У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора захисника потерпілої засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000023 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Баришівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 16 223 грн. 27 коп., моральної шкоди 50 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання на висновок експерта № 575 від 25.11.2009 року як на належний доказ по справі.
У решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 08 год. 30 хв. 29 вересня 2008 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 під час сварки з ОСОБА_7 умисно наніс останній один удар цеглиною в обличчя, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за відсутністю події злочину. Зазначає, що обвинувальний акт та вирок місцевого суду не містять обвинувачення, в якому визнаний винним ОСОБА_8 , вирок ґрунтується на недопустимих та суперечливих доказах, також було порушено право на захист обвинуваченого, а апеляційний суд свою ухвалу належним чином не мотивував і безпосередньо не дослідивши цих доказів, надав їм іншу оцінку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги, думки прокурора та потерпілої, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що о 8 год. 30 хв. у вересні 2008 року під час сутички з ОСОБА_8 останній двічі вдарив її цеглиною в обличчя, пізніше вона звернулася до лікарні, оскільки почала втрачати зір;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що у вересні 2008 року зайшла до ОСОБА_7 і бачила, що у останньої обличчя в крові, вона надала їй першу медичну допомогу, а потерпіла пояснила, що її вдарив цеглиною ОСОБА_8 ;
- показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що у вересні заходили до ОСОБА_7 , у якої було дуже опухле обличчя, потерпіла пояснила, що її вдарив цеглиною в обличчя ОСОБА_8 , пізніше вона лікувала око;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що того дня проходив повз подвір`я ОСОБА_13 і бачив, що у потерпілої половина обличчя закрита, остання розповіла, що її побив ОСОБА_8 . ЇЇ чоловік пояснив, що бачив як ОСОБА_8 бив дружину. Він порадив ОСОБА_7 звернутися до експерта для зняття побоїв;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що бачив ОСОБА_7 наступного дня після побиття, у неї було набрякле обличчя і забинтоване око, остання повідомила, що її побив ОСОБА_8 ,
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 часто були сварки, чоловік останньої розповів йому, що ОСОБА_8 побив його дружину і вона звернулася в міліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що бачив, що у ОСОБА_7 було набрякле обличчя, остання повідомила, що її побив ОСОБА_8 ;
- показаннями свідка ОСОБА_17 лікаря, який повідомив, що пошкодження у ОСОБА_7 у вигляді забою придатків правого ока набряк в області надбрівної дуги свідчить про спричинення удару в область виска, розрив сітківки не може виникнути від гіпертонічної хвороби;
- показаннями судово-медичного експерта офтальмолога ОСОБА_18 , яка повідомила, що пошкодження у потерпілої ОСОБА_7 були тяжкими з моменту заподіяння, могли виникнути від удару цеглиною. Втрата працездатності потерпілою на 45 % перебуває у причинному зв`язку з травмою і не пов`язана з несвоєчасним лікуванням, навіть при своєчасному оперуванні зір у потерпілої не зберігся б;
- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_19 , який повідомив, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 відносяться до тяжких з моменту заподіяння.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними медичної картки стаціонарного хворого, даними протоколу очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , даними висновку комісійної судово-медичної експертизи, даними протоколів відтворення обстановки та обставин події, даними протоколу проведення слідчого експерименту; даними висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження захисника ОСОБА_6 про відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами.
Таким чином, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Не знайшли свого підтвердження й доводи касаційної скарги захисника про неконкретність обвинувачення в обвинувальному акті та відсутність у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Обвинувачення в обвинувальному акті сформульовано належним чином, відповідно до вимог ст. 291 КПК України.
Також будь-які дані про порушення права засудженого на захист в матеріалах провадження відсутні.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, є інвалідом 2 групи, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), має заслуги перед державою, обставини, що пом`якшують покарання, сприяння розкриттю злочину та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним, і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3