Справа № 1316/1-51/12 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Р.Т.
Провадження № 11/1390/1124/12 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 року . Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Белени А.В., Гончарук Л.Я.,

засудженого ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 липня 2012 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 липня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець с. Солонка, вул. Крушельницької,10 Пустомитівського району Львівської області громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, не працюючий, раніше не судимий

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі вісімсот пятдесят гривень.

Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 05 серпня 2010 року, о 17 год. 30 хв., у с. Солонка на вул. Крушельницької,10, маючи особисті неприязні стосунки із ОСОБА_2, умисно наніс йому удари сапкою по тілу, в результаті чого заподіяв йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій руці та на спині зліва.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати, а кримінальну справу направити на додаткове розслідування. Свої вимоги він мотивує тим, що вирок є не повним, не обєктивним, винесеним з порушенням норм КПК України; свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не визнає, оскільки даний злочин не вчиняв, а його брат ОСОБА_2 його обмовляє; вважає, що ОСОБА_2 міг впасти сам та нанести собі тілесні ушкодження, оскільки інколи зловживає спиртними напоями та неодноразово приходив у будинок в стані алкогольного спяніння; з братом у нього неприязні відносини протягом багатьох років; судом не допитано як свідків по кримінальній справі ОСОБА_3, який міг бути очевидцем, та сусідів, які могли б бути очевидцями, про що неодноразово заявлялося клопотання; висновок судово-медичної експертизи є необєктивним та свідчить про те, що ОСОБА_2 міг сам собі нанести ушкодження з власної необережності, перебуваючи у стані алкогольного спяніння.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 просить вирок скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_1 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, заявлений цивільний позов задовольнити в повному обємі. При цьому покликається на те, що вирок вважає несправедливим та незаконним, оскільки у звязку з діями його брата ОСОБА_1 він був змушений звертатися за медичною допомогою, наслідки побиття відчуває і досі, періодично проводить лікування, що підтверджується матеріалами справи. Призначене судом покарання невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм змістом є явно несправедливим з точки зору м"якості призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступи апелянтів на підтримку кожним з них своєї апеляції, перевіривши доводи внесених апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Так, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_1 у скоєному злочині, його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_4, про те, що боратів ОСОБА_1 знає дуже давно і між ними існують неприязні відносини. ОСОБА_2 подзвонив йому та попросив завезти його до Львова і по дорозі розповів, що його побив брат ОСОБА_1 Очевидцем даної події він не був (а.с.50-51).

Висновком судово-медичної експертизи № 843 від 09.04.2012 року, згідно з яким у ОСОБА_2 на момент проведення експертизи виявлено рубець у ділянці лівого ліктьового суглоба, який є слідом загоєної рани. При первинному огляді судово-медичним експертом 06 серпня 2010 року у нього було виявлено синець на лівій руці, синець на спині зліва і рана в ділянці лівого ліктьового суглоба. Форма, розміри і особливості забарвлення синців на лівій руці і спині зліва свідчать про те, що вони утворилися від дії тупих предметів видовженої форми, рана могла бути спричинена як від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, так і від дії гострого предмету. Вказані пошкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження. Синці на лівій руці і на спині та рана в ділянці лівого ліктьового суглобу могли бути спричинені внаслідок події, яка мала місце 05 серпня 2010 року. Судового - медичних даних, які б свідчили про падіння гр. ОСОБА_2 немає (а.с.62).

Оцінюючи зібрані докази в сукупності, незважаючи на те, що ОСОБА_1 своє вини у скоєнні злочину не визнав, суд правильно вважав, що його вина доведена в повному обємі. Дії засудженого ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він умисно заподіяв легке тілесне ушкодження ОСОБА_5

Покликання в апеляції засудженого на те, що ОСОБА_2 міг впасти сам та нанести собі тілесні ушкодження, судом не допитано як свідків по кримінальній справі ОСОБА_3, який міг бути очевидцем, та сусідів, які могли б бути очевидцями, про що неодноразово заявлялося клопотання є голослівними та не ґрунтується на матеріалах справи.

При обранні покарання засудженому ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_1, відсутність обставини, що обтяжують та обставин, що пом'якшують покарання і обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу, що є необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

При постановленні вироку судом обґрунтовано вирішено питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було враховано як величину її заподіяння так і реальну можливість відшкодування, а саме те, що потерпілим ОСОБА_2 перенесені моральні страждання з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 липня 2012 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.