АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1826/15 Справа № 199/4155/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000871 від 08 травня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 05 серпня 2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у буд. АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

відносно якого ухвалено обвинувальний вирок за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , просить вирок щодо ОСОБА_7 , скасувати в повному обсязі та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу. Цивільний позов ОСОБА_9 залишити без задоволення.

При цьому, аналізуючи докази, на які суд послався у вироку на підтвердження вини ОСОБА_7 , вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження. Разом з тим, ставить питання про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, вважаючи, що саме призначення такого покарання буде відповідати принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того вказує, що заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов не підтверджується наявними в матеріалах документами, які мають сумнівне походження. Часткове задоволення даного позову обґрунтоване на припущеннях, потерпілим не доведені підстави і розмір позову. Вважає, що при недоведеності позивачем вимог в частині позову майнового характеру не можливо визначити розмір відшкодування моральної шкоди. Вказує, що своє рішення про відшкодування потерпілому матеріальної і моральної шкоди суд прийняв з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Позовна заява ОСОБА_9 задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2029,16 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000, а всього 9029,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_7 , 17.04.2015 року, приблизно о 10.00 годині, знаходячись на території свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , підійшов до паркану, який розділяє його будинок та будинок ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_1 . Під час розмови між ними виникла конфліктна ситуація, в результаті чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свої злочинний намір, на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , в цей день та установлений слідством час, перебуваючи на території свого домоволодіння, правою рукою взяв цеглину і кинув її через паркан в сторону ОСОБА_9 , однак не влучив в останнього, тому ОСОБА_7 здійснив кидок цеглиною вдруге та влучив у ліву руку потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки..

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 свої апеляційні вимоги підтримав частково та просив вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, призначивши штраф, а в частині вирішення цивільного позову скасувати і відмовити в задоволенні позову потерпілому ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційні вимоги захисника в зміненому вигляді підтримав.

Прокурор просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим і

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєнні злочину при обставинах зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, повністю ґрунтуються на розглянутих в судовому засіданні і наведених у вироку доказах і, фактично, не оскаржуються, оскільки апеляційні вимоги зводяться до пом`якшення покарання обвинуваченому та правильності вирішення питання щодо цивільного позову.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і журналу судового засідання, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Так, суд обґрунтовано послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував, що кидав цеглину в бік потерпілого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які об`єктивно знайшли своє підтвердження показами в судовому засіданні, експерта ОСОБА_12 , яка підтвердила, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, про який розповів потерпілий, не суперечить об`єктивним судово-медичним даними та узгоджується з його показами, даними при проведенні слідчого експерименту, з яких слідує, що обвинувачений наніс удар в руку потерпілого цеглиною, та даними, що містяться в висновках експерта від 26 05.2015 р. та від 4.08.2015 року, відповідно до яких виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця, розташованого по зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом на ліктьовий суглоб та передпліччя у верхню та середню її третину відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки , та могли утворитися у термін, на який вказує обстежений.

Порушень в ході в судовому засіданні вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не виявлено. Докази, зібрані по справі є допустимими, достатніми і достовірними.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегія суддів вважає безпідставними і такими що задоволенню не підлягають. Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують його особу, пом`якшуючі обставини, до яких відніс перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, та з врахуванням наявності обтяжуючих обставин, а саме, вчинення злочину щодо особи похилого віку, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З врахуванням викладеного, бажання обвинуваченого про призначення йому покарання саме у виді штрафу, з врахуванням зазначених у вироку обставин, в тому числі і відсутність постійної роботи на день прийняття рішення, не є тією обставиною, що свідчить про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок його суворості. Підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості колегія суддів не вбачає.

Що до доводів апеляційної скарги захисника про незаконність рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими, та такими що підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні питання щодо розв`язання цивільного позову потерпілого про відшкодування спричиненої злочином матеріальної та моральної шкоди, суд припустився помилки.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.

Тобто, відповідно до зазначених вимог кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про відмову в задоволенні цивільного позову або про його задоволення та при покладанні на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначити якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши як матеріальний так і процесуальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

При прийнятті рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн., суд дотримався вказаних вимог закону та дійшов правильного висновку про те, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, потерпілий переніс певні моральні страждання внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень та свого стану. Визначена судом сума, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на відшкодування потерпілому моральної шкоди відповідає принципу справедливості та розумності і є достатньою для відшкодування ОСОБА_9 завданої моральної шкоди. Тому колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині є законним і обґрунтований і не має підстав для його зміни чи скасування.

В той же час, на думку колегії суддів вирок в частині вирішення позовних вимог про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 2029,16 грн. є не обґрунтованим, зробленим без повного, всебічного і об`єктивного дослідження та оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів. Так, приймаючи рішення про задоволення цивільних вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, суд обмежився загальними словами, пославшись на досліджені в судовому засіданні докази. Разом з тим, аналіз зазначеним доказам не надав та свої висновки належним чином не мотивував.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з викладеного та тих обставин, що захисник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції клопотань про дослідження доказів в частині цивільного позову не заявляв та не ставив питання про це в апеляційній скарзі, а згідно зі ст. ст. 7, 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачений цим Кодексом, та з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд учасниками судового провадження та віднесені до його повноважень, колегія суддів позбавлена у цьому випадку постановлення кінцевого рішення в частині розв`язання цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, ст. 129 КПК України, ч.1 ст.358 КПК України, які в цьому випадку були допущені судом першої інстанції, та виходячи з загальних засад кримінального провадження, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно дослідити у повному обсязі всі докази, які стосуються цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням прав всіх учасників судового провадження та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т Н А В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 05 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

судді: