Справа № 729/160/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/641/2015
Категорія - ст.289 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000384, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року, щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівки, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючий без реєстрації в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, раніше судимого:

- 14.11.2013 року Носівським районним судом Чернігівської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 04.12.2013 року Носівським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 309 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, раніше судимого:

- 02.07.2009 року Носівським районним судом за ст. ст. 185 ч. 3, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 23.11.2009 року Носівським районним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 187 ч. 2,70,71 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- 20.01.2015 року Носівським районним судом за ст. ст. 289 ч.2,71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волів без конфіскації майна;

- 02.04.2015 року Носівським районним судом за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 7 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_9 до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту міру покарання за попереднім вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 04.12.2013 року і остаточно призначено покарання шість років шість місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання призначеного вироком від 02.04.2015 року Носівським районним судом Чернігівської області, призначено ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань і остаточно призначено покарання у виді семи років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 3954 ( три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири ) гривень 34 коп. - солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди з кожного по 300 ( триста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь держави з кожного по 515( п`ятсот п`ятнадцять) гривень 97 коп. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , в один із днів вересня місяця 2014 року близько 23 год. 30 хв., попередньо домовившись про незаконне заволодіння транспортним засобом, з цією метою прибули до частково огородженого подвір`я господарства ОСОБА_14 , яке розташоване в АДРЕСА_3 звідки, шляхом вільного доступу, повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом - мопедом "SPUTNIK DELTA" вартістю 4498,14 грн., що належить потерпілому, заподіявши останньому матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 21.10.2014 року близько 23 години, попередньо домовившись між собою, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до надвірних будівель поблизу двоповерхового 16-ти квартирного будинку по АДРЕСА_4 , де зірвавши навісний замок на вхідних дверях дерев`яного господарського приміщення, прибудованого до сараю, яке належить ОСОБА_13 , проникли в середину приміщення, та повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом - мотоциклом марки "ALPHA ZS 110 F", вартістю 3954,34 грн., що належить потерпілій, заподіявши останній майнову шкоду на вказану суму. Транспортними засобами розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду змінити, при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України або визнати вирок недійсним через допущені порушення чинного законодавства та направити справу на новий судовий розгляд для винесення справедливого вироку в іншому складі суддів. Також просить застосувати до нього Закон України «Про амністію»

Вважає, що його дії слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 185 ч. КК України, оскільки у потерпілої ОСОБА_15 на мопеді був встановлений двигун об`ємом 49,9 куб см., а не 110 куб см., як зазначено в матеріалах справи, а тому він не є транспортним засобом. Посилається на те, що у потерпілої ОСОБА_15 не має документів на підтвердження того, що мопед належав саме їй. Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання відшкодування матеріальної шкоди не звернув уваги, що автотоварознавча експертиза була проведена без об`єкта дослідження - мопедів, що є порушенням чинного законодавства. Вважає, що показання свідка ОСОБА_16 не є допустимим доказом, оскільки він є зацікавленою особою тому, що приймав участь по даній справі. Звертає увагу на те, що під слідчий експеримент проводився з грубими порушеннями, а саме свідок поставив свій підпис на чистому аркуші. Посилається на те, що при призначенні покарання не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме характеризуючі дані, що він з багатодітної сім`ї, утримує мамину сім`ю та свою, активно сприяв розкриттю злочину, щире каяття.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Посилається на те, що суддя зайняла позицію сторони обвинувачення, що є недопустимим, оскільки суд повинен бути неупередженим.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, його дії перекваліфікувати з ч. 2 ст. 289 на ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначити покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги аргументує тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було здобуто доказів, що він незаконно заволодів транспортним засобом, а тому його дії потрібно кваліфікувати за ст. 185 ч. 2 КК України. Звертає увагу на те, що суддя зайняла позицію прокурора та підтримувала всі його клопотання, що є порушенням чинного законодавства.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_9 по ст. 289 ч. 2 КК України, застосувати ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання ніж передбачено законом та не позбавляти його волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин ОСОБА_9 . При призначенні покарання просить суд врахувати, що його підзахисний ріс і виховувався без батьків, на утриманні у нього перебуває похилого віку бабуся, має намір відшкодувати потерпілим матеріальну шкоду.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор прокуратури Бобровицького району ОСОБА_17 подав заперечення в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, а вирок суду залишити без змін. Посилається на те, що під час судового розгляду не встановлено жодних підстав, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з цим відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 уточнили вимоги своїх апеляційних скарг, заявивши, що вони наполягають на скасуванні вироку щодо них і направленні кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги з вказаних в них підстав, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , вину визнав частково та пояснив, що в вересні місяці 2014 року в вечірній час перебуваючи в с. Кобижча Бобровицького району неподалік господарства його знайомого ОСОБА_18 , яке знаходиться по АДРЕСА_3 зайшов на подвір`я господарства, помітивши мопед марки "SPUTNIK DELTA", викотив його на вулицю. Він та ОСОБА_10 , який чекав його неподалік, поїхали на ньому до м. Бобровиця.

