АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/858/15 Справа № 202/1386/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0004185, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2013 року, яким

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого майстром цеху автотранспорту Дніпропетровського локомотивного ДЕПО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 153 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 14 серпня 2013 року близько 05 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , де у нього у гостях перебував малознайомий ОСОБА_11 , реалізуючи свій намір на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, з метою подолання можливого опору з боку потерпілого в коридорі, застосовуючи фізичне насильство, невстановленим предметом наніс в область голови ОСОБА_11 не менше одного удару, спричинивши йому тілесні ушкодження, в результаті чого ОСОБА_11 втратив свідомість та впав на підлогу. Після чого ОСОБА_9 перемістив ОСОБА_11 до кімнати квартири, де, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває у непритомному стані та не зможе чинити опір, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_11 , зняв з нього білизну та задовольнив з ним статеву пристрасть неприродним способом шляхом аногенитального сексуального контакту. В ході цього ОСОБА_11 прийшов до свідомості та став чинити опір з метою припинення насильницьких дій ОСОБА_9 , який в свою чергу, з метою подолання опору потерпілого, застосовуючи фізичне насильство, умисно наніс ОСОБА_11 не менше двох ударів невстановленим предметом в область голови, спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_11 втратив свідомість. ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває у безпорадному стані та не зможе чинити йому опір, задовольнив статеву пристрасть неприродним способом з ОСОБА_11 шляхом аногенитального сексуального контакту. Свої злочинні дії ОСОБА_9 припинив після того, як ОСОБА_11 прийшов до свідомості та чинив йому опір.

На вирок суду подано апеляції:
Прокурор прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Зазначає, що судом допущено неповноту судового розгляду, в ході якого безпідставно відхилено клопотання про допит свідків, а деякі клопотання, які мають суттєве значення для обґрунтованого та справедливого судового рішення, взагалі не розглянуто. Крім того, суд належним чином не повідомив потерпілого ОСОБА_11 про дату, час та місце судового засідання, провів дебати та закінчив розгляд справи у його відсутність, тим самим не забезпечив права і законