Справа №11-596/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня «07» дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Безверхого О.М.,

суддів - Гончарова М.В., Борсая В.М.

з участю прокурора - Ворфоломеєвої Н.П.,

засудженого - ОСОБА_2,

потерпілої- Яковенко Т.Я.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2, на вирок Зарічного районного суду м. Суми від ЗО грудня 2009 року, яким, -

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Суми, вул. Р.-Корсакова, 4, кв. 35 пенсіонер, раніше не судимий

засуджений за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

У відповідності з вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений за те, що 03 листопада 2007 року близько 21 години, знаходячись за місцем свого проживання в кв. 35 буд. 4 по вул. Р.-Корсакова в м. Суми під час сварки з колишньою дружиною потерпілою ОСОБА_3 наніс останній декілька ударів руками в лівий бік тіла, заподіявши забій лівої половини грудної клітини, чим причинив потерпілій умисні легкі тілесні ушкодження.

У поданій апеляції засуджений ОСОБА_2 вказує на те, що він не причетний до побиття потерпілої ОСОБА_3. Вважає, що доказів його винності органами слідства не добуто. Також, посилається на те, що через скрутне матеріальне становище він не може відшкодувати заподіяну шкоду. Тому просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи і зміст апеляції, засудженого ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію, потерпілу ОСОБА_3, яка вказувала на те, що засуджений їй не відшкодував шкоду, міркування прокурора про залишення вироку суду без зміни, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню.

Доводи в апеляції засудженого про те, що він не причетний до побиття ОСОБА_3, є безпідставними.

Ці заперечення ОСОБА_2 перевірялися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_3 показала, що 03 листопада 2007 року, близько 23 години, між нею та бувшим чоловіком ОСОБА_2 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_2 побив її, наніс удари кулаками по спині та по бокам.

Оскільки показання потерпілої є послідовними та стабільними суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку, а заперечення засудженого про вчинення цього злочину розцінив як спробу уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину проти потерпілої ОСОБА_3 підтверджується слідуючими доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 показала, що в листопаді 2007 року їй зателефонувала ОСОБА_3 і попросила з нею зустрітися. Під час зустрічі, ОСОБА_3 розповіла про те, що 03 листопада 2007 року її побив колишній чоловік ОСОБА_2, і вона бачила в області спини ОСОБА_3 крововилив.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що є сином та донькою засудженого ОСОБА_2, показали, що 04 листопада вони дізналися від матері про те, що їх батько ОСОБА_2 побив їх мати і вони бачили в області спини матері тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_7, який працює хірургом лікарні №5 м. Суми, показав, що в листопаді 2007 року зі скаргами на біль в грудній клітині звернулася до нього ОСОБА_3, і під час її огляду, він виявив набряк грудної клітини в області 5-10 ребер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи тілесне ушкодження «забій лівої половини грудної клітини» кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження (т. 1, а.с. 41-42).

За висновком додаткової судово-медичної експертизи, механізм утворення тілесних ушкоджень продемонстрований ОСОБА_3 при відтворенні обстановки та обставин події співпадає з механізмом утворення і локалізацією тілесних ушкоджень, які були виявлені у потерпілої ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 46).

Отже, наведені докази, які суд дослідив та навів у вироку, спростовують доводи апеляції засудженого про його непричетність до побиття ОСОБА_3 і заподіяння їй умисного легкого тілесного ушкодження. Злочинні його дії суд правильно кваліфікував за ст. 125 ч. 1 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_2 покарання, то вирішення судом першої інстанції цього питання відповідає положенням, передбаченим ст. 65 КК України, оскільки судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також характеризуючі засудженого дані і інші наведені у вироку обставини.

Мотивованим і аргументованим вважає колегія суддів і вирішення судом заявлених у справі цивільних позовів, зокрема, стосовно визначення розміру стягнень на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляції засудженого на те, що суд не вирішив долю вилученого сейфу. Як убачається з постанови слідчого від 10 вересня 2008 року, вилучений металевий сейф за місцем'мешкання ОСОБА_2 виключений з переліку речових доказів по даній кримінальній справі і прийнято рішення про повернення цього сейфу ОСОБА_2. Отже, рішення по цьому питанню прийнято, і суд, додатково, не повинен вирішувати долю цього сейфу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд всебічно, повно і обєктивно дослідив докази по справі і обґрунтовано прийшов до висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

Разом з тим, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів звернула увагу на те, що ОСОБА_2 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності.

Як убачається з матеріалів справи, злочин вчинений ОСОБА_2 мав місце 03 листопада 2007 року. Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 (два) роки. Згідно ст. 12 КК України за класифікацією злочинів, злочин, передбачений ст. 125 ч. 1 КК України відноситься до невеликої тяжкості. Оскільки ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто, за злочин невеликої тяжкості, який було вчинено ним 03 листопада 2007 року, і на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції вже минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а саме 2 (два) роки з моменту вчинення злочину невеликої тяжкості, то він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Оскільки цей вирок не набув законної сили, то вирок підлягає скасуванню зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного і керуючись ст. 49 КК України ст.ст. 362, 366, 373, 376, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2009 року відносно ОСОБА_2 скасувати. На підставі ст. 49 ч. 1 п. 1 КК України звільнити його від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності і провадження у справі закрити.

Судді

ОСОБА_8

ОСОБА_1

ОСОБА_9