Дата документу Справа № 323/872/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/180/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/872/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.296 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001590 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Мала Токмачка, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.05.2004 року Ленінським районним судом за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 07.02.2006 року Орджонікідзевським районним судом за ч.2 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці;

- 09.09.2010 року Ялтинським міським судом АР Крим за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.122, ч. ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 17.02.2015 року Оріхівським районним судом Запорізької області ч.2 ст.307 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання призначеного ОСОБА_8 за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2015 року шляхом поглинення більш суворим покарання менш суворого покарання, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Також цим вироком засуджений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.3 ст.296 КК України, у відношенні якого, зазначений вирок не оскаржується.

Згідно вироку, 12.12.2014 року близько 20 годин 20 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля кафе-бару «Янтар», яке розташоване по вул. Миру, 287 в с. Мала Токмачка, Оріхівського району, Запорізької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно групою осіб разом із ОСОБА_9 , умисно, з хуліганських спонукань, виражаючись гучною грубою нецензурною лайкою на адресу потерпілого, в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно нанесли удари руками та ногами по тілу ОСОБА_7 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які супроводжувались закритим переломом кісток носа та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, перелом коронки 1-го зубу верхньої щелепи зліва, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності менш ніж на 10% та тільки за наслідком втручання сторонніх осіб перестали вчиняти незаконні дії.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи вирок в частині, що стосується ОСОБА_9 , а також в частині фактичних обставин події, доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_8 вважає, що вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.10.2015 відносно ОСОБА_8 є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного особі покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.10.2015 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. З ст. 296 КК України - скасувати в частині призначеного особі покарання, у зв`язку із невідповідністю такого покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2015р., яким останнього засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням на 3 роки - виконувати самостійно.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.10.2015р. в частині обвинуваченого ОСОБА_9 та призначення останньому покарання - залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема і в останньому слові, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене повторно групою осіб. Ці злочинні дії засудженого кваліфіковані судом за ч.3 ст.296 КК України і за цим законом йому було призначено 5 років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Проте, таке рішення суду першої інстанції, як правильно зазначено у апеляційній скарзі прокурора, не можна визнати обґрунтованим, бо відповідно до вимог ст.65 КК України, покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, і лише з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають для цього підстави, особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому суду слід було мати на увазі, що тяжкість злочину мала бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою, що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Суд першої інстанції не надав оцінки поясненням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, крім іншого, зазначили, що коли вибили з рук ОСОБА_9 цеглину, якою останній намагався вдарити ОСОБА_7 , підбіг з ножем ОСОБА_8 та почав кричати, що «всіх поріже», що створило не тільки реальну загрозу для життя і здоров`я потерпілого, а й для оточуючих.

Більш того, свої протиправні дії обвинувачені припинили не через усвідомлення наслідків скоєного, а у зв`язку із їх припиненням сторонніми особами, вказане свідчить про особливу зухвалість дій обвинувачених, нехтування елементарними правилами поведінки в суспільстві, злісну антигромадську поведінку, зневажливе ставлення до оточуючих та до людського життя та здоров`я.

Крім того, визнання ОСОБА_12 лише частково своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину свідчить про відсутність розкаяння, почуття провини за скоєне, розуміння наслідків вчиненого та бажання залагодити провину.

Також, судом належним чином не враховано, що засуджений офіційно не працевлаштований, сталого джерела заробітку не має, раніше неодноразово судимий, у тому числі за хуліганство, що свідчить про те, що особа не бажає ставати на шлях виправлення, навпаки, продовжує вчинення тотожних злочинів, що свідчить про схильність до порушення загальноприйнятих норм поведінки та аморального способу життя.

Згідно з п. 23 абз. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосовано звільнення на підставі ст.75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, повного чи часткового складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Разом з тим, колегія суддів враховує те, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції не наполягав на суровій мірі покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , тому колегія вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_8 в межах санкції ст.296 ч. 3 КК України, але нижче, чим прохав прокурор.

За таких підстав колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, на які суд першої інстанції послався у вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст. 296 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2015р., яким останнього засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням на 3 роки виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту фактичного затримання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4