АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/727/13-к Номер провадження 11-кп/786/11/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 190 КК України НТ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарями судового

засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участі:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000279 від 14.03.2013 за апеляційними скаргами: прокурора Прокуратури Карлівського району Полтавської області ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка Полтавської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Згідно вироку суду, органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що він у березні 2010 року, дізнавшись, що у голови Карлівського колективного будівельно-монтажного об`єднання «Райагробуд» (далі - ККБМО «Райагробуд») ОСОБА_10 наявні проблеми щодо звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» - незакінчених будівництвом магазину-кафе з баром та магазину, розташованих по АДРЕСА_2 , вирішив шляхом обману заволодіти коштами останнього, пообіцявши допомогти у позитивному вирішенні питання про звільнення з-під арешту вказаного майна.

З цією метою він неодноразово протягом часу з кінця березня 2010 року до 23 квітня 2010 року зустрічався з ОСОБА_10 та пропонував йому свої послуги, повідомляючи останньому неправдиві відомості щодо його можливості вирішити питання щодо звільнення з-під арешту майна.

Ввійшовши в довіру останньому, 23 квітня 2010 року ОСОБА_13 під час зустрічі з ОСОБА_10 в його службовому кабінеті, який розташований в приміщенні ККБМО «Райагробуд» по вул. Комарова, 21, в м. Карлівка Полтавської області (надалі - службовий кабінет), показав ОСОБА_10 копії постанов відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Полтавської області (надалі - ВДВС Карлівського РУЮ) про звільнення майна з-під арешту та озвучив суму 2000 доларів США, яку останній повинен був заплатити за вирішення вказаного питання.

Зрозумівши, що ОСОБА_10 погодився на його пропозицію, ОСОБА_13 у період часу з 23 до 26 квітня 2010 року від невстановленої в ході розслідування особи отримав постанови, які винесені старшим державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ ОСОБА_14 : постанову від 21.04.2010 про звільнення з-під арешту незавершеного будівництвом магазину-кафе з баром, яке знаходиться по пров. Спартака, 7, в м. Карлівка Полтавської області та належить ККБМО «Райагробуд» (надалі - постанова ВДВС від 21.04.2010), та постанову від 22.04.2010 про звільнення з під-арешту незавершеного будівництвом магазину, який знаходиться по пров. Спартака, 7, в м. Карлівка Полтавської області та належить ККБМО «Райагробуд» (надалі - постанова ВДВС від 22.04.2010).

Приблизно 10 год. 26.04.2010 ОСОБА_13 , знаходячись у службовому кабінеті ОСОБА_10 , маючи на руках постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, який виразився в повідомленні завідомо неправдивих відомостей, а саме умовлянням про те, що гроші потрібні для подальшої передачі в якості хабара службовим особам ВДВС Карлівського РУЮ та ДВС Головного управління юстиції в Полтавській області (надалі - ДВС ГУЮ) за позитивне вирішення ними питання про звільнення з-під арешту зазначеного вище майна ККБМО «Райагробуд», та шляхом зловживання довірою, яке виразилося у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого, передавши ОСОБА_10 вказані постанови ВДВС Карлівського РУЮ про звільнення з-під арешту майна, отримав від останнього грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що, згідно офіційного курсу іноземних валют Національного банку України станом на 26.04.2010, становить 7925 грн., начебто для подальшої передачі їх службовим особам ВДВС Карлівського РУЮ та ДВС ГУЮ, не маючи при цьому реальної можливості вплинути на прийняття вказаних рішень та наміру передавати грошові кошти як неправомірну вигоду, а маючи на меті привласнення вказаних грошових коштів, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 7925 грн..

Вказані дії ОСОБА_13 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Визнаючи невинуватим та виправдовуючи ОСОБА_13 за недоведеністю у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд таке рішення мотивував тим, що стороною обвинувачення в ході розгляду провадження не наведено суду належних, допустимих і достатніх доказів, які поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_13 інкримінованого йому злочину - шахрайства, та забезпечували б надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_13 ..

