Ухвала

іменем україни

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів: за участю прокурора захисника виправданогоОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року,

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

немає судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 263 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальну справу щодо ОСОБА_6 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 19 березня 2012 року о 12.10 год, перебуваючи біля станції метро «Мінська» у м. Києві, придбавши без передбаченого законом дозволу у невстановленої досудовим слідством особи металеву телескопічну палицю, що є холодною зброєю, незаконно переніс її до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1, яку 18 квітня 2012 року перевіз до буд. 174 по вул. Горького в м. Києві, де о 13.15 год був затриманий працівниками міліції, що виявили та вилучили у нього вищевказану холодну зброю.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Посилається на порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 377, 399 КПК 1960 року, оскільки при повторному розгляді справи апеляційний суд не надав відповідей на доводи апеляції захисника і своє рішення про відсутність умислу у діях ОСОБА_6 на незаконне поводження з холодною зброєю та відсутність самого предмету злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК належним чином не мотивував. Стверджує, що за наявності визнання вини засудженим на досудовому слідстві та суперечливих висновків експертиз, апеляційний суд надав фактичним обставинам справи неправильну юридичну оцінку. Крім того зазначає про необґрунтовану відмову прокурору у задоволенні клопотань про призначення повторної комісійної експертизи та допиту експерта.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 323 КПК 1960 року в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам із точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК 1960 року. При цьому усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов'язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ст. 376 КПК 1960 року апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 71 , 72 , 8, 9, 10, 111 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст ухвали апеляційного суду, суд при розгляді апеляційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_5 провів часткове судове слідство, дослідив обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, повно й всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК 1960 року, на що вказує наведений в ухвалі аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.

Висновки апеляційного суду, на підставі яких було закрито кримінальну справу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, є належно мотивованими та ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені в ухвалі.

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено апеляційним судом, у даній справі відсутні об'єктивна та суб'єктивна сторони злочину. Як видно із показань самого ОСОБА_6, він не мав умислу на незаконне носіння саме холодної зброї, а металеву телескопічну палицю придбав для самозахисту і був упевнений, що вона не є холодною зброєю, тому що продавець надав йому копію висновку спеціаліста. Крім того, він самостійно пересвідчився у достовірності цієї інформації шляхом зважування окремих частин телескопічної палиці.

Крім того, колегія суддів погоджується із критичною оцінкою апеляційного суду показань експерта ОСОБА_7 та висновку проведеної ним експертизи, оскільки вони повністю спростовані висновком судового експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області, висновком експертів КНДІСЕ за результатами проведення комісійної експертизи холодної зброї та висновком додаткової комісійної судово-трасологічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, якими встановлено, що вилучений у ОСОБА_6 предмет не є холодною зброєю, оскільки він хоча і виготовлений по типу кистені, однак його наконечник (концентрована маса, ударна частина) важить лише 13,6 г, що є значно меншою 0,1 кг допустимої ваги холодної зброї ударно-дробильної дії, при цьому у даного предмету відсутні міцнісні властивості для неодноразового ураження цілі.

Поряд із цим, апеляційний суд цілком обґрунтовано вказав, що показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також дані протоколу огляду місця події, протоколу огляду металевої телескопічної палиці, яка визнана речовим доказом та матеріали дізнання, що були покладені в основу обвинувального вироку, жодним чином не підтверджують, що металева телескопічна палиця, вилучена у ОСОБА_6, відноситься до холодної зброї.

Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що громадська безпека в частині убезпечення від порушень правил обороту холодної зброї не зазнала посягання, оскільки телескопічний кийок, вилучений у ОСОБА_6 за криміналістичною класифікацією не відноситься до холодної зброї.

Отже, у зв'язку з відсутністю доказів об'єктивної і суб'єктивної сторін злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, апеляційний суд на законних підставах закрив кримінальну справу щодо ОСОБА_6 та належним чином умотивував своє рішення, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Також не викликають сумнівів рішення апеляційного суду про відхилення клопотань сторони обвинувачення про проведення додаткової комісійної експертизи та допиту експерта, оскільки у світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), державний обвинувач не довів, що його клопотання допоможе довести наявність поведінки, яку ставили за провину ОСОБА_6

До того ж колегія суддів відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 статті 6 Конвенції, і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Жодних інших даних, крім висновків експертизи, показань зазначених вище свідків та доказів, яким надано належну мотивовану оцінку судом апеляційної інстанції, які би підтверджували висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_6, в матеріалах справи немає і додатково сторона обвинувачення суду їх не надала.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого у ст. 62 Конституції України та в п. 2 ст. 6 Конвенції принципу презумпції невинуватості, який є одним з елементів справедливого судового розгляду кримінальної справи, суд апеляційної інстанції прийняв законне й обґрунтоване рішення про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК.

Порушень ст. 399 КПК 1960 року апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг, як це зазначено у касаційній скарзі, колегія суддів не встановила. З матеріалів справи вбачається, що вказівки суду касаційної інстанції виконані у повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Враховуючи те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції - без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14