У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 17 грудня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 8 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 .
Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця
та мешканця
АДРЕСА_1 , такого, що не має
судимості в порядку ст. 89 КК України,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 8 квітня 2015 року вирок залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, що потягло його смерть, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 20 грудня 2013 року о 14 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_9 прийшли до господарства ОСОБА_7 у с. Пелагіївка, щоб заспокоїти останнього, який бив матір ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В ході розмови ОСОБА_6 словами заспокоїв ОСОБА_7 та пішов з ОСОБА_8 додому, але ОСОБА_7 крикнув ОСОБА_6 в нецензурній формі, щоб той прийшов до нього. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повернулися до господарства ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишився на веранді будинку, а ОСОБА_6 зайшов у кімнату, де між ним та ОСОБА_7 виникла сварка. В ході сварки потерпілий, висловлюючись нецензурною лайкою, тримаючи в руці кухонний ніж, кинувся в бік ОСОБА_6 , який стояв обличчям до нього на відстані близько півтора метра. ОСОБА_6 , захищаючись від дій ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав потерпілому один удар кулаком правої руки в ліву частину голови, від чого той упав на ліжко, випустивши з рук ніж. Допомігши ОСОБА_7 підвестись, ОСОБА_6 сів поруч з ним на ліжко по ліву від нього сторону, тримаючи при цьому його ліву руку своєю правою рукою. В ході розмови, що відбулася між ними, ОСОБА_7 в нецензурній формі образив ОСОБА_6 , на що останній умисно повторно наніс потерпілому кулаком лівої руки не менше двох ударів в праву частину голови, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді субдуральної гематоми в правій скроневій ділянці охоплюючи праву лобну та право потиличну ділянки головного мозку; крововиливу у м`які тканини голови лобно-скроневої ділянки зліва та у м`яку мозкову оболонку правої лобної ділянки; перелому кісток носа; синців, що розташовані навколо правого ока, з розповсюдженням на праву стінку носа та праву скроневу ділянку, у внутрішньому куті лівого ока, з розповсюдженням на нижню повіку лівого ока, в лобно-скроневій ділянці зліва;, які по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Заподіяне ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді тупої травми голови призвело до виникнення субдуральної гематоми та ускладнилося здавленням речовини головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 17 - 20 години.

У касаційній скарзі прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення судом кримінального процесуального закону. Вважає винуватість ОСОБА_6 доведеною. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який касаційну скаргу не підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Доводи у касаційній скарзі прокурора про необґрунтоване виправдання ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними.
З матеріалів справи убачається, що суд належним чином проаналізував зібрані органами досудового розслідування докази і відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України вказав, з яких підстав він дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
Згідно встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, які узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, 20 грудня 2013 в будинку ОСОБА_7 в с. Пелагеївка виникла конфліктна ситуація між господарем та ОСОБА_6 . Останній прийшов до будинку на вимогу ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вже наніс тілесні ушкодження своїй співмешканці ОСОБА_10 та односельцю ОСОБА_11 . В ході сварки ОСОБА_7 схопив кухонного ножа та кинувся на ОСОБА_6 , який захищаючись від нападу завдав удари ОСОБА_7 кулаком правої руки в область голови.
Обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що коли потерпілий, несподівано схопивши зі столу кухонний ніж, довжина леза якого близько 15 см, кинувся в його сторону, він сприйняв такі дії як реальну загрозу його життю та здоров`ю, тому виключно з метою самозахисту та відвернення посягання завдав йому лише два удари правою рукою по обличчю. При цьому умислу на спричинення ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, що потягло його смерть, не мав, а лише вжив невідкладних заходів для негайного припинення небезпечного посягання потерпілого, який на висловлені зауваження припинити неправомірну поведінку не реагував, а тому вважає, що діяв у стані необхідної оборони.
Суд вказав на незмінність і послідовність показань ОСОБА_6 та взяв їх до уваги. Виходячи з конкретних обставин справи, а саме протиправної і агресивної поведінки ОСОБА_7 безпосередньо перед подією, з урахуванням того, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та озброєний ножем накинувся на ОСОБА_6 , який перебуваючи в обмеженому просторі сприймав напад як реальну загрозу його житло та здоров`ю, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірний захист ОСОБА_6 від небезпечного посягання ОСОБА_7 шляхом заподіяння йому необхідної і достатньої шкоди відповідно до небезпечності посягання.
Предметом дослідження в судовому засіданні були і докази, на яких ґрунтується обвинувачення, зокрема показання свідка ОСОБА_12 та дані висновків судово-медичних експертиз.
При цьому суд вказав, що не приймає до уваги свідчення свідка ОСОБА_12 , надані ним суду 20 березня 2014 року, щодо умисного спричинення ОСОБА_6 ще двох ударів кулаком лівої руки в праву частину голови потерпілого, так як дані свідчення були надані ОСОБА_12 з огляду на сформовану у нього працівниками правоохоронних органів особисту заінтересованість у доведеності обвинувачення у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 саме ОСОБА_6 .
Будучи допитаним у судовому засіданні 29 вересня 2014 року, свідок ОСОБА_12 ствердів, що попередні показання про те, що ОСОБА_6 окрім двох ударів з метою самозахисту після нападу потерпілого з ножем умисно завдав йому ще удари кулаком лівої руки у голову, давав під психологічним тиском працівників правоохоронних органів, не усвідомлюючи реальні наслідки своїх дій та ситуацію, у якій опинився ОСОБА_6 . Пояснив, що кімната, де відбувалися події, погано освітлена, мала і повністю заставлена меблями, що обмежувало оглядовість подій, які відбувались, з веранди. Тому не може чітко відтворити механізм нанесення ударів потерпілому, загальна кількості яких не перевищувала двох.
Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_12 та дані протоколів слідчих експериментів за участю цього свідка, суд обґрунтовано взяв до уваги саме ці показання, дані ОСОБА_12 під час судового розгляду 29 вересня 2014 року, умотивувавши у вироку належним чином, чому відкидає його попередні показання.
Що стосується даних висновків судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які спричинені не менш трьома ударами в короткий проміжок часу, то як зазначено у вироку, вони підтверджують наявність тілесних ушкоджень у особи, а не особу чи осіб які могли спричинити вказані тілесні ушкодження, а тому у даному випадку не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_6 .
З показань судово-медичного експерта, який був доповідачем при проведенні комісійної судово-медичної експертизи, вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 були спричинені в короткий проміжок часу, який може визначатись до 3- 4 годин.
Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_7 виявлені також інші тілесні ушкодження, зокрема у вигляді опіків тіла в області від живота до верхньої частини нижніх кінцівок.
Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та інших, які не були безпосередніми очевидцями вищевказаної події, підтверджують перебування ОСОБА_6 у будинку на прохання близьких родичів ОСОБА_7 , а також на вимогу самого ОСОБА_7 , та містять вкрай негативну характеристику потерпілого, який мав запальний характер, зловживав алкогольними напоями, після чого становився агресивним, нецензурно лаявся, застосовував фізичне насильство до членів сім`ї та сторонніх осіб. Натомість, ОСОБА_6 свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 характеризували виключно з позитивної сторони.
Відповідно до вимог закону визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Отже, суд у вироку дав аналіз усім наявнім у справі доказам і прийшов до правильного висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в нанесенні потерпілому двох ударів правою рукою по обличчю виключно протягом часу здійснення на нього озброєного нападу, вчинені у стані необхідної оборони, повною мірою відповідають небезпечності посягання й обстановці захисту. При цьому належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть останнього, відсутні та вичерпана можливість збирання додаткових доказів.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, провів судове слідство, дослідив наявні докази, та враховуючи неможливість допиту свідка ОСОБА_12 при апеляційному розгляді, оскільки сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку даного свідка, дійшов вірного висновку про те, що суд першої інстанції повно і всебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував надані сторонами кримінального провадження докази, які перевірив і належним чином оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку. Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.
Вивченням матеріалів кримінального провадження даних, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не встановлено.
Підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 8 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ий