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, просить вирок :

скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі ст.ст. 12, 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України, ч. 2 ст. 373 КПК України звільнити від призначеного покарання;

вирішити питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України;

процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судово-хімічної експертизи та комплексної судово-криміналістичної експертизи відео -, звукозапису стягнути із обвинуваченого ОСОБА_13 ;

цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з Шеремета 15986 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково, стягнути із ОСОБА_13 моральну шкоду розмір, якої визначити на розсуд суду, а в іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вина обвинуваченого підтверджується дослідженими у суді першої інстанції допустимими доказами, а саме показаннями:

-потерпілого ОСОБА_10 про заволодіння його грошима шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_13 , яким суд взагалі не дав оцінки при ухваленні оскаржуваного судового рішення;

-свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_13 на прийняття рішення про зняття арешту майна ККБМО «Райагробуд» вплинути не міг і постанови про звільнення цього майна обвинуваченому ними не надавалися;

-свідка ОСОБА_16 про те, що він не може давати вказівки державним виконавцям;

-свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про вилучення 26.04.2010 у ОСОБА_13 : грошових коштів у сумі 1000 доларів США і змивів хімічного барвника з його рук перед приміщенням ККБМО «Райагробуд», вилучення двох постанов ДВС Карлівського районного управління юстиції про звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» від 21 та 22 квітня 2010 року;

- та протоколом огляду, помітки та вручення грошових коштів від 26.04.2010, легалізованими матеріалами ОТЗ із застосуванням технічних засобів від 10.06.2010; протоколом огляду місця події від 26.04.2010; відеозаписом огляду місця події від 26.04.2010; постановами про звільнення майна з під арешту ККБМО «Райагробуд» від 21 та 22 квітня 2010 року; висновком судово-хімічної експертизи № 961 від 29.06.2010; протоколом від 7.06.2010 огляду та прослуховування аудіозаписів; матеріалами роздруківок телефонних дзвінків, наданих Полтавською філією ЗАТ «МТС»; протоколом огляду від 16.07.2010 виконавчих проваджень № 383/1 та № 449/2; протоколом обшуку приміщення ВДВС Карлівського районного управління юстиції від 30.04.2010; листом Карлівського КБМО «Райагробуд»; листом Карлівського районного суду Полтавської області № 458 від 25.05.2010; листом Чутівського районного суду Полтавської області № 064.2/5178 від 2.06.2010; копіями витягів З ЄРЗВНМ № 269443120 від 15.05.2009, № 26942919 від 23.04.2010; повідомленням Полтавського головного регіонального управління КБ «ПриватБанк» № 320 від 27.07.2010.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , посилаючись на те, що суд при ухваленні вироку щодо ОСОБА_13 досліджені докази оцінив не в їх сукупності, а відокремлено один від одного, що потягнуло невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження просить:

ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання три роки обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням два роки;

задовольнити його цивільний позов, стягнувши з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 15986 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги потерпілого та прокурора, ОСОБА_13 , посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення просить вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року, яким ОСОБА_13 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 на підтримання доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_13 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого і просили залишити без зміни виправдувальний вирок щодо ОСОБА_13 ; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілого колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Статтею 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вини ОСОБА_13 є неправильними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_13 вчинив злочин за наступних обставин.

У березні 2010 р. ОСОБА_13 , дізнавшись, що у голови ККБМО «Райагробуд» ОСОБА_10 наявні проблеми щодо звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» - незакінчених будівництвом магазину-кафе з баром та магазину, розташованих по АДРЕСА_2 , вирішив шляхом обману заволодіти коштами останнього, пообіцявши допомогти у позитивному вирішенні питання про звільнення з-під арешту вказаного майна.

З цією метою він неодноразово протягом часу з кінця березня 2010 року до 23 квітня 2010 року зустрічався з ОСОБА_10 та пропонував йому свої послуги, повідомляючи останньому неправдиві відомості щодо його можливості вирішити питання щодо звільнення з-під арешту майна.

ОСОБА_13 увійшовши в довіру ОСОБА_10 , 23 квітня 2010 року під час зустрічі з останнім у його службовому кабінеті, який розташований в приміщенні ККБМО «Райагробуд» по вул. Комарова, 21, в м. Карлівка Полтавської області, показав ОСОБА_10 копії постанов ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області про звільнення майна з-під арешту та озвучив суму 2000 доларів США, яку останній повинен був заплатити за вирішення вказаного питання.

Зрозумівши, що ОСОБА_10 погодився на його пропозицію, ОСОБА_13 у період часу з 23 до 26 квітня 2010 року від невстановленої в ході розслідування особи отримав постанови, які винесені старшим державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ ОСОБА_14 : постанову від 21.04.2010 про звільнення з-під арешту незавершеного будівництвом магазину-кафе з баром, яке знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ККБМО «Райагробуд», та постанову від 22.04.2010 про звільнення з під-арешту незавершеного будівництвом магазину, який знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ККБМО «Райагробуд».

