АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/7780/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/2132/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 5 жовтня 2015 р.,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Белгородського обласного суду Російської Федерації від 12 травня 1998 р.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за п.п. «а», «в», «д», «ж», «з», «к» ч.2 ст.105, ч.1 ст.30- п.п. «а», «д», «ж», «к», «н» ч.2 ст.105, п.п. «а», «в», «г» ч.2 ст.162, ч.3 ст.69 КК Російської Федерації до смертної кари з конфіскацією майна.
Ухвалою судової колегії з кримінальних справ ВСРФ від 4 серпня 1998 року зазначений вирок змінено, та виключено звинувачення за п. «д» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації.
Постановою Соль-Ілецького районного суду Оренбургської області Російської Федерації від 13 липня 2004 року виключено з вироку засудження за ч.1 ст.30, п.п. «а», «ж», «з», «к», «н» ч.2 ст.105 КК Російської Федерації кваліфікуючу ознаку, передбачену ч.2 ст.105 КК російської Федерації вчинене неодноразово та додаткове покарання конфіскацію майна.
Указом Президента Російської Федерації від 3 червня 1999 р. ОСОБА_8 помилуваний та засуджений до довічного позбавлення волі замість смертної кари.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 червня 2012 р. вирок щодо ОСОБА_8 приведено у відповідність до КК України та його засуджено за п.п. 1, 2, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, п.п.1, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187, ст.69, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2012 року вищезазначену ухвалу районного суду змінено та виключено з мотивувальної частини кваліфікацію за ознакою вчинення вбивства з метою переховування іншого злочину або полегшення його вчинення за ч.2 ст.115 КК України.
28 серпня 2015 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із клопотанням про пом`якшення покарання на підставі ст.82 КК України, або заміну покарання на певний строк чи звільнення, посилаючись на те, що він свою провину визнав повністю, став на шлях виправлення, позитивно характеризується, режим тримання не порушував, стягнень не має, має 1 заохочення, довів своє виправлення за 17 років перебування в місцях позбавлення волі, та не становить небезпеки для суспільства.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2015 року у задоволенні вищезазначеного клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що, згідно змісту ст.64 КК України, засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають умовно-достроковому звільненню та заміні їм покарання, інакше як на підставі акту помилування згідно ст.87 КК України.
Окрім того, засуджений за весь час відбування покарання до суспільно-корисної праці не залучався, характеризується негативно, заохочень не має, має 1 стягнення.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2015 р. та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання згідно ст.80 КК України.
Апеляційну скаргу засуджений обґрунтовує тим, що на 2015 рік закінчився строк давності виконання вироку, він не ухилявся від відбування покарання і не здійснював нових злочинів, а зазначені факти є підставою для обов`язкового звільнення засудженого від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, а також прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та особової справи ОСОБА_8 , обговоривши зазначені доводи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_8 останній, Белгородським обласним судом Російської Федерації 12 травня 1998 року був засуджений до смертної кари, а Указом Президента Російської Федерації від 3 червня 1999 року він був помилуваний та засуджений до довічного позбавлення волі.

15 червня 2012 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова вирок щодо ОСОБА_8 приведено у відповідність до законодавства України і його засуджено зокрема за п.п.1,2,12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі, і саме таке покарання станом на 2015 рік він відбуває, що спростовує доводи апеляційної скарги про закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Вимоги ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не застосовується.

Згідно змісту ст.64 та ст.87 КК України, засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають зміні покарання, інакше як на підставі Акту помилування Президента України.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

З характеристики з місця відбування покарання випливає, що ОСОБА_8 характеризується у виправній установі як особа, що не завжди виконує вимоги режиму відбування покарання, на заходи виховного впливу реагує байдуже, може негативно впливати на інших засуджених, мав конфлікти зі співкамерниками, його поведінка потребує контролю.

Зазначені обставини підтверджуються змістом матеріалів особової справи ( а.с.226 т.3 особ.справи).

Доказам по справі суд першої інстанції надав належну оцінку і прийшов до вірного висновку про неможливість заміни засудженому невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що посилання засудженого про неправильність постанови районного суду є безпідставними, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства при розгляді матеріалів щодо ОСОБА_8 , які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено, вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2015 року про відмову ОСОБА_8 в заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді