АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/597/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/523/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула 05 липня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України,

раніше судимий, останній раз: 21.06.2013 року Дніпропетровським районним

судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі

строком на 5 років. Згідно ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської

області від 27.11.2015 року, на підставі ст. 82 КК України, невідбуту частину

покарання 2 роки 4 місяці 19 днів замінено на більш м`яке покарання

у виді обмеження волі, зараховано термін слідування під вартою до виправного

центру, згідно ст. 72 КК України. Відповідно до ухвали Широківського районного

суду Дніпропетровської області від 08.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72

КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього

ув`язнення з 16.04.2013 року до 22.07.2013 року, з розрахунку один

день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2013 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року, на підставі ст. 82 КК України, невідбуту ОСОБА_6 частину покарання 2 роки 4 місяці 19 днів замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, та зараховано термін слідування під вартою до виправного центру, згідно ст. 72 КК України.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 16.04.2013 року до 22.07.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

10 травня 2016 року до Широківського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджений та був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, але на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України; не приймає участь у самодіяльних організаціях виправно-трудової установи; має значну частину невідбутого покарання; відсутні дані про його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці, працевлаштування та забезпечення місця проживання у разі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; після заміни покарання більш м`яким заохочень не мав, а також засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, у зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він характеризується позитивно, стягнень не має, працевлаштований на виробничому об`єкті установи, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, тобто ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Крім цього, апелянт зосереджує увагу на тому, що представники Широківського ВЦ № 75 та спостережної комісії не заперечували проти його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тапотребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження та даним особової справи засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується позитивно, заохочень та стягнень не має, у лютому-травні 2016 року залучався до робіт в установі виконання покарань на об`єкті «МТФ» на посаді робітника по догляду за тваринами та на об`єкті «ТІК» на посаді робітника складу (а.к.п. 28); до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, раніше неодноразово засуджений та звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, а також відсутні дані про наміри засудженого щодо прилучення до суспільно-корисної праці, працевлаштування та забезпечення місця проживання у разі його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.к.п. 22, 30).

З витягу із протокола засідання комісії Широківського ВЦ № 75 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань відмовила ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, як такому, котрий не довів свого виправлення (а.к.п. 26).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що до ОСОБА_6 , засудженому за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року, відповідно до ст. 82 КК України, вже замінено невідбуту частину покарання 2 роки 4 місяці 19 днів на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, а також зараховано термін слідування під вартою до виправного центру, згідно ст. 72 КК України (а.к.п. 23-24).

Окрім цього, ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 16.04.2013 року до 22.07.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.к.п. 25).

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4