Приблизно 10 год. 26.04.2010 ОСОБА_13 , знаходячись у службовому кабінеті ОСОБА_10 , маючи на руках постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, який виразився в повідомленні завідомо неправдивих відомостей, а саме умовлянням про те, що гроші потрібні для подальшої передачі в якості хабара службовим особам ВДВС Карлівського РУЮ та ДВС ГУЮ в Полтавській області за позитивне вирішення ними питання про звільнення з-під арешту зазначеного вище майна ККБМО «Райагробуд», та шляхом зловживання довірою, яке виразилося у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого, передавши ОСОБА_10 вказані постанови ВДВС Карлівського РУЮ про звільнення з під арешту майна, отримав від останнього грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що, згідно офіційного курсу іноземних валют Національного банку України станом на 26.04.2010, становить 7925 грн., начебто для подальшої передачі їх службовим особам ВДВС Карлівського РУЮ та ДВС ГУЮ, не маючи при цьому реальної можливості вплинути на прийняття вказаних рішень та наміру передавати грошові кошти як неправомірну вигоду, а маючи на меті привласнення вказаних грошових коштів, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 7925 грн..

Допитаний у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_13 не визнав своєї вини та стверджує, що у 2010 році він займався підприємницькою діяльністю і мав стабільний заробіток та співпрацював з ОСОБА_10 у справах бізнесу. На початку весни 2010 року він позичив ОСОБА_10 1000 доларів США, останній написав розписку про отримання коштів. Під час розмови ОСОБА_10 повідомив, що у нього проблеми з ВДВС Карлівського РУЮ - не може зняти арешт з належного ККБМО «Райагробуд» нерухомого майна. 26.04.2010 йому зателефонував ОСОБА_10 і попросив приїхати до нього в ККБМО «Райагробуд» щоб повернути борг. Він приїхав, зайшов в службовий кабінет до ОСОБА_10 , де він передав ОСОБА_10 розписку, а останній повернув йому 1000 доларів США. До 26.04.2010 до ВДВС Карлівського РУЮ по питанню звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» не звертався, постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року не отримував і ОСОБА_10 їх не передавав. При виході з приміщення ККБМО «Райагробуд» був затриманий працівниками міліції, які повідомили, що затримали його у зв`язку із вимаганням та отриманням хабара від ОСОБА_10 у розмірі 1000 доларів США, який він повинен був передати начальнику ВДВС Карлівського РУЮ. Грошові кошти у ОСОБА_10 не вимагав і нікому передавати їх не збирався. Чому останній написав заяву в міліцію не знає, а тому вважає, що його виправдали правильно.

Разом з тим вина ОСОБА_13 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві) повністю доведена наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції стверджував, що з грудня 2009 року він працює на посаді голови ККБМО «Райагробуд». Намагався звільнити з-під арешту майно підприємства, яке було арештоване ВДВС Карлівського РУЮ, але у нього на протязі тривалого часу це питання не вирішувалося. У 2010 році, після Нового року, йому зателефонував ОСОБА_13 , з яким він був знайомий, і запропонував свої послуги щодо вирішення цього питання, повідомивши, що для цього необхідно надати йому грошові кошти в сумі 5000 доларів США для передачі їх в якості хабара начальнику ВДВС Карлівського РУЮ ОСОБА_15 та заступнику начальника ДВС ГУЮ ОСОБА_16 .. Спочатку він відмовився від такої пропозиції, але після того, як тривалий час не міг самостійно вирішити питання по зняттю арешту, погодився і декілька разів зустрічався з ОСОБА_13 , який повідомив, що сума хабара за позитивне вирішення питання зменшилася до 2000 доларів США і він погодився. 23.04.2010 у своєму службовому кабінеті він передав ОСОБА_13 1000 доларів США, з яких перед цим відзняв ксерокопії, а ОСОБА_13 показав йому копії постанов ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року, які були без печаток. Домовились, що іншу частину коштів (1000 доларів США) він передасть 26.04.2010. Приблизно 8 год. 26.04.2010 звернувся до УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області (далі - УБОЗ), де написав заяву про вимагання у нього хабара та передав працівникам УБОЗ належні йому 1000 доларів США, які були помічені. Після цього поїхав в м. Карлівка. Працівники УБОЗ приїхали пізніше, встановили в службовому кабінеті записуючу апаратуру. Він зателефонував ОСОБА_13 і домовився про зустріч. Після приїзду якого вони поспілкувалися в службовому кабінеті і ОСОБА_13 надав йому оригінали постанов ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року, з якими він ознайомився і залишив у себе, а ОСОБА_13 передав 1000 доларів США, після чого той пішов з кабінету. Через деякий час працівники міліції завели в кабінет ОСОБА_13 , а його попросили вийти. У ОСОБА_13 гроші він не позичав і ніяких розписок йому не писав. 26.04.2010 1000 доларів США передавав ОСОБА_13 як хабар для працівників ВДВС за зняття з-під арешту майна.

Згідно протоколу огляду, помітки та вручення грошових коштів від працівники міліції в присутності двох понятих та спеціаліста 26.04.2010 оглянули та вручили ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 доларів США - 10 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, які помічені були препаратом «Промінь-1». Указані грошові кошти вручались ОСОБА_10 для перевірки відомостей, викладених в його заяві до правоохоронних органів (т. 1 а.п. 224).

З протоколу огляду місця події від 26.04.2010 вбачається, що працівники міліції у присутності двох понятих, спеціаліста та експерта 26.04.2010 затримали ОСОБА_13 біля приміщення ККБМО «Райагробуд», у якого були виявлені та вилучені 1000 доларів США - 10 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна, при огляді яких із застосуванням освітлювача ультрафіолетового випромінення на поверхнях кожної з них виявлено чіткі сліди нашарування хімічного барвника з жовто-зеленою люмінісценсією. У ході огляду долонних поверхонь і пальців лівої та правої руки ОСОБА_13 також виявлено чіткі сліди нашарування хімічного барвника з жовто-зеленою люмінесценцією (т. 2 а.п. 46-52).

Даними, які містяться у висновку експерта № 961 від 29.06.2010 підтверджується, що 26.04.2010 ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 доларів США - 10 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна, оскільки на наданих на експертизу марлевих тампонах (змивах з рук ОСОБА_13 ) та грошових купюрах виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору) жовто-зеленого кольору, і ці речовини (на марлевих тампонах і грошових купюрах) співпадають (т. 2 а.п. 56-61).

Сам обвинувачений не заперечував факту отримання ним 26.04.2010 у службовому кабінеті ОСОБА_10 від останнього грошових коштів в сумі 1000 доларів США - 10 банкнот номіналом по 100 доларів США та затримання його із вказаними грошовими коштами.

Заволодіння ОСОБА_13 1000 доларів США, які належать ОСОБА_10 з повідомленням останнього, що вказані гроші потрібні для подальшої передачі службовим особам ВДВС Карлівського РУЮ та ДВС ГУЮ у Полтавській області за позитивне вирішення ними питання про звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» не суперечать, а навпаки підтверджується і відеозаписом затримання ОСОБА_13 та проведення огляду службового кабінету ОСОБА_10 , яке було зафіксовано на відеокасету «Panasonic mini DV 60» (т. 2 а.п. 47, т. 3 а.п. 80-81).

Свідок ОСОБА_17 розповів про обставини затримання ОСОБА_13 та проведення огляду місця події, підтвердивши дані, які містяться у протоколі огляду місця події та відеозапису до нього від 26.04.2010, а саме те, що у присутності двох понятих, спеціаліста та експерта 26.04.2010 він з іншими працівниками міліції затримали ОСОБА_13 біля приміщення ККБМО «Райагробуд». Відразу після затримання ОСОБА_13 , підійшовши до останнього, на землі біля ніг обвинуваченого лежали грошові кошти 1000 доларів США і на запитання, що це за кошти, останній відповів, що це повернутий ОСОБА_10 борг. Виявлені та вилучені 1000 доларів США - 10 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна були вилучені, при огляді яких із застосуванням освітлювача ультрафіолетового випромінення на поверхнях кожної з них виявлено чіткі сліди нашарування хімічного барвника з жовто-зеленою люмінісценсією. У ході огляду долонних поверхонь і пальців лівої та правої руки ОСОБА_13 також виявлено чіткі сліди нашарування хімічного барвника з жовто-зеленою люмінесценцією. При огляді службового кабінету ОСОБА_10 на його робочому столі були виявлені постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року. На запитання від кого він отримав зазначені постанови ОСОБА_13 відповідати відмовився. Постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року і ксерокопії купюр 1000 доларів США були вилучені. Боргова розписка не вилучалась і її не шукали, так як ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_10 про неї не говорили.

