АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2130/15 Справа № 183/8288/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002432 від 05 липня 2014 року, за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та першого заступника прокурора області ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого в буд. АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9

Встановила:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернулись ОСОБА_6 та перший заступник прокурора області ОСОБА_7 з апеляційними скаргами на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 погоджуючись з тим, що ним були спричинені тілесні пошкодження потерпілій ОСОБА_9 , вказує на обставини при яких він спричинив тілесні пошкодження останній, просить вирок суду змінити, пом`якшивши призначене йому покарання, замінивши обмеження волі на штраф. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, тяжкості покарання, та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції, при ухваленні вироку залишив поза увагою і не дав ніякої правової оцінки поведінці потерпілої ОСОБА_9 , яка спровокувала його на нанесення їй тілесних ушкоджень.

Крім того зазначає, що на протязі 3 років подружнього життя з колишньою дружиною ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_9 постійно втручалася в їх відносини, систематично принижувала його гідність, наносила йому побої, вимагала від нього кошти на її утримання. В результаті чого потерпіла довела його до тяжкого психологічного стану і самогубства.

Звертає увагу, що при ухваленні вироку, суд не взяв до уваги його щире каяття.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через суворість. Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 , залишив поза увагою наявність підстав до застосування положень ст.69-1 КК України, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_6 , 04 липня 2014 року близько 15 год. 15 хв. прийшов за своїм місцем проживання на територію домоволодіння АДРЕСА_2 щоб вирішити сімейні проблеми з дружиною ОСОБА_10 . Зайшовши у двір побачив, що його речі знаходяться на подвір`ї, а дружина та її мати (його теща) ОСОБА_9 відсутні. Через деякий час повернулася теща ОСОБА_9 разом з його матір`ю - ОСОБА_11 . В цей момент між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, в результаті якої обвинувачений умисно наніс потерпілій не менше трьох ударів кулаками обох рук по голові та один удар коліном правої ноги в область грудної клітини, в результаті яких останній були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та без такого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , думку прокурора, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 , вказуючи в апеляційній скарзі, що злочин вчинив в тяжкому психологічному стані, викликаному неправомірною поведінкою потерпілої, не в повній мірі усвідомлював і контролював свої дії по відношенню до ОСОБА_9 , разом з тим при апеляційному розгляді кримінального провадження не заявляв клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити зазначені обвинуваченим обставини.

З врахуванням викладеного, суд виходить з обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які встановлені судом першої інстанції і які, фактично, не оспорюються як обвинуваченим та і прокурором. Учасниками кримінального провадження також не оскаржується доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, а тому суд, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, вказані обставини не перевіряє.

Колегія суддів не може визнати такими, що ґрунтуються на законі, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині пом`якшення йому покарання та призначення покарання у виді штрафу.

Перелік основних видів покарання за кримінальне правопорушення встановлений ст. 51 КК України. Відповідно цьому переліку, дійсно, вид покарання у вигляді штрафу є більш м`яким покаранням у порівнянні з іншими видами покарань.

Разом з тим, наполягаючи на призначенні покарання у виді штрафу, обвинувачений ставить питання про призначення собі реального покарання, що погіршує його становище, в той час, як судом до нього застосовані вимоги ст.75, 76 КК України і він звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом встановленого судом іспитового строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасований у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

За таких обставин апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, оскільки не узгоджуються з положеннями вищезазначених положень кримінального процесуального закону.

Разом з тим, доводи прокурора щодо не правильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність , що потягло за собою невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, заслуговують на увагу.

Згідно ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вказані вимоги закону судом виконані не в повній мірі.

Так, відповідно до ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається із санкції ч.2 ст.125 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк до двох років є найбільш суворим покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, повне визнання своєї вини, задовільну характеристику, знаходження на утриманні малолітньої дитини, відсутність судимості, пом`якшуючі обставини, до яких відніс щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, та прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з застосуванням ст.75 КК України. Разом з тим, призначення ОСОБА_6 максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на думку колегії суддів, не відповідає принципам законності і справедливості, в зв`язку з чим вирок суду, в частині призначення покарання, підлягає зміні.

Так, як зазначив суд у вироку, ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, що віднесено судом до пом`якшуючих обставин (п.п ч.1 ст.66 КК). В кримінальному провадженні не заявлений цивільний позов, разом з тим, як вбачається з журналу судового засідання, обвинувачений в добровільному порядку відшкодував потерпілій завданий збиток, передавши їй 500 грн. за пошкоджену « болгарку», що не заперечувала остання. Вказана обставина, відповідно до п.2 ч.1 ст. 66 КК України, є пом`якшуючою покарання .

Зазначене давало суду підстави, при призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, застосувати положення ст.69-1 КК України. Проте, вказані обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, і призначив обвинуваченому за даним законом два роки обмеження волі, що перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.125 КК України - до двох років обмеження волі.

Крім того, судом встановлено, що на утриманні обвинуваченого знаходиться малолітня дитина, що також є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого. Приймаючи до уваги сукупність обставин, які пом`якшують покарання та дані , які характеризують особу ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з позицією прокурора, що виправлення обвинуваченого можливо за коротший термін, ніж 2/3 максимального строку покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України, із застосуванням положень ст. 75,76 КК України, а саме, зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Таким чином, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосував кримінальний закон, що у відповідності до ст.413 КПК України тягне за собою скасування або зміну судового рішення. Тому колегія суддів вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні, а строк призначеного йому покарання за ч. 2 ст.125 КК України, з врахуванням зазначених судом обставин, на підставі ст.69-1 КК України належить знизити з 2 років до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3.4 ст.76 КК України, про що просить прокурор в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 - в частині призначення покарання змінити.

ОСОБА_6 пом`якшити покарання за ч.2 ст.125 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків відповідно до п.п.2,3,4 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4