Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
17 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Чорткова Тернопільської області, розлученого, судимого 21.12.2004 року Апеляційним судом Тернопільської області за п.4, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 14 років,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого- ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 та звільнено останнього умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 21.12.2004 року.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вказану ухвалу у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення. Вказує, що суд І інстанції не врахував застосовані до ОСОБА_5 стягнення, які не погашено у встановленому законом порядку. Зазначає, що ОСОБА_5 подано до суду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, однак суд звільнив останнього умовно-достроково від відбування призначеного покарання чим вийшов за межі клопотання.

В запереченнях засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки вважає її необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що останнє стягнення на нього було накладено 23.01.2015 р., інші стягнення погашені у встановленому законом порядку. Доводить, що окрім стягнення він мав 7 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просить скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 про залишення ухвали суду без зміни, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, вивчивши матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення має бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, який передує розгляду клопотання.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 21.12.2004 року ОСОБА_5 засуджений за п.4, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України (умисний особливо тяжкий злочин) до позбавлення волі на строк 14 років.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Початком строку відбування ОСОБА_5 покарання є 28.07.2004 р., формальною датою настання умовно дострокового звільнення останнього згідно ст.81 КК України є 28.01.2015 р (а.с.9). До настання строку умовно дострокового звільнення, 23.01.2015 р. ОСОБА_5 було оголошено попередження за порушення санітарно-гігієнічних вимог, що є на думку колегії суддів незначним. Більш того, вказане стягнення згідно положень ч.14 ст.134 КВК України на час апеляційного розгляду погашене.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суд врахував те, що останній відбув 3/4 строку призначеного покарання, розкаюється у вчиненому злочині, сумлінно ставиться до праці, не являється суспільно небезпечним, має 7 заохочень.
В судовому засіданні ОСОБА_5 показав, що з 2009 року по день виникнення права на умовно-дострокове звільнення він працював у дві зміни в цеху по виготовленню бруківки, чим довів своє виправлення. Накладені на нього стягнення є незначними та не характеризують його як суспільно-небезпечну особу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд звільнив ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування призначеного покарання чим вийшов за межі клопотання , оскільки відповідно до технічного запису судового засідання останній просив застосувати щодо нього саме положення ст. 81 КК України, а не ст.82 КК України.
Більше того, як вбачається із технічного запису судового засідання прокурор проти задоволення клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не заперечував.
За таких обставин висновки суду про те, що ОСОБА_5 , відбувши 3/4 строку призначеного покарання, своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовне-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими, а тому рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання відповідає вимогам ст. 81 КК України.
Підстав для скасування ухвали колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3