Показання свідка ОСОБА_17 підтверджуються даними, які містяться у висновку № 9406/11259 комплексної судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису від 30.01.2015, згідно яких ОСОБА_13 приймав участь у розмові на фонограмі № 5. Відповідно до даної фонограми ОСОБА_13 при затриманні повідомив, що виявлені у нього долари США - це повернутий ОСОБА_10 борг, а стосовно виявлених на столі постанов ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року чіткої відповіді не дав (т. 3 а.п. 137-156).

Переглянутим в апеляційній інстанції вказаним вище відеозаписом встановлено, що при затриманні працівниками міліції ОСОБА_13 він передані йому ОСОБА_10 1000 доларів США викинув з рук на землю.

Така поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, спростовує його пояснення надані працівникам міліції при затриманні (протокол огляду місця події від 26.04.2010) та у суді апеляційної інстанції про те, що він отримав гроші в якості повернення боргу від ОСОБА_10 ..

Більше того ОСОБА_13 працівникам міліції стверджував, що ОСОБА_10 він передав документи, а згідно протоколу огляду місця події від 26.04.2010 при огляді службового кабінету ОСОБА_10 на його робочому столі були виявлені постанови ВДВС від 21 та 22 квітня 2010 року. (т. 2 а.с. 46-52).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_13 підтвердив, що він говорив ОСОБА_10 «все залагоджу, все зроблю, тисячу за це», що свідчить про те, що обвинувачений заволодів 1000 доларів США потерпілого шляхом обману та зловживання довірою останнього.

Аналізуючи показання ОСОБА_13 надані ним під час огляду місця події та у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постанови звільнення майна з-під арешту від 21 та 22 квітня 2010 року винесені старшим державним виконавцем ВДВС Карлівського районного управління юстиції ОСОБА_14 про звільнення майна з-під арешту, накладеного на незавершене будівництво магазину-кафе з баром та магазину, яке знаходиться по пров. Спартака,7 в м. Карлівка Полтавської області, який належить Карлівському КБМО «Райагробуд», саме є тими документами, які передав 26.04.2010 обвинувачений потерпілому, отримавши за це 1000 доларів США. Тобто, це спростовує посилання суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не надано доказів, підтверджуючих отримання потерпілим постанови ВДВС від обвинуваченого (т. 2 а.п. 51-52).

Допитаний у суді апеляційної інстанції ОСОБА_19 , який був понятим при проведенні огляду місця події, затриманні ОСОБА_13 та при проведенні помітки грошей 26.04.2010, пояснив, що він та ОСОБА_20 були запрошені працівниками міліції як поняті. У м. Карлівка біля приміщення ККБМО «Райагробуд» на вулиці працівниками міліції був затриманий обвинувачений, а на землі біля нього лежали гроші. Після цього повернулись в приміщення, але в іншу кімнату, де на столі лежали гроші. Був складений процесуальний документ, який він підписав. Точні обставини події за часом не пам`ятає, оскільки пройшло вже 5 років.

Наявність проблем у голови ККБМО «Райагробуд» ОСОБА_10 щодо звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» - незакінчених будівництвом магазину-кафе з баром та магазину, розташованих по АДРЕСА_2 підтвердили у суді апеляційної інстанції свідки:
- ОСОБА_15 , яка станом на 26.04.2010 працювала на посаді начальника ВДВС Карлівського РУЮ у суді апеляційної інстанції не заперечувала того, що потерпілий неодноразово звертався до неї щодо звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд».;

- ОСОБА_16 - начальник відділу примусового виконання рішень ДВС ГУЮ в апеляційній інстанції підтвердив, що ОСОБА_10 звернувся до нього з усними скаргами на дії ВДВС Карлівського РУЮ та заявою про зняття арешту з майна підприємства, на що він надав відповіді на його питання, зі сторони ВДВС Карлівського РУЮ порушень не було.

Також свідок ОСОБА_15 підтвердила, що ОСОБА_13 знає, стороною виконавчого провадження він не був і на прискорення рішення щодо винесення постанов старшим державним виконавцем ВДВС Карлівського районного управління юстиції ОСОБА_14 про звільнення майна з-під арешту від 21 та 22 квітня 2010 року, накладеного на незавершене будівництво магазину-кафе з баром та магазину, яке знаходиться по пров. Спартака,7 в м. Карлівка Полтавської області, який належить Карлівському КБМО «Райагробуд» впливати не міг і від неї постанов не отримував.

Обвинувачений не заперечував проти таких тверджень свідка.

Свідок ОСОБА_14 у суді апеляційної інстанції пояснила, що працювала старшим державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ і підтвердила показання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 про перебування у ВДВС Карлівського РУЮ на виконанні виконавчих проваджень щодо арешту майна ККБМО «Райагробуд».