21.10.2014 року він та ОСОБА_10 в вечірній час знаходились неподалік будинку, який розташований в АДРЕСА_4 . Достовірно знаючи, що в господарському приміщенні знаходиться мотоцикл, вони зірвали навісний замок та вивели мотоцикл, який сховали в іншому сараї. Через деякий час поїхали в с. Ставок Носівського району. Вважає, що його дії слід кваліфікувати, як крадіжку, оскільки вони після того як викотили мотоцикл сховали його неподалік, а не поїхали в інший населений пункт, а тому в їх діях відсутнє незаконне заволодіння транспортним засобом. Заявлений до нього цивільний позов визнав частково.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав частково та надав суду аналогічні покази. При цьому зазначивши, що попередньої домовленості між ними про незаконне заволодіння транспортними засобами не було. Також вважає, що їх дії слід перекваліфікувати на ст. 185 КК України, яка передбачає таємне викрадення чужого майна. Крім того вказав, що мотоцикл, яким вони заволоділи у ОСОБА_13 мав менший об`єм двигуна, ніж зазначений в обвинувальному акті, а отже він не являється транспортним засобом. Заявлений до нього цивільний позов також визнав частково, так як вважає його завищеним.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими своєї вини, їх вина у скоєнні інкримінованих їм злочинів повністю доведена зібраними по справі доказами.

У судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_13 , пояснила, що вона у ОСОБА_19 придбала мотоцикл марки «ALPHA ZS 110 F». 22.10.2014 року вранці їй зателефонував син та повідомив що у них викрадений транспортний засіб. Заявлений цивільний позов просить задовольнити в повному обсязі. Щодо міри покарання то повністю покладається на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що під час слідчого експерименту в якому вони приймала участь як поняті обвинувачений ОСОБА_9 , добровільно без будь-якого примусу розповів та показав, що 21.10.2014 року він разом з ОСОБА_10 зірвавши замок на дверях дерев`яного приміщення викотили мотоцикл, який належить ОСОБА_13 , та сховали його неподалік в іншому сараї.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_22 показав, що ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту розповів, що в вересні місяці 2014 року він та його товариш ОСОБА_10 прибули до господарства ОСОБА_14 в с. Кобижча. Він залишався на вулиці, а його товариш, зайшовши на територію даного подвір`я, через деякий час викотив звідти мопед. Після чого, вони сіли на нього та поїхали в м. Бобровицю.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він був присутній в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 . Останній розповів, що до господарства ОСОБА_14 він та ОСОБА_10 прибули з метою заволодіння транспортним засобом. На подвір`я господарства заходив ОСОБА_10 , який і викотив з нього мопед, а він в цей час знаходився на вулиці і чекав останнього.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_24 показав, що під час проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , який добровільно без будь-якого примусу в присутності двох понятих розповідав про обставини заволодіння транспортними засобами у потерпілих ОСОБА_14 , та ОСОБА_13 . Протоколи даної слідчої дії складались на місці її проведення, підписувались всіма учасниками слідчої дії і жодних зауважень від них не надходило.

Твердження про те, що показання свідка ОСОБА_16 не є допустимим доказом, оскільки він є зацікавленою особою тому, що приймав участь по даній справі, є безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_24 доручено проводити досудове розслідування. Таким чином, слідчий діяв на підставі наданих йому повноважень та виконував свої посадові обов`язки. При цьому слід зауважити, що показання він давав щодо процесуального порядку виконаних ним слідчих дій, що не можна вважати упередженістю, а є констатацією фактів.

Згідно протоколу огляду місця події від 12.11.2014 року та висновками експерта за № 38 від 17.11.2014 року та за № 39 від 18.11.2014 року проникнення до дерев`яного господарського приміщення розташованого в АДРЕСА_4 , відбувалось через вхідні двері приміщення шляхом зірвання навісного замка і що пошкодження на його корпусі та дужці могли утворитися внаслідок прикладання сили на корпус навісного замка (удар, натиск) за допомогою твердого предмету (молоток, монтіровка, лом інше) в результаті чого дужка замка була від`єднана від корпуса. Слід знаряддя злому міг утворитися при натисканні на слідосприймаючу поверхню твердим плоским предметом трапецеподібної форми ( монтіровка, викрутка, металевий прут чи інші) з найменшою шириною робочої поверхні 10 мм.

