Провадження № 11-кп/792/153/16
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.02.2016 колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 29 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001968, за апеляційною скаргою прокурора, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 29 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001968 щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокурору, в зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001968 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України слід повернути прокурору, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки той не відповідав вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення є неконкретним, при цьому прокурор в обвинувальному акті не вказав, на який сигнал світлофора рухався автомобіль під керуванням обвинуваченого і на який сигнал світлофора перетинала вул. Кам`янецьку пішохід ОСОБА_9 , що, на думку суду, порушує право на захист обвинуваченого та на справедливий судовий розгляд, знати, в яких конкретних діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості здійснення свого захисту, викладення заперечень, в тому числі з приводу прийнятих процесуальних рішень, а також суду встановити істину в кримінальному провадженні.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, абстрактно прописав формальні підстави та не обґрунтував, які саме норми КПК України порушені при складанні обвинувального акту, сформульоване обвинувачення, на думку апелянта, дає можливість обвинуваченому знати, в чому він обвинувачується та є гарантією забезпечення його права на захист. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно досліджував на цій стадії провадження докази, що є недопустимим.

З цих же підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням обвинувального акту до того ж суду для проведення підготовчого провадження представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , який також вказував, що в разі, якщо обвинувачення є неконкретним, то прокурор вправі його уточнити чи сформулювати нове обвинувачення, змінивши його, в процесі судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримував доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення, останній вказав, що «29.04.2014 р. близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «HYUNDAI Н 200», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр лівого повороту із вулиці Вайсера на вулицю Кам`янецьку для подальшого руху по вулиці Подільської міста Хмельницького, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч на регульованому перехресті, не надав дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, по причині чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину вулиці Кам`янецької із права наліво відносно напрямку руху автомобіля по регульованому пішохідному переході».

При цьому суд першої інстанції підставно звернув увагу, що прокурор в обвинувальному акті не вказав всіх обставин щодо події злочину та способу його вчинення: на який сигнал світлофора рухався автомобіль під керуванням обвинуваченого і на який сигнал світлофора перетинала вул. Кам`янецьку пішохід ОСОБА_9 .

Отже викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , яке за змістом є аналогічним викладу фактичних обставин в цій частині, свідчить про те, що слідчим та прокурором проігноровано вимоги ст.ст. 91, 291 КПК України, оскільки не зазначено всіх обставин способу вчинення злочину, що є обов`язковим для доказування складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а звідси складовими сформульованого обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинуваченого знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє місцевий суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Визначення неконкретного обвинувачення ОСОБА_8 суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченому мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані йому права, зокрема право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Встановлені судом першої інстанції недоліки не давали суду першої інстанції підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт в зв`язку з невідповідністю останнього вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернутий прокурору.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 , що обвинувальний акт відповідав вимогам ст. 291 КПК України, а в суду були всі підстави для призначення судового розгляду, та що суд повернув обвинувальний акт прокурору з надуманих причин.

Твердження апеляційної скарги представника потерпілої про те, що в разі виявлення недоліків обвинувального акту, вони могли бути усунуті прокурором в суді першої інстанції під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення чи його доповнення не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи на ті обставини, що прокурор не побажав скористатись таким правом під час первісного розгляду справи (враховуючи відсутність сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті), а також не виправив такі недоліки обвинувального акту, на які вказав суд при поверненні обвинувального акту прокурору в ухвалі місцевого суду від 12 серпня 2015 року, яка прокурором не оскаржувалась. При цьому колегія суддів враховує відсутність правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.

Твердження апелянтів, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, здійснивши перевірку повноти досудового розслідування та оцінку доказів, зібраних під час його проведення, не заслуговують на увагу, оскільки такі дані в ухвалі суду відсутні, а питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акту досліджується судом саме в підготовчому судовому засіданні. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвали апеляційного суду та суду першої інстанції, якими констатовано факт відсутності сформульованого обвинувачення, про які вказують апелянти, не є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 84 КПК України.

Тому суд першої інстанції, дослідивши та вивчивши зміст обвинувального акту, перевіривши його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, а відтак апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0001968 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2