньо судом та сторонами в судовому засіданні, яке відбулося 28 січня 2015 року в присутності обвинуваченого та його захисника. За таких обставин суд першої інстанції мав процесуальну можливість перевірити показання потерпілого, в тому числі і під час проведення слідчого експерименту з його участю та послатися на них у вироку. При цьому колегія суддів враховує вимоги норм ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків передбачених цією статтею.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту стосовно неповноти судового розгляду внаслідок того, що не допитувалася ОСОБА_11 , як свідок обвинувачення, оскільки обвинувачений і його захисник при апеляційному розгляді пояснювали, що вказана особа не була безпосереднім очевидцем події, яка інкримінується ОСОБА_8 , а матеріали кримінального провадження також не містять даних щодо фактичної присутності цього свідка під час заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Версія обвинуваченого і його захисника щодо непричетності до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях про невинуватість, які спростовуються об`єктивно встановленими даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку (т. 3 арк. 49-55), як на докази доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зокрема це:

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

які безпосередньо спілкувалися з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та бачили обстановку на місці події після заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, з вказівкою наявних характерних ознак ножових поранень на тілі потерпілого;

- показання самого потерпілого ОСОБА_9 щодо дій ОСОБА_8 , пов`язаних з заподіянням тілесних ушкоджень, заподіяних йому 15.08.2014 року, а також про обставини самозахисту при нападі обвинуваченого з ножем та відсутності скляних пляшок, оскільки самогон, який вони сумісно вживали був розлитий у пластикові пляшки;

- даними, які містяться в висновку експерта № 975-Ц/2014 від 17 вересня 2014 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи двох осколків скла, вилучених з місця події, виявлена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген Н і ізогемагглютинини анти-А, анти-В. Отже, сліди крові могли походити від людини з груповим диференціюванням крові О(І) з ізогемаглютининами анти- А, анти-В, в тому числі і від гр. ОСОБА_9 .. Від гр. ОСОБА_8 сліди крові походити не могли. (а.с. 114-118 т.1).

- даними, які містяться в висновку експерта № 823-А/14 від 30 серпня 2014 року, згідно якого у зв`язку з подіями 15.08.2014 року у гр. ОСОБА_9 , 51 рік, мали місце наступні ушкодження:

- проникаюче колоте поранення в плевральну порожнину зліва, яке утворилося від дії гострого колючого предмету. По ступеню важкості це тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя (п.2.1.3 Правил «судово-медичного визначення ступеня важкості тілесних ушкоджень». Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.);

- колото-різане поранення бокової поверхні живота зліва, які утворилися від дії гострого колючо-ріжучого предмету;

- колоте поранення крила лівої клубової кістки, яке утворилося від дії гострого колючого предмету. По ступеню важкості це легке тілесне ушкодження (п.2.3.5 Правил «судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень». Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).

Як вбачається з пояснень самого обвинуваченого та його захисника, які надавалися ними при апеляційному розгляді, вони, як сторона захисту по справі не заявляли будь-яких клопотань про допит нових свідків, а ОСОБА_8 не заперечував щодо свого перебування 15.08.2014 року на місці події разом з потерпілим, з яким у нього виник конфлікт що перейшов у бійку.

При цьому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів суду першої інстанції про те що під час судового розгляду доводи ОСОБА_8 про те, що потерпілий сам наніс собі тілесні ушкодження та про його захист від неправомірних дій потерпілого не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Заперечення своєї провини обвинуваченим та зміну показань в суді суд також розцінює як можливість обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне.

Посилання обвинуваченого на перекваліфікацію його дій за ст. 123 КК України суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки даних на підтвердження сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого до суду під час розгляду справи не надано.

Судом враховані і ті обставини, що ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження під час подій 15.08.2014 року, однак суд, у відповідності з вимогами ст. 337 КПК України, зазначив, що дані обставини є предметом іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_9 ..

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз свідчень обвинуваченого, потерпілого та свідків в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази потерпілого та свідків щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим за допомогою ножа правдивими, оскільки вони є взаємоузгодженими між собою та не суперечать іншим доказам у справі, в тому числі висновкам експертиз.

При оцінці показів потерпілого суд також враховує характер відносин між ним та обвинуваченим, зокрема повідомлені відомості про наявність конфлікту напередодні вчинення цього злочину та особистих неприязнених відносин між потерпілим та обвинуваченим.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, місце вчинення злочину, суд обґрунтовано вказав, що обвинувачений при нанесенні удару ножем потерпілому у життєво важливий орган реалізовував злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, при цьому об`єктивно міг і повинен був передбачити ступінь тяжкості таких ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений допускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та бажав нанести йому тілесні ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, при цьому він усвідомлював значення своїх дій, керував ними. Крім того, між діяннями обвинуваченого у виді нанесення удару ножем у живіт в плевральну порожнину та наслідками у виді проникаючого ножового поранення встановлено безпосередній причинний зв`язок, тому суд обґрунтовано визнав доведеним причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наступившими наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

За таких обставин, суд першої інстанції вмотивовано оцінив умисел обвинуваченого при вчиненні інкримінованих діянь як такий, що був спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, тому в даному випадку відповідальність настає за фактично заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, з урахуванням тверджень про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, будь-яких даних, що об`єктивно спростовують висновки суду стосовно оцінки вищезазначених доказів, - не містять, а тому на думку колегії суддів є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що низка доказів, на яку послався суд у вироку, у своїй сукупності взаємно пов`язані, логічно доповнюються одне одним і об`єктивно вказують на наявність вини в діях ОСОБА_8 , пов`язаних з умисним заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, а тому дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 121 КК України.

Отже, твердження апелянтів про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Крім того, доводи, що містяться у апеляційних скаргах апелянтів про те, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок невиправданої суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його негативних наслідків що настали для потерпілої після вчинення злочинних насильницьких дій, його ставлення до вчинених протиправних діянь та небажанням усвідомлювати їх негативні наслідки, в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69,69-1,75 КК України та пом`якшення призначеного покарання не вбачається. Покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі призначено ОСОБА_8 в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України , тобто мінімально можливому розмірі. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. За таких обставин, апеляційні доводи захисника та обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого є необґрунтованими, що обумовлює неможливість задоволення їх апеляційних вимог.

Разом з тим, на підставі ст. 72 ч 5 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах СІЗО з 12 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418 ч. 2, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ст.72 ч.5 КК України, зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 12 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3