Одночасно свідок ОСОБА_14 повідомила, що на підставі ухвал суду вона винесла 2 постанови про звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» - від 21 та 22 квітня 2010 року, ОСОБА_13 не був учасником виконавчого провадження і не міг впливати на прийняття рішення по цих виконавчих провадженнях, постанови обвинуваченому вона не передавала.

Відповідно до протоколу огляду виконавчих проваджень оглянуті виконавчі провадження № 383/1 та № 449/2 ВДВС Карлівського РУЮ і вони містять в собі відповідні постанови про звільнення з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» від 21 та 22 квітня 2010 року (т. 2 а.п. 174 - 204).

Роздруківки телефонних дзвінків (т. 2 а.п. 81-118) та протокол огляду роздруківки телефонних дзвінків (т. 2 а.п. 119-120) підтверджують показання ОСОБА_13 та ОСОБА_10 відносно того, що вони підтримували між собою телефонний контакт у період часу з 20 по 26 квітня 2010 року, та того, що ОСОБА_10 також спілкувався з ОСОБА_15 та ОСОБА_21 у період часу з 20 по 26 квітня 2010 року, що останні також підтвердили в судовому засіданні.

Крім того свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стверджували, що вони не вимагали у ОСОБА_10 грошові кошти за зняття з-під арешту майна ККБМО «Райагробуд» і з цією метою направили до нього ОСОБА_13 .. Підстав недовіряти таким показанням у суду апеляційної інстанції відсутні.

Приведені докази вище по провадженню є належними, допустимими, достовірними і взаємоузгодженими між собою і, на переконання колегії суддів, вони доводять винуватість ОСОБА_13 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за обставин встановлених апеляційною інстанцією.

Прохання захисника обвинуваченого не враховувати показання ОСОБА_10 , оскільки останній оговорює ОСОБА_13 є необґрунтованими.

Так обвинувачений ОСОБА_13 у суді апеляційної інстанції стверджував, що із ОСОБА_10 до затримання його працівниками міліції були дружні стосунки, що на думку колегії суддів свідчить про те, що підстав оговорювати у потерпілого обвинуваченого не було.

Показання ОСОБА_10 відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є джерелом доказів і вони узгоджуються фактично із показаннями: самого обвинуваченого ОСОБА_13 та повністю узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та даними: протоколу огляду, помітки та вручення грошових коштів від 26.04.2010, протоколу огляду місця події від 26.04.2010, висновку експерта № 961 від 29.06.2010, протоколу огляду місця події від 26.04.2010 з відеозаписом до нього. З огляду на це підстави недовіряти показанням потерпілого у суду апеляційної інстанції відсутні.

