н/п 1-кс/640/5064/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі потерпілої ОСОБА_3 ,
представника
потерпілої ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
встановив:
У судовому засіданні потерпіла та її представник скаргу підтримали, просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував. Посилаючись на її безпідставність.
Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, потерпілий або його законний представник під час досудового провадження мають право оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Підставою закриття кримінального провадження за п.1 ч.1 ст. 284 КПК України є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового слідства зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
28.03.2014р. ОСОБА_7 змінено раніше повідомлену підозру на ч.2 ст.121 КК України. При тому слідчий суддя вважає вірним зазначення в даті року 2014р., замість помилково написаного 2013р., оскільки дата погодження підозри прокурором визначена 28.03.2014р.(т. 2 а. к./п.194-197).
28.03.2014р. ст. прокурором прокуратури Київського району ОСОБА_8 у вищезазначеному кримінальному провадженні затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 чт.121 КК України, матеріали передані до суду в порядку п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України (т.3 а.к./п.17).
02.04.2014р. ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 чт.121 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків (т.3 а.к./п.31-32).
Втім, наведені висновки прокурора сумнівні.
Так, закриваючи кримінальне провадження саме за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, прокурор мав забезпечити повноту та всебічність досудового розслідування, а відповідно, беззаперечну доведеність свого судження про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Однак, закриваючи кримінальне провадження прокурор не надав судження щодо місця виявлення трупу ОСОБА_6 навпроти буд. №6 по пров. Електроінструментальному у м. Харкові, а не на території вказаного домоволодіння, при тому, що згідно експертного висновку 44-КЕ/215, а саме: відповіді на запитання № 22 «посмертних ушкоджень на трупі, які б свідчили про його переміщення, не встановлено» (т.3 а.к./п.311), що також підтверджено протоколом огляду місця події (т.1 а.к./п.10-25), свідченнями ОСОБА_14 (т.1 а.к./п.28-30).
Вищевикладене ставить під сумнів посилання прокурора про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину в «стані необхідної оборони».
Також, фактично не встановлена тривалість спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, проміжок часу, що минув між початком їх спричинення та моментом настанням смерті, що має значення для вірної кваліфікації, а пояснення ОСОБА_7 (т.1 а.к./п. 116-119) стосовні часу виклику ним швидкої медичної допомоги, належними та допустимими доказами не перевірені.
Також не надано судження з урахування загальної кількості та тяжкості спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, чи могли ці ушкодження явитись причиною смерті. При цьому, відповідне запитання, а саме: запитання № 18, поставлено слідчим таким чином, що експертом відповідь на нього не надана з посиланням на відсутність компетенції експертної комісії, оскільки поняття «намір» є суто юридичним (т.3 а.к./п.311). Однак відсутність відповіді на вказане запитання є суттєвою для правильного вирішення справи. Більш того, необхідність вирішення вказаного питання прямо передбачена п.4.7.Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995р. згідно якого «Ушкодження хворобливо змінених тканин і органів може бути розцінено за ступенем тяжкості як ушкодження здорових, якщо між цим ушкодженням і несприятливим кінцем є прямий причинний зв`язок».
Окрім, того посилання прокурора на наявність конкуруючої причини смерті, не нівелює висновку комісійної експертизи, 44-КЕ/215 згідно якого «…безпосередньою причиною смерті ОСОБА_6 слід вважати гостре порушення кровообігу, яке могло розвинутись я як внаслідок закритої поєднаної травми грудної клітини, поперекової ділянки спини та органів за очеревинного простору на тлі перебігу хронічної патології з боку сердцево-судинної системи, так і внаслідок загострення перебігу хронічної патології з боку сердцево-судинної системи під впливом вищезазначеної поєднаної травми», тобто, вказана прокурором конкуруюча причина, також пов`язана з отриманими тілесними ушкодженнями. (т.3 а.к./п.299-312).
З урахуванням викладеного, проведене досудове розслідування неможна вважати повним та всебічним, а, відповідно, оскаржуване рішення, - законним та обґрунтованим, а тому скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.
Керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: