У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий спеціалізований суд України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_13., ОСОБА_14, ОСОБА_15,

розглянувши у судовому засіданні 20 серпня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1

такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року вирок залишено без зміни.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 14 716,01 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 80 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. на правову допомогу.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 липня 2014 року близько 01.00 год., перебуваючи біля приміщення кафе «Казка» у смт. Томашгород, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязних стосунків завдав ОСОБА_7, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, один удар головою в область щелепи та через незначний проміжок часу - ще один удар рукою в обличчя, від якого потерпілий впав на спину та вдарився головою об землю. В результаті ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, від яких помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового слідства. Стверджує, що ОСОБА_5 завдав удар потерпілому, захищаючись, оскільки цьому передувала неправомірна поведінка потерпілого, при цьому наміру завдати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не було. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано пом'якшуючі вину ОСОБА_5 обставини. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, яким дана належна оцінка.

Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 у суді вину визнав частково і пояснив, що головою він вдарив потерпілого випадково, а долонею руки, від якого ОСОБА_7 впав, - коли той, погрожуючи, замахнувся на нього, при цьому умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які приведуть до смерті, не мав.

Винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інших, судово-медичного експерта ОСОБА_12, даними протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновку експерта та іншими доказами, які узгоджуються між собою.

Судом встановлено, що ніякої загрози життю та здоров'ю ОСОБА_5 з боку ОСОБА_7 не було.

Оскільки умисел ОСОБА_5 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров'ю, він має нести відповідальність за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне, тобто за тяжке тілесне ушкодження, що потягло смерть потерпілого.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Зі змісту скарги убачається, що засудженим не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або що призначене покарання є явно несправедливим, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.

Доводи, наведені захисником засудженого в апеляційній скарзі, за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, їх належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15