Справа № 729/1049/15-к
1-кп/729/89/15 р.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 р.
Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000256 відносно ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 185 , ч.3 ст. 186 КК України, -
встановив:
До Бобровицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000256 відносно ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 185 , ч.3 ст. 186 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні , вважає обвинувальний акт таким , що відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 зазначили , що є підстави призначити провадження до судового розгляду.
Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилася, просить провести його без її участі.
Заслухавши думку прокурора, потерпілого , обвинуваченого , перевіривши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і в ньому не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені між собою.
При цьому обвинувачення згідно з п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння , передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунете в порядку , встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення ( суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну та об`єктивну сторону ) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення , відповідно до обвинувального акта , суд здійснює судовий розгляд , як це передбачено вимогам ст. 337 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України ,при цьому не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення кожне окремо або в їх сукупності перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст.2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема , п.5 ч.2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення ,які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення , відповідно до вимог ст. 91 КПК України , визнається такими обставинами , які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті.
Отже у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення , окрім події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця , способу та інших обставин його вчинення , вказуються й особи, винуваті у його вчинені.
За правилами ст.. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Так у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення у обвинувальному акті зазначено , що ОСОБА_5 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_7 , матеріали якого виділені в окреме провадження . На погляд суду , зазначення в обвинувальному акті про вчинення злочину у співучасті з ОСОБА_7 з наведенням конкретних дій цієї особи , за відсутності відображення даних ,що його вину доведено і встановлено обвинувальним вироком , що набрав законної сили , є порушенням однієї з засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження відповідно до ст. 17 КПК України ,яка випливає зі ст. 62,129 п.3 Конституції України, п.2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року , ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року за змістом, яких кожна особа вважається невинуватою у вчинені злочину ( кримінального правопорушення ) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду ,що набрав законної сили.
Стаття 2 КПК України визначає ,що завданням кримінального провадження є захист особи , суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав , свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого , повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний , хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений ,жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура .
При цьому ст. 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню ,доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі « Абрамян проти Росії « від 09 жовтня 2008 року зазначив,що у тексті підпункту « а « п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі , стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19.12.1989 р у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82 п.79).Крім того , суд констатував ,що положення підпункту « а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті у кримінальній справі надання повної , детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно , про правову кваліфікацію , яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі « Пелісьє та Сассі проти Франції « п.52) .
Положенням ст. 217 КПК України визначається порядок об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування , де чітко вказано , що матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Із обвинувального акта вбачається, що відносно ОСОБА_7 матеріали виділені в окреме провадження, при цьому відсутнє обґрунтування такого виділення, що є порушенням вимог ч.4 ст. 217 КПК України, оскільки воно на думку суду могло негативно вплинути на повноту досудового розслідування та в подальшому на судовий розгляд кримінального провадження .
Не дивлячись на те ,що відповідно ст.338 КПК України, прокурор вправі змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, але у суду не має на то законних підстав, передбачених чинним законодавством у підготовчому судовому засіданні керуватися майбутньою думкою прокурора, та передбачити в подальшому його позицію , оскільки це не обов`язок прокурора , а тільки його право, тому з метою не порушення права на захист учасників судового процесу , суд приходить до обґрунтованого висновку про неможливість призначення обвинувального акту до розгляду в судовому засіданні .
Таким чином , оскільки щодо кожного учасника кримінального провадження повинна бути проведена належна правова процедура, що чітко визначена кримінально правовим законодавством та враховуючи загальні засади кримінального процесуального законодавства, відповідно до яких , якщо дані про наявність ознак злочину встановлені щодо особи , яка притягнута до кримінальної відповідальності , але не є обвинуваченим у конкретній справі , суд не вправі у вироку чи в інших судових рішеннях допускати висловлювання та судження , які можуть бути оцінені, як визнання особи винною у вчинені злочину, суд вважає ,що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 не відповідає вимогам кримінально процесуального закону, а саме ст. 291 КПК України, вказані в ухвалі суду недоліки є істотним порушенням вимог закону, зокрема права на захист, та не було дотримано в повній мірі вимоги презумпції невинуватості.
Керуючись ст. ст. 314, 372, 395 КПК України, суд,-
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000256 від 24.06.2015 року, повернути прокурору прокуратури Бобровицького району ОСОБА_3 для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Суддя