Справа № 742/4900/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/655/2015
Категорія - ст. 121 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000979 від 28 липня 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інвалідом не визнаного, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду міста Чернігова ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляючи їх про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне місце проживання

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу скасовано та звільнено його з-під варти в залі судового засідання, зарахувавши йому до відбуття час перебування під вартою з 02 березня 2015 року по 11 червня 2015 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь бюджету м. Прилуки Чернігівської області витрати понесені Комунальним лікувально-профілакитичним закладом «Прилуцька центральна міська лікарня» на лікування даним закладом ОСОБА_10 в розмірі 1977 грн. 27 коп.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування 100000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від позову і прийняття судом такої відмови.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд 27 липня 2014 року близько 20 години, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, пов`язаних із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_10 удар ножем в область грудної клітки зліва, заподіявши таким чином тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, гемоторакс зліва, які згідно висновку комісійної судово - медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він не заперечуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність вини в скоєнні кримінального правопорушення, вважав, що вирок районного суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю. Вказував, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що не були заподіяні тяжкі наслідки, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки на досудовому та під час судового слідства обвинувачений не визнавав себе винним. А повне визнання вини в суді, вважає, як спосіб уникнути покарання. Прокурор просив вирок районного суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1. ст. 121 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 на користь бюджету м. Прилуки Чернігівської області витрати понесені Комунальним лікувально-профілакитичним закладом «Прилуцька центральна міська лікарня» на лікування даним закладом ОСОБА_10 в розмірі 1977 грн. 27 коп.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_9 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження., які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Згідно з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження, було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому наслідки такого порядку, згідно вироку, роз`яснені учасникам провадження, що усуває сумніви в правильності розуміння змісту цих обставин та їх добровільності у сторін кримінального провадження.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений дійсно вчинив тяжкий злочин, проте фактично не було заподіяно тяжких наслідків його діями, зважаючи на позицію потерпілого, який на даний час має задовільний стан здоров`я та просив у суді першої інстанції суворо обвинуваченого не карати та наполягав на обранні обвинуваченому міри покарання не пов`язаної із позбавленням волі, враховуючи ті обставини, що обвинувачений скоїв злочин у тверезому стані, визнав свою вину, розкаявся у вчиненому та вжив належних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому, обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення будь - яких протиправних проступків не скоював, став на шлях виправлення, не переховувався від слідства і суду, одружився, проживає та опікується за сестрою, отже має тісні соціальні зв`язки.

Твердження прокурора про те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання із звільненням останнього від його відбування не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначені вище обставини суд обґрунтовано визнав такими, що давали підстави для застосування щодо ОСОБА_6 ст. 75 КК України із звільненням його від призначеного покарання з випробуванням з максимальним іспитовим строком.

При цьому місцевий суд взяв до уваги позицію потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі. На протязі всього судового слідства позиція потерпілого була саме такою. Більш того, в апеляційній скарзі на попередній вирок (а.с. 11 т.2 ) він просив його змінити і звільнити ОСОБА_11 від покарання з випробуванням. Позиція потерпілого змінилась тільки в апеляційній інстанції. Проте він на численні поставлені йому запитання не зміг дати логічної і обґрунтованої відповіді про причину зміни своєї позиції щодо призначення покарання з реальним його відбуванням.

На думку апеляційного суду, місцевий суд врахував і поведінку самого потерпілого, яка передувала злочину, а саме те, що він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, сам розпочав сварку та бійку з обвинуваченим, що і стало причиною послідуючих злочинних дій ОСОБА_11 .

Обвинувачений заявив, що після скоєння злочину він сам з`явився до міліції і заявив про злочин. Ніким з учасників кримінального провадження цей довід не спростований. Навпаки складання ряду процесуальних документів в день скоєння злочину свідчать про правдивість показань ОСОБА_11 . Вказаний факт також свідчить про обґрунтованість рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням, оскільки підтверджує наявність у нього позитивних моральних якостей.

Прокурор, заперечуючи застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України та міри кримінального покарання, повинен був вказати, чому звільнення від покарання з випробуванням не сприятиме подальшому виправленню і перевихованню засудженого. Сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК. Таких доводів в скарзі фактично наведено не було. До того ж прокурором не обґрунтовано, чому розмір покарання слід збільшити саме на шість місяців позбавлення волі у порівнянні з попереднім вироком, який був скасований не у зв`язку з м`якістю призначеного покарання.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданого звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням та підсилення покарання, вона задоволенню не підлягає.

Крім того, після постановляння вироку ОСОБА_6 відшкодовані заподіяні державі збитки в розмірі 1977 грн. 27 коп., які були затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_10 , що також свідчить про намір обвинуваченого виправитись і підтверджує правильність призначеного йому покарання та звільнення від нього з випробуванням.

Підстав для безумовного скасування постановленого судового рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4