Дії ОСОБА_13 суд апеляційної інстанції кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Показання ОСОБА_13 про те, що він не вчиняв шахрайства, колегія суддів оцінює критично та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості. Ці показання є неспроможними і спростовуються викладеними вище доказами.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 зазначено, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Крім того, в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» № 7 від 30.05.1997 роз`яснено, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 1-31/2011 від 20.10.2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням ч. 1 цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення ч. 3 ст. 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо…».
Одночасно в даному рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності».
Згідно ст.8 ч. 2 та ст. 9 ч. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (у редакції станом на 26.04.2010), негласне застосування інших технічних засобів одержання інформації можуть здійснювати тільки ті підрозділи, яким відповідно до закону надано право на провадження оперативно-розшукової діяльності і воно повинно проводяться за рішенням суду, прийнятим за поданням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника.
Частина 5 ст. 97 КПК України (1960 р., в редакції станом на 26.04.2010) встановлювала, що проведення визначених окремих оперативно-розшукових заходів (до яких відносились і заходи негласного слухового та візуального контролю із використанням технічних засобів) проводиться з дозволу суду за погодженням з прокурором поданням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника.
На виконання положень цих норм Кабінетом Міністрів України 26.09.2007 була прийнята постанова «Про затвердження порядку отримання дозволу суду для здійснення заходів, які тимчасово обмежують права людини, та використання добутої інформації» № 1169, в якій була визначена процедура отримання дозволу суду на здійснення заходів, які тимчасово обмежують права людини, зокрема на застосування технічних засобів добування інформації, а також використання інформації, добутої під час здійснення цих заходів.
Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції правильно визнав недопустимими надані обвинувачем такі докази як: аудіозаписи, які були зроблені ОСОБА_10 на належний йому диктофон марки «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC», який, згідно постанови про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 29.04.2010 (т. 2 а.п. 69), визнаний речовим доказом, а також протокол огляду та прослуховування аудіозапису від 07.06.2010 (т. 2 а.п. 70-76), згідно з яким було проведено прослуховування аудіозаписів № 1, 2, 5 та 6, які записані на диктофон марки «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC», виходячи з того, що ОСОБА_10 , не будучи уповноваженою особою та без попереднього дозволу суду провів негласне застосування технічного засобу одержання інформації.
26.04.2010 приблизно 10 год. в службовому кабінеті ОСОБА_10 , під час зустрічі останнього з ОСОБА_13 працівниками УБОЗ було здійснене негласне застосування технічних засобів одержання інформації - проведення відеозапису їх зустрічі із її записом на флеш карту «Kingston 2GB microSD інв. № 49т», яке проводилось без отримання рішення суду на проведення оперативно-розшукових заходів щодо негласного застосування технічного засобу одержання інформації.
Надана суду як речовий доказ флеш карта «Kingston 2GB microSD» є недопустимим доказом і також правильно місцевим судом відкинута у зв`язку з тим, що згідно постанови про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінальної справи від 06.07.2010 (т. 1 а.п. 231) в якості речового доказу визнана саме флеш карта «Kingston 2GB microSD інв. № 49т», яка суду першої та апеляційної інстанцій надана не була. На запит суду прокурор Карлівського району Полтавської області своїм листом № 88-4051 вих.-14 від 02.10.2014 (т. 3 а.п. 93) повідомив, що надати флеш карту «Kingston 2GB microSD інв. № 49т» можливості немає.
Відповідно недопустимим доказом суд першої інстанції правильно визнав і протокол про наслідки проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів від 10.06.2010 (т. 1 а.п. 226-229), в якому зазначено, що 26.04.2010 були проведені оперативно-розшукові заходи негласного слухового та візуального контролю із використанням технічних засобів щодо ОСОБА_13 та те, що запис здійснений на флеш карту «Kingston 2GB microSD № 49т» від 26.04.2010, яка є додатком до даного протоколу, так як саме флеш карта «Kingston 2GB microSD інв. № 49т» суду надана не була, а тому відсутні докази відповідності слухового та візуального контролю зустрічі ОСОБА_13 з ОСОБА_10 26.04.2010, який міститься в даному протоколі, дійсній розмові, яка відбулась між ними 26.04.2010 в службовому кабінеті останнього.
Як доказ обвинувачем були надані суду першої інстанції повідомлення УБОЗ про проведення ОРЗ, що тимчасово обмежують права людини за № 34/506 дск від 26.04.2010, яке адресовано прокурору Полтавської області, яким повідомлялось, що «з 26.04.2010 заплановано проведення оперативно-розшукових заходів по ОРС № 200900915 які тимчасово обмежують права людини. Рапорт-дозвіл № 1885 цт від 26.04.2010» (т. 3 а.п. 79), та протокол про наслідки проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів від 10.06.2010 (т. 1 а.п. 226-229). Зазначені документи хоча і складені відповідно до вимог пунктів 3, 10 та 11 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку отримання дозволу суду для здійснення заходів, які тимчасово обмежують права людини, та використання добутої інформації» № 1169 від 26.09.2007, але рішення суду про надання дозволу на проведення цього оперативно-розшукового заходу негласного слухового та візуального контролю із використанням технічних засобів стосовно ОСОБА_10 чи ОСОБА_13 суду надано не було. Виходячи із зазначеного, при ухваленні вироку суд першої інстанції правильно не врахував як доказ дані, які містяться у висновку № 9406/11259 комплексної судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису від 30.01.2015 в частині дослідження фонограм № 3 та 4, які записані на диктофон марки «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC».
Обвинувачем не надано доказів того, що звукозапис на диктофон марки «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC» та проведений відеозапис в службовому кабінеті потерпілого 26.04.2010 на флеш карту «Kingston 2GB microSD № 49т» проводились на підставі рішення суду. Згідно повідомлення Апеляційного суду Полтавської області від 3.11.2015, відповідно до акту на знищення документів і справ Апеляційного суду Полтавської області 14 дск від 19.02.2014 матеріали подань органів УМВС України у Полтавській області та постанови суддів Апеляційного суду з питань здійснення оперативно-розшукових заходів із застосуванням оперативно-технічних засобів були знищені (т. 4 а.п. 162).
Визнання перелічених вище доказів судом першої інстанції недопустимими з чим і погоджується колегія суддів не спростовує факту вчинення ОСОБА_13 злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за обставин наведених вище.
Призначаючи покарання ОСОБА_13 , колегія суддів враховує те, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, особу винуватого, який позитивно характеризується за місцем проживання, займається суспільно-корисною працею, раніше не судимий, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та особа похилого віку - бабуся, що потребує стороннього догляду, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. ст. 50, 65 КК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і буде справедливим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 вчинив злочин 26 квітня 2010 року, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України,який згідно зі ст. 12 цього Кодексу відносяться до злочинів невеликої тяжкості.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Звільнення від кримінальної відповідальності можливе, якщо ця особа не ухилялася від слідства або суду.
На день розгляду кримінального провадження апеляційним судом минуло понад 3 роки, тому ОСОБА_13 підлягає звільненню від призначеного йому покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Враховуючи, що ОСОБА_10 завдано моральну шкоду, яка виразилася у його хвилюваннях і душевному стражданні тлму, що внаслідок дій ОСОБА_13 підірвався авторитет ОСОБА_10 як керівника підприємства. У зв`язку з цим цивільний позов ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 5000 грн моральної шкоди. В іншій частині позов задоволенню не підлягає через недоведеність.
Вимоги прокурора щодо речових доказів підлягають задоволенню, відповідно до ст. 100 КПК України, а саме:
- 10 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна на суму 1 000 доларів США, які знаходяться на збереженні у УФЗБО УМВС України в Полтавській області (квитанція № 000313 від 25.09.2012 (т.2 а.п. 54)), що були вилучені у ОСОБА_13 , підлягають поверненню ОСОБА_10 як йому належні;
- 3 банкноти номіналом по 100 доларів США кожна на суму 300 доларів США, та 1 банкнота номіналом 100 гривень, які знаходяться на збереженні у УФЗБО УМВС України в Полтавській області (постанова слідчого про визнання речовими доказами та приєднання їх до справи від 24.09.2012 (т. 2 а.п. 53)), що були вилучені у ОСОБА_15 , повернути останній як їй належні;
- постанови Державної виконавчої служби Карлівського району управління юстиції про звільнення майна з-під арешту від 21 та 22 квітня 2010 року (т.2 а.п. 51-52 ), флеш карту «Kingston 2GB micro SD», відеокасету «Panasonic mini DV 60», диктофон «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC»(т.2 а.п. 69), роздруківку з телефонних номерів (т.2 а.п. 121), протокол про наслідки проведення ОТЗ із застосуванням технічних засобів № 34/2362 від 10.06.2010 (т.1 а.п. 226-229), змиви хімічного барвника та контрольні зразки марлі (т.3 а.п. 80-81) залишити при матеріалах кримінального провадження.
Питання про процесуальні витрати апеляційний суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_22 на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області в суді 304,24 грн.(т.2 а.п. 55), та ХНДІСЕ ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса в сумі 9225 грн. (т.3 а.п. 137) - в рахунок відшкодування судових витрат на проведення експертиз.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 420 КПК України, пунктом 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Карлівського району Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 2 червня 2015 року щодо ОСОБА_13 скасувати та ухвалити новий вирок.
Визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_13 звільнити від покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_13 5000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Речові докази:

- 10 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна на суму 1 000 доларів США, які знаходяться на збереженні у УФЗБО УМВС України в Полтавській області (квитанція № 000313 від 25.09.2012), що були вилучені у ОСОБА_13 , повернути ОСОБА_10 як йому належні;

- 3 банкноти номіналом по 100 доларів США кожна на суму 300 доларів США, та 1 банкнота номіналом 100 гривень,які знаходяться на збереженні у УФЗБО УМВС України в Полтавській області (постанова слідчого про визнання речовими доказами та приєднання їх до справи від 24.09.2012), що були вилучені у ОСОБА_15 , повернути останній як їй належні;

- постанови Державної виконавчої служби Карлівського району управління юстиції про звільнення майна з-під арешту від 21.04.2010 та 22.04.2010, флеш карту «Kingston 2GB micro SD», відеокасету «Panasonic mini DV 60», диктофон «Olimpus» моделі «Digital voice rekorder VN-5500PC», роздруківку з телефонних номерів, протокол про наслідки проведення ОТЗ із застосуванням технічних засобів № 34/2362 від 10.06.2010, змиви хімічного барвника та контрольні зразки марлі залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_22 на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області в суді 304,24 грн, та ХНДІСЕ ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса в сумі 9225 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат на проведення експертиз.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення вироку Апеляційним судом Полтавської області, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4