У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні 16 лютого 2016 року в м. Києві заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 28 липня 2009 року щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2009 року ОСОБА_2 засуджено за частиною другою статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк три роки; за пунктом 7 частини другої статті 115 КК до позбавлення волі на строк чотирнадцять років. На підставі статті 70 КК остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 28 липня 2009 року зазначений вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_2 подав до Верховного Суду України заяву, в якій порушує питання про перегляд ухвали касаційного суду від 28 липня 2009 року щодо нього на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Обґрунтовуючи свою заяву, засуджений вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним

Провадження № 5-53 кз 16

Доповідач : ОСОБА_3

обставинам справи. Вважає, що висновки суду апеляційної інстанції, з якими погодився касаційний суд, не підтверджено доказами, дослідженими у судовому засіданні. Зазначає, що за відсутністю у нього умислу на вбивство потерпілого, були усі підстави для кваліфікації його діяння за частиною другою статті 121 КК. Просить скасувати ухвалу касаційного суду щодо нього і направити справу на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

На підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, засуджений ОСОБА_2 долучив до заяви копії ухвал Верховного Суду України від 10 вересня 2009 року, постановлену ним, як судом касаційної інстанції, та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає.

Згідно зі статтею 444 КПК, Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначених у статті 445 КПК, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до вимог статей 448, 449 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України серед іншого зазначаються обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу, вимоги особи, яка її подає та додаються копії різних за змістом судових рішень.

Так, пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, саме на який посилається в заяві засуджений, передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Однак, у своїй заяві ОСОБА_2 не наводить жодних обґрунтувань, які б свідчили про неоднаковість застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, що зумовило ухвалення касаційним судом різних за змістом судових рішень, та не надає ухвал касаційного суду для порівняння з цієї підстави.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви, засуджений ОСОБА_2 фактично зазначає у ній про неоднакове застосування касаційним судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

До того ж, доводи заявника зводяться виключно до твердження про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильної оцінки судами його діянь та недоведеності винуватості у вчиненні злочину, за яким його засуджено, що не може бути предметом перегляду Верховного Суду України в порядку глави 33 КПК. Отже, вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України судових рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Крім цього, долучене до заяви засудженого рішення касаційного суду від 15 грудня 2015 року, надане ним для порівняння, отримане не з Єдиного державного реєстру судових рішень, а має невідоме походження, що позбавляє Верховний Суд України можливості вважати його достовірним.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана засудженим заява про перегляд ухвали Верховного Суду України від 28 липня 2009 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи щодо ОСОБА_2 до провадження Верховного Суду України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 445, 448, 449, 451 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_2 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Верховного Суду України від 28 липня 2009 року щодо нього.

С у д д і:

ОСОБА_4ОСОБА_5 ОСОБА_3