Справа № 405/1443/16-к

11 лютого 2016 року м. Кіровоград
Прокурор під час розгляду клопотання підтримав.
Захисник, підозрюваний та заставодавець заперечили проти звернення застави в дохід держави, зазначивши, що ОСОБА_5 звертався до прокурора з листом, у якому просив дозвіл на залишення по роботі місце проживання, крім того зазначивши, що станом на 10-00 годину 20.01.2016 року застосований запобіжний захід перестав існувати, оскільки граничний термін його дії визначено рішенням слідчого судді.
Заслухавши доводи учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Термін дії тримання під вартою був продовжений ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2015 року до 10-00 години 20.01.2016 року. Вказане рішення апеляційним судом залишено без змін.
Встановлено, що 10 грудня 2016 року на спеціальний рахунок внесена сума застави, що визначена судом, у зв`язку із чим ОСОБА_5 звільнено з-під варти. Вказані обставини встановлені матеріалами клопотання та не заперечуються учасниками.
Заперечуючи проти задоволення клопотання захист наводить ту обставину, що повідомляв прокурора про виробничу необхідність залишити м. Дніпропетровськ.
До вказаних доводів слідчий суддя відноситься критично, виходячи з наступного.
Як оголошено в судовому засіданні апеляційного суду 15 жовтня 2015 року ОСОБА_5 роз`яснено, що у разі внесення застави, на нього покладаються обов`язки, зокрема без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися з м. Дніпропетровська.
Факт направлення листа з проханням залишити місце проживання, не свідчить про отримання дозволу слідчим, прокурором. Докази наявності дозволу захист під час розгляду не надав.
Щодо позиції захисту про те, що станом на 10-00 годину, 20.01.2016 року сплив термін застосованого запобіжного заходу слідчий суддя зазначає наступне.
Так, слідчим у клопотанні належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_5 був присутній 20, 21 та 22 січня 2016 року на АЗС у м. Знам`янка Кіровоградської області, що не заперечується учасниками, при цьому захист зазначає, що 20 січня 2016 року підозрюваний був на АЗС після 10 години.
Так, відповідно до положень ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як встановлено, ОСОБА_6 як заставодавець внесла 10 грудня 2015 року за ОСОБА_5 розмір застави, після чого останнього звільнено з-під варти.
Порядок звільнення особи з-під варти передбачений ст. 202 КПК України, зокрема у ч. 4 зазначено, що підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Разом з тим, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який до положень КПК України триває під час кримінального провадження до його зміни, скасування.
Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що після звільнення з-під варти, відносно ОСОБА_5 діяв запобіжний захід застава та додаткові обов`язки, які останній неодноразово порушував, що є підставою відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України для звернення застави в дохід держави.
Інших доводів захистом не наведено.
Керуючись ст. ст. 176-206, 370-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1