Провадження № 1-кп/369/87/16
УХВАЛА
Іменем України

12.01.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві судового засідання ОСОБА_2
за участі
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
30.11.2015 року, відповідно до вимог ст.35 КПК України, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України, надійшов головуючому судді ОСОБА_1 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення справи до розгляду. Прокурор просив суд продовжити строки тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з наявністю ризиків передбачених п. п.1- 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, у задоволенні клопотання про продовження запобіжних заходів стосовно обвинуваченого просив відмовити, так як прокурором не доведено наявність ризиків передбачених п. п.1- 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що наявний у кримінальному провадженні обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Так, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Згідно вимог ч.5 п.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до обвинувального акта правова кваліфікація дій ОСОБА_5 зазначена наступним чином: ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
З огляду на вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду в рамках висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, вбачається, що відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) та фактично не сформульовано обвинувачення за ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
На підставі викладеного, суд вважає про відсутність законних підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі та корисливі злочини, враховуючи обставини передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 178 КПК України, відсутність міцності соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, вважає за наявність ризиків передбачених п.1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області на строк 30 діб.
Керуючись ст. ст. 3, 110, 291, 314, 315 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України повернути прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури для усунення недоліків.
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 30 днів до 10 лютого 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її оголошення до Апеляційного суду Київської області.
Суддя ОСОБА_1