АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2015року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м.Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2013 року за №0018680 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Дарницького районного суду м.Києва від 17.04.2002 року за ч.2, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців; вироком Деснянського районного суду м.Києва від 05.07.2007 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; вироком Дарницького районного суду м.Києва від 22.02.2011 року за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2013 року за ч.1 ст.353, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки: ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.09.2013 року звільнений на підставі ст.84 КК України від подальшого відбування покарання в зв`язку з тяжким захворюванням,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 10 квітня 2014 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази.

За даним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі і за ст.186 КК України, 23 грудня 2013 року о 20 годині, проїжджаючи в автомобілі таксі повз будинок 2/15 по вул.Котовського в м.Києві, звернув увагу на раніше невідому ОСОБА_12 , яка тримала в руках шкіряну сумочку. Проїхавши декілька метрів вперед, обвинувачений попросив водія зупинитись. Вважаючи, що в сумочці поміченої ним жінки можуть знаходитись гроші і цінні речі, ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_12 та відкрито викрав у неї жіночу сумочку, в якій знаходились: мобільний телефон «Нокіа Е-52», гроші в сумі 250 грн., косметичка, флеш-накопичувач марки «Трансцент», а всього майна на загальну суму 3000 грн. Заволодівши даним майном, ОСОБА_9 залишив місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України, просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину через його м`якість та неправильне застосуванням кримінального закону при призначенні покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі із випробуванням, не врахував характер суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості та будучи звільненим від відбування покарання за хворобою, повторно вчинив новий злочин. Вважає, що вказані обставини виключають можливість застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Також вважає, що суд, призначивши ОСОБА_9 покарання по ч.2 ст.186 КК України, не застосував положення ст.71 КК України і не призначив йому покарання за сукупністю вироків. За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків приєднати до покарання, призначеного за новим вироком, не відбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2013 року, та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 6 місяців. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого і його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши кримінальне провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання по ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких захворювань, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, строком на 4 роки.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд за відсутності передбачених законом підстав звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.

Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вчинив злочин, який законом віднесений до категорії тяжких, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та, будучи звільненим від відбування покарання за хворобою, належних висновків для себе не зробив і протягом невеликого проміжку часу знову вчинив умисний корисливий злочин. За таких обставин колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Разом із цим, не ґрунтуються на вимогах закону апеляційні доводи прокурора про те, що, оскільки ОСОБА_9 не відбув покарання, призначене йому за попереднім вироком, так як був звільнений на підставі ст.84 КК України від подальшого його відбування за хворобою, то остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначено у відповідності до положень ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як встановлено судом першої інстанції, вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2013 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.1 ст.353, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.09.2013 року ОСОБА_9 на підставі ст.84 КК України було звільнено від подальшого відбування покарання, у зв`язку з тяжким захворюванням.

Злочин, за який ОСОБА_9 засуджується за новим вироком, він вчинив після того, як його було звільнено від відбування покарання, призначеного йому за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2013 року, за хворобою.

За таких обставин йому не може бути призначено покарання за сукупністю вироків у відповідності до положень статті 71 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 10 квітня 2014 року, постановлений щодо ОСОБА_9 , - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання, в порядку виконання вироку.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді:

_______________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3