З протоколу огляду господарства ОСОБА_25 , від 12.12.2014 року, яке розташоване в АДРЕСА_5 слідує, що в даному господарстві були виявлені запчастини до мотоцикла «ALPHA ZS 110 F» .

Згідно протоколу огляду господарства ОСОБА_14 , яке розташоване в АДРЕСА_3 від 11.12.2014 року, вбачається, що з частково огородженого даного господарства шляхом вільного доступу до транспортного засобу було вчинене незаконне його заволодіння.

З протоколів слідчих експериментів від 11.12.2014 року за участю ОСОБА_9 видно, що він добровільно розповів про обставини заволодіння разом з ОСОБА_10 мотоциклом та мопедом в потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та показав місця, звідки викрадали транспортні засоби.

З протоколів слідчих експериментів від 28.01.2015 року за участю ОСОБА_10 слідує, що останній добровільно розповів та показав, як він та ОСОБА_9 заволоділи транспортними засобами вищезазначених потерпілих в м. Бобровиця та в с. Кобижча Бобровицького району.

У висновках судових автоварознавчих експертиз за №№ 146,147 від 13.12.2014 року зазначена ринкова вартість транспортних засобів з урахуванням їх зносу на дату незаконного їх заволодіння.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що автотоварознавча експертиза була проведена без об`єкта дослідження - мопедів, що є порушенням чинного законодавства слід визнати необґрунтованими. Для визначення вартості та зносу транспортного засобу допускається розрахунковий метод певного виду та марки транспортного засобу, експерту достатньо було наданої йому документації, оскільки транспортні засоби були відсутні, про що зазначено в матеріалах експертизи і це не є порушенням чинного законодавства і не впливає на достатність чи достовірність висновку експерта.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що на мопеді потерпілої ОСОБА_13 був встановлений двигун об`ємом 49,9 куб см., а не 110 куб см., спростовується матеріалами кримінального провадження та на підтвердження своїх доводів обвинувачений не надав жодних доказів.

Прохання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про перекваліфікацію їх дій зі ст. 289 КК України на ст. 185 КК України не заслуговують на увагу, оскільки мотоцикл марки "ALPHA ZS 110 F", відповідно до положень Правил дорожнього руху України, є транспортним засобом, а отже Кримінальним Кодексом України передбачена відповідальність саме за незаконне заволодіння транспортним засобом, і дані дії по заволодінню мотоциклом правильно кваліфікуються за ст. 289 КК України.

Висновки суду є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах і сумніву у колегії суддів не викликають, тому доводи обвинувачених про недосконалість зібраних по справі доказів не підтверджуються зібраними у справі доказами, є необґрунтованими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характер, обставини скоєного, особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, не працює, його відношення до вчиненого (схильний до вчинення крадіжок), відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує - рецидив злочинів, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, заподіяна шкода не відшкодована, позицію потерпілої щодо призначення міри покарання для нього, характеризуючі дані і прийшов до висновку про призначення покарання ОСОБА_9 передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна.

Остаточна міра покарання судом призначена у відповідності з вимогами ст. 71 КК України з врахуванням того, що ОСОБА_9 , засуджений 04.12.2013 року Носівським районним судом за ч.1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 ( трьох) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробування на 2 роки, не відбув покарання за даним вироком, так як скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку, тому суд правильно до покарання призначеного за новим вироком частково приєднав не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характер, обставини скоєного, особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, не працює, його відношення до вчиненого, схильність до вчинення крадіжок, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, заподіяна шкода не відшкодована, позицію потерпілої щодо призначення міри покарання для нього, та вірно призначив ОСОБА_10 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна.

Остаточна міра покарання судом призначена у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки вироком Носівського районного суду ОСОБА_10 від 02.04.2015 року був засуджений до 6 років 7 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, дане кримінальне правопорушення вчинив до постановлення вироку 02.04.2015 року.

Відповідно до ст. 69 КК України та п. п. 5,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами від 10 грудня 2004 року за № 18, за наявності кількох обставин що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) або не призначати обов`язкового додаткового покарання.

Всі обставини, на які в своїх апеляційних скаргах посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані, законних підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України колегія суддів не знаходить, тим паче при відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, а тому призначене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, вважає достатнім і необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його пом`якшення.

З огляду на обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання про достатність та справедливість призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для зміни або скасування вироку, як про це зазначають апелянти в своїх апеляційних скаргах.

Прохання обвинуваченого ОСОБА_10 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» є безпідставними і не обґрунтованими. В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 не зміг ні обґрунтувати, ні навести підстави для застосування до нього Закону України „Про амністію, не знаходить таких підстав і колегія суддів.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно вирішив питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 . При цьому суд врахував, що розмір матеріальної шкоди підтверджений відповідними документами та підлягає повному відшкодуванню.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні або скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинувачених судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без зміни.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4