Справа № 363/3869/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/41/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 08.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
08 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, без місця реєстрації, раніше судимого: 14 жовтня 2010 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 297 КК України на 3 роки обмеження волі, 23 вересня 2013 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області звільнений умовно-достроково від відбування покарання (невідбутий строк покарання - 2 місяці),
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16 394,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 15 червня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого тимчасового проживання в АДРЕСА_1 , протягом дня розпивали спиртні напої та час від часу між ними виникали сварки з приводу програних ОСОБА_10 в карти грошей.
Після розпивання спиртних напоїв, близько 20 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стали готувати вечерю, в цей час ОСОБА_8 вийшов у коридор випалити цигарку, а ОСОБА_10 з ножем в руках, поніс з будинку сміття. Коли він повертався у будинок, в коридорі між ними знову виникла сварка під час якої ОСОБА_10 розмахував ножем. Вказані дії обурили ОСОБА_8 і переслідуючи на ґрунті виниклих між ними неприязних стосунків раптово виниклий умисел на вбивство ОСОБА_10 , він вихопив з рук останнього ножа, яким умисно завдав йому удару в область грудної клітини ліворуч, заподіявши колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням органів та розвитком крововтрати.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не були взяті до уваги пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які пояснили, що між ним та потерпілим були приязні стосунки; свідчення експерта, який в судовому засіданні пояснив, що пошкодження потерпілого могло мати місце і за тих обставин, які надав суду обвинувачений. Крім того зазначає, що у нього не було підстав для позбавлення життя потерпілого та щиро розкаюється у тому, що трапилось.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року відносно її підзахисного змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст.119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції зазначеної статті, а також виправити дату народження ОСОБА_8 на - 26 серпня 1975 року.
Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, в зв`язку з неповнотою та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду в мотивувальній частині вироку не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях, які є суб`єктивними та упередженими, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу його не винуватості у вчиненні умисного вбивства, оскільки її підзахисний не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , свідки не підтвердили існування будь яких неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілим.
Зазначає, що при розгляді справи не доведено, що обвинувачений наніс саме удар ножем потерпілому, так як, показання ОСОБА_8 не суперечать висновку судово-медичної експертизи та поясненням самого експерта, який не виключає можливість утворення виявлених при експертизі трупа ОСОБА_10 тілесних ушкоджень при обставинах, про які пояснив обвинувачений.
Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки висновки суду першої інстанції щодо мети та умислу, спрямованого на умисне позбавлення життя потерпілого ґрунтуються лише на припущеннях, адже суд першої інстанції не обґрунтував, чому він не взяв до уваги показання експерта, який підтвердив можливість утворення виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказав обвинувачений ОСОБА_8 під час його допиту у судовому засіданні, не спростовані покази обвинуваченого, надані ним під час судового розгляду справи, в справі немає жодного доказу, який свідчив би про намір останнього вчинити умисне вбивство.
Звертає увагу, що під час проведення судово-медичної експертизи за №10/Д/145 тр - 2014 р. експертом використовувались дані протоколу слідчого експерименту, зі змістом якого не були ознайомлені підозрюваний та захисник і який на той час не був підписаний стороною захисту та підозрюваним, що свідчить про грубе порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а саме правил фіксації ходу та результатів слідчих дій. Тому вважає, що дані докази повинні бути визнані недопустимими.
Захисник вважає, що при ухвалені вироку, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений визнавав вину у скоєному ним злочині частково, щиро розкаявся та неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує та винить себе в тому, що ним через необережність було вчинено вбивство іншої людини, сприяння розкриттю злочину на досудовому слідстві, про що об`єктивно свідчать матеріали кримінального провадження, а також не враховано те, що її підзахисний знаходиться у цивільному шлюбі, працює неофіційно на пилорамі, має двох повнолітніх дітей.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, потерпіла ОСОБА_9 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надав їм належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого та прийняв законне та обґрунтоване рішення, як у частині призначення кримінального покарання, так і в частині цивільного позову.
Вказує, що судом першої інстанції були правильно враховані покази ОСОБА_13 , який під час допиту в судовому засіданні чітко зазначив, що в той день між обвинуваченим та ОСОБА_10 виникла суперечка стосовно карткового боргу і суд надав належну оцінку зазначеним показам.
Вважає, що обвинуваченим не було визнано його вини у вчиненні умисного вбивства, він змінював свої покази та інше, що свідчить про те, що обвинувачений намагається заплутати суд та уникнути, тим самим, покарання.
Доводи апеляційної скарги захисника в частині неврахування пом`якшуючих обставин вважає недоведеними, а щодо вимог про виправлення технічної помилки у зазначенні дати народження обвинуваченого, не заперечує, оскільки це не впливає на суть вироку.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника в підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка вважає, вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішенням, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 115 КК України вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
Так обвинувальний акт містить у собі лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також правову кваліфікацію його дій.
Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення ОСОБА_8 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги передбачені ст. 370 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин повинно бути визнане незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості розглядати обвинувачення, що не було предметом розгляду судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, -
У Х В А Л И ЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задовольнити частково.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Призначити у даному кримінальному провадженні новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишити попередній у виді тримання під вартою.
Головуючий:
Судді: