Справа № 2214/2361/2012
Провадження № 1/682/7/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2013 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Маршал І.М.,

секретарів Мелашенко О.В., Сич Т.Т.

прокурора Роговського Р.І.,

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

з участю педагога ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця,ІНФОРМАЦІЯ_3, вдівця, не працюючого, на утриманні має матір пенсійного віку, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, -

за ст. 126 ч. 1 КК України, -

встановив:

06 вересня 2011 р. в с. Крупець Славутського району Хмельницької області, поряд з будинком № 120 по вул. Б. Хмельницького, в денний час , ОСОБА_4 умисно наніс побої утримуючи правою рукою за плече та вдаривши тричі лівою рукою по голові, - малолітньому ОСОБА_5, які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Підсудній ОСОБА_4 винним себе не визнав і показав, що 06.09.2011 р. він займався господарськими справами у дворогосподарстві в с. Крупець по вул. Б. Хмельницького, 120. Його мати ОСОБА_6 пішовши до виходу із двору на вулицю, де росте груша, крикнула кілька разів ОСОБА_5, щоб він зліз із груші, де той уже нарвав груш, приставивши велосипед до дерева груші і вилізши таким чином на дерево. Дітей біля груші було кілька, але вони усі повтікали, коли він вийшов із двору. ОСОБА_5 зліз із дерева, 2/3 ранця були заповнені грушами, які ще не достигли. Він взяв його за плече правою рукою, щоб він не втік, хлопчик при цьому намагався його вдарити ногою. І на це він лівою рукою дав два запотиличники для ОСОБА_5 Хлопчик не падав. Його дії зупинила мати ОСОБА_6, сказавши, що сама розбереться і щоб він йшов у двір. Надалі він пішов у двір, що далі відбувалося він не бачив. Зі слів своєї матері, знає, що сусідка ОСОБА_7 покликала потерпілого, він попросив у ОСОБА_6 ще грушок, і пішов із велосипедом до двору ОСОБА_8 Вважає, що вчинив не педагогічно, не стримавши своїх емоцій. Знає також, що згодом приїхала карета швидкої допомоги та забрала ОСОБА_5 в лікарню. Згодом приїхала ОСОБА_5 і усіляко називала його матір. Він намагався спершу примиритися із потерпілим, але цього не вдалося зробити, бо мати потерпілого хлопчика спершу зажадала від нього 3 000 грн., згодом 5 000 грн., а потім взагалі відмовлялася від примирення.

Незалежно від невизнання вини підсуднім, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в ході судового слідства доказів.

Так, малолітній потерпілий ОСОБА_5 показав, що того дня він із чотирма однокласниками їхали велосипедами зі школи. Він зупинився, щоб взяти під деревом одну грушку. Хлопці теж збирали груші. На дерево ніхто не вилазив. Коли вийшла мати підсуднього і почала сваритися, то хлопці втекли, а він хотів взяти велосипед і втекти, але до нього підійшов ОСОБА_4 взяв його за куртку і вдарив лівою рукою по обличчю. Скільки саме разів його вдарили він не памятає. Він плакав, бо йому було боляче. Сусідка підсуднього ОСОБА_7 почала кричати, щоб він його відпустив. І ОСОБА_4 відпустив його, штовхнувши, при цьому і він впав на землю. Він пішов до ОСОБА_7 на подвіря, бо та його покликала, а велосипед залишився на місці, де його бив підсудній. Йому стало не добре, боліла голова, ОСОБА_7 сказала йому, щоб він приліг і вона полила його водою, він втратив свідомість. Після цього він пять днів був у лікарні, а потім не ходив в школу і був вдома, бо у нього все боліло.

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона бачила у вересні 2011 р. біля 15 год., навпроти свого двору, як під грушку прибігли діти. Один хлопчик з велосипедом, поставив його під грушею і підстрибнув, щоб дістати грушку, але не дістав. З двору вибігла ОСОБА_6, діти втекли, а потерпілий пішов до велосипеда. Затім вийшов підсудній і три рази вліпив потерпілого під вухо, по голові. Мати підсуднього йому на те нічого не казала. Це все почула сусідка ОСОБА_7 і сказала підсудньому , що розповість батьку хлопчика, на що ОСОБА_4 сказав, : ну і кажи і пішов у двір. Раїса забрала потерпілого, а вона сказала для ОСОБА_6, що за те їм буде тяжкий гріх, що за грушку дитину бити. Діти не взяли жодної груші, мати підсуднього торгує грушами на трасі і вона їх всі визбирує. Чи падав хлопчик вона не бачила, бо коли підсудній вдарив його тричі, він заступив їй хлопчика своєю спиною і більше вона нічого не бачила.

Свідок ОСОБА_7 показала, що у вересні 2011 року, коли діти по вулиці йшли зі школи, і вона вийшла на вулицю, то бачила як сусід ОСОБА_4 брав дитину за барки та бив. Підсудній наніс потерпілому 3-4 удари. Вона почала кричати і підходити. Підсудній покинув хлопчика, якого тримав за одяг, та пішов у двір, а мати ОСОБА_4 почала тягнути потерпілого і давати йому грушку. Вона покликала хлопчика, запитала у нього чи може він їхати, він похитав головою ні та впав на неї. Вона потягнула велосипед та повела хлопчика до себе у двір та поклала його в бесідці. Потерпілий не плакав, він був зляканий, а потім у нього почалася істерика, він хлипав. Він був грязний, вона його витерла і вмила і він втратив свідомість. Коли прийшов до тями то сказав, що його прізвище ОСОБА_5. У хлопчика обличчя було червоне, припухле, розбита одна щока. Вона ж тоді зателефонувала у сільську раду і повідомила, що сусід побив хлопчика. Згодом приїхала його мама. Потім швидка допомога.

Свідок ОСОБА_6 показала, що 06.09.2011 р. після обіду, вона була у своєму дворі та почула, як об пліт щось вдарило. Вона вийшла із двору і побачила, що на грушу спертий велосипед, на ньому сумку із грушами, а зверху на дереві сидить хлопчик. Інші діти втекли. Він не відповідав на її запитання, не дав їй сумку, але висипав груші, коли вона йому про те наказала. Із двору вийшов її син ОСОБА_4, і коли хлопчик зліз з груші, то підсудній правою рукою взяв його за комір, а лівою рукою вдарив дав 1 чи 2 запотиличники. Сусідка ОСОБА_7 покликала хлопчика до себе, він попросив її дати йому пару груш, вона дала йому їх, і він пішов сам і повів велосипед.

Як вбачається з дослідницької частини акту судово-медичного обстеження № 691 ( т. 1 а.с. 21) від 19.09.2011 р. за яким у потерпілого ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, 06.09.2011 р. ОСОБА_5 скаржився на загальну слабкість, головні болі, втрату свідомості. Зі слів побив незнайомий чоловік.

Аналізуючи наведене, суд доходить висновку про доведеність обвинувачення підсуднього у вчиненні злочину.

Судом кваліфікуються дії підсудної за ст. 126 ч. 1 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Призначаючи вид та міру покарання підсудньому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують його покарання.

Підсудній раніше не судимий і вчинив злочин, який класифікується як злочин невеликої тяжкості, вперше.

Суд бере до уваги, що за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, здійснює догляд за матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5

Обставин, які б помякшували покарання підсуднього, судом не встановлено.

Вчинення підсуднім злочину щодо малолітнього суд визнає обставиною, яка обтяжує його покарання.

З урахуванням наведеного та особи винного, суд вважає доцільним призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 940, 95 грн., в т.ч. витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн., 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та п.п.1,2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні цивільного позову суд бере до уваги, що підсуднім умисно були нанесені потерпілому, який є малолітньою особою, побої, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Приймаючи до уваги, що обєктивними доказами спричиненої матеріальної шкоди потерпілому підтверджується її розмір лише у 90 грн. ( т. 1 а.с. 182), то до відшкодування підлягає матеріальна шкода у розмірі 90 грн. Інші витрати, які позивач повязує із спричиненими злочином, обєктивними доказами не підтверджуються.

Щодо стягнення із підсудного ОСОБА_4 витрат по наданню юридичної допомоги, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 91, 93 КПК України в рамках кримінального провадження у справі відшкодуванню підлягають судові витрати та оплата послуг захисника підсудного, передбачені названими нормами закону. Витрати ж, на оплату юридичних послуг адвоката, понесені потерпілим, не відносяться до судових, тому не можуть бути стягнуті із засудженого ( п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із характеру діяння діями підсудного було завдано фізичного болю потерпілому, із глибини душевних страждань потерпілого, приймаючи до уваги наслідки отриманої психологічної травми із встановленням діагнозу лікарем-психіатром Гостра реакція на стрес, що засвідчується довідкою від 01.11. 2012 р. № 2681 ( т. 1 а.с. 205) та психолого-емоційні наслідки, що засвідчено довідкою від 25.10. 2012 р. ( т.1 а.с. 206) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що щодо стягнення моральної шкоди позовні вимоги слід задоволити у розмірі 1 600 гривень.

Керуючись ст. ст. 321-324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним за ст. 126 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити підсудньому ОСОБА_4 попередню підписку про невиїзд.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 90 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1600 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд на протязі 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя Маршал І. М.