Єдиний унікальний номер 236/869/14-к
Номер провадження 11-кп/775/255/2015

УХВАЛА

Іменем України

1 жовтня 2015 року місто Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Артемівська Донецької області, громадянина України, українця, раніше судимого 06.09.2012 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст.186 ч.2, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням протягом іспитового строку 3 роки, який мешкає в будинку АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

встановив:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, і призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2012 року і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , апеляційна скарга щодо якого не подана.

Вирішено стягнути:

з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2109 гривень на відшкодування матеріальної шкоди і 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди;

з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2109 гривень на відшкодування матеріальної шкоди і 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди;

з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням криміналістичних експертиз по 1746 гривень 42 копійки з кожного.

Вирішено питання стосовно речових доказів у справі.

ОСОБА_7 визнано винними у тому, що він, будучи судимим за вчинення корисливого злочину, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 групою осіб незаконно заволоділи транспортним засобом за наступних обставин.

2 березня 2014 року приблизно о 04-й годині, перебуваючи на АДРЕСА_2 , побачили на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 транспортний засіб і вирішили заволодіти ним. Розподіливши між собою ролі, вони проникли на вищевказане подвір`я, відчинили ворота, виштовхали автомобіль ВАЗ-21013 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на проїжджу частину за межі подвір`я, де ОСОБА_10 сів на праве пасажирське сидіння, а ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля, за допомогою ключа, що був у замку запалення завів цей автомобіль, на якому вони удвох поїхали з місця вчинення злочину. Заволодівши, таким чином, вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпорядилися ним на свій розсуд і заподіяли потерпілому матеріальної шкоди на суму 9990 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок щодо нього і ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його показання про його непричетність до вчинення злочину, показання в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_11 , який стверджував, що він, тобто ОСОБА_11 , сам заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_12 . При цьому, суд безпідставно визнав доказами його вини показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які, на думку ОСОБА_10 , не можуть бути визнані достовірними і такими, що підтверджують його винуватість. Крім цього, посилається на безпідставність визнання потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , оскільки власником автомобіля є інша особа, на недоведеність розміру заподіяної матеріальної шкоди, а також на неправильність встановлення судом у вироку даних про його особу.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 і його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з наведених у скарзі підстав.

Прокурор прокуратури Донецької області ОСОБА_5 висловив думку про необхідність відхилення апеляційної скарги як необґрунтованої.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду не прибув в апеляційний суд і не повідомив про поважні причини свого неприбуття, що відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 обґрунтовані сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Твердження обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що останній сам, без участі ОСОБА_10 заволодів автомобілем з двору будинку потерпілого ОСОБА_12 , суперечать іншим доказам та обставинам справи.

Обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не заперечували в судовому засіданні того, що вони обидва були затримані працівниками міліції під час руху на викраденому у потерпілого ОСОБА_12 автомобілі вранці 2-го березня 2014 року, тобто, через декілька годин після викрадання цього автомобілі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_10 , пояснила, що на даний час вона не пам`ятає подій, що мали місце в ніч з 1 на 2 березня 2014 року, однак підтвердила те, що наступного дня, тобто 3 вересня 2014 року, вона була допитана слідчим, якому дійсно пояснила, що її син ОСОБА_7 , з яким вони проживають в одному будинку, не ночував дома в ніч з 1-го на 2 березня 2014 року.

Наведені обставини спростовують твердження обвинувачених про те, що ОСОБА_10 в ніч з 1 на 2 березня 2014 року ночував дома і не перебував на місці злочину разом з ОСОБА_11 .

Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_9 , в ніч з 1 на 2 березня 2014 року з двору його будинку було викрадено його автомобіль ВАЗ-21013. Оглянувши своє подвір`я, він виявив сліди взуття двох осіб з обох сторін від слідів протекторів коліс автомобіля. Також потерпілий пояснив, що автомобіль не міг виїхати заднім ходом без запуску двигуна автомобіля, як про це стверджував обвинувачений ОСОБА_11 , і одна людина не могла виштовхнути автомобіль зі двору, оскільки від воріт двір має ухил в глибину подвір`я, а на лінії воріт є бар`єр висотою 10 сантиметрів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що ці показання не могли бути взяті до уваги судом, через те що вони є припущеннями потерпілого, є безпідставними, оскільки вказаний потерпілим рельєф подвір`я відповідає даним протоколів огляду місця події та слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 .

При проведенні слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_11 також встановлено, що він не зміг відтворити виїзд автомобіля на задній передачі без запуску двигуна автомобіля або одноособове виштовхування ним автомобіля з двору потерпілого, про що він стверджував у своїх показаннях, заявивши, що він не може цього зробити, що також підтверджує показання потерпілого про неможливість виконання таких дій однією особою і неправдивість тверджень обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що останній сам заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_12 .

Крім цього, допитані судом свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 пояснили, що в ніч з 1 на 2 березня 2014 року вони йшли по вулиці Партизанській в селищі Ямпіль і у цей час повз них без зупинки проїхав автомобіль ОСОБА_12 , який вони добре знають. Їх здивувало, що ОСОБА_18 не зупинився і не привітався з ними. В салоні автомобіля, крім водія, на передньому пасажирському сидінні вони бачили ще одну особу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про неправдивість показань цих свідків, оскільки в темний час доби неможливо побачити осіб, що знаходяться в салоні автомобіля, є безпідставними, оскільки під час проведення слідчого експерименту було встановлена можливість побачити силует людини на передньому пасажирському сидінні автомобіля потерпілого у темний час доби, що свідчить про правдивість показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

Усі наведені обставини та докази були досліджені судом першої інстанції з участю сторін, проаналізовані у вироку з належною оцінкою усіх обставин і доказів, на підставі чого суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у незаконному заволодінні ним автомобілем потерпілого ОСОБА_12 за попередньою змовою, групою осіб з ОСОБА_11 . Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про безпідставність його засудження не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки ці доводи суперечать фактичним обставинам та доказам у справі.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про безпідставність визнання потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , оскільки власником автомобіля є інша особа, про недоведеність розміру заподіяної матеріальної шкоди, а також про неправильність встановлення судом у вироку даних про його особу.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_9 володіє автомобілем на законних підставах за довіреністю від власника автомобіля. Крім цього, згідно примітки до ст.289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Тому на оцінку дій особи, яка незаконно заволоділа транспортним засобом, не впливає те, хто є власником транспортного засобу.

Розмір заподіяної потерпілому шкоди встановлений судом на підставі досліджених доказів, втому числі, висновку авто товарознавчої експертизи, згідно якої ринкова вартість викраденого автомобіля становила 9990 гривень, а вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 4219 гривень і саме остання сума врахована судом при визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

Неправильність вказівки у резолютивній частині вироку даних про особу ОСОБА_10 усунута судом першої інстанції шляхом винесення ухвали про виправлення описки в порядку, передбаченому ст.379 КПК України, а відсутність у вироку вказівки на номер кримінального провадження відповідно до вимог ст.412 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і не тягне скасування або зміну вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ст.289 ч.2 КК України, міра покарання йому призначена в межах санкції цієї норми закону, а з урахуванням того, що цей злочин, який є тяжкими, він вчинив в період іспитового строку при звільненні його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за попереднім вироком суду, остаточне покарання йому обґрунтовано призначено за сукупністю вироків, за правилами встановленими ст.71 КК України.

Тому вирок щодо ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, через що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ця ухвала набирає законної силу з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: