ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225, за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 червня 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Донецьк, проживаючого АДРЕСА_1, раніше судимого: 01 березня 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся заступник прокурора Донецької області із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вказаної ухвали та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. Вважає, що апеляційний суд всупереч вимог ст. 419 КПК України свої висновки про законність вироку щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання належним чином не мотивував. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги не те, що місцевий суд всупереч вимог п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України не зазначив у вироку щодо ОСОБА_1 про наявність у нього непогашеної судимості за вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 11 липня 2008 року. На думку прокурора, призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає тяжкості злочину та даним про його особу, оскільки не надано належної оцінки тому, що вчинений злочин є тяжким, наявності обтяжуючої обставини - рецидиву злочинів, ОСОБА_1 негативно характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, після умовно-дострокового звільнення належних висновків не зробив та знову вчинив умисний тяжкий злочин, збитки не відшкодував. Крім цього вказує про порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України, оскільки учасникам провадження не роз'яснено наслідки розгляду провадження при спрощеному порядку дослідження доказів.

За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вказаний вище вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 лютого 2015 року приблизно о 19:00 год., перебуваючи поблизу магазину «Бриз», розташованого по вул. Симоненка, 4 в смт Володимирівка Волноваського району Донецької області, діючи повторно, реалізовуючи раптово виниклий умисел, таємно заволодів транспортним засобом - мопедом марки Viper Wind, належним ОСОБА_2, перекотивши його на неосвітлений майданчик перед будинком на вул. Симоненка, 3, де намагався завести двигун шляхом замикання проводів. Цими діями ОСОБА_2 заподіяно матеріальну шкоду на суму 2125 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості злочину та особі засудженого, неправильне застосування кримінального закону при призначенні покарання та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання послався на тяжкість злочину, віднесеного до категорії тяжких, врахував обставини, що пом'якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей та дружини, яка перебуває у стані вагітності, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Водночас, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор звернувся із апеляційною скаргою на вказане судове рішення, у якій порушував питання про постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку, доводи якої за змістом були аналогічними доводам касаційної скарги.

Проте, апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вимог ст. 419 КПК України не дотримався, доводи апеляційної скарги прокурора ретельно не перевірив, висновки про залишення скарги без задоволення та необхідність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивував, пославшись на те, що висновки місцевого суду є обґрунтованими.

Водночас, на думку колегії суддів, встановлені у провадженні обставини, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, апеляційним судом не враховано, що місцевим судом у повній мірі не надано належної оцінки ступеню тяжкості конкретного злочину, вчиненого ОСОБА_1, віднесеного до категорії тяжких, його суспільній небезпеці, даним про особу засудженого, який негативно характеризується, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, від відбування покарання був звільнений умовно-достроково відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області 16 січня 2014 року, належних для себе висновків не зробив, через нетривалий час після закінчення строку умовно-дострокового звільнення на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

На думку колегії суддів, наведені обставини свідчить про неможливість виправлення та перевиховання засудженого, а також попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1 - скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді у суді апеляційної інстанції суду необхідно вжити всіх передбачених законом заходів до повного, всебічного й об'єктивного розгляду кримінального провадження, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Разом із цим суду апеляційної інстанції слід перевірити також доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України, і за встановлення порушення порядку дослідження доказів необхідно вирішити питання про повторне дослідження обставин кримінального провадження з урахуванням повноважень, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, і не буде встановлено інших обставин, які впливають на призначення покарання, то застосування положень ст. 75 КК України слід вважати несправедливим внаслідок м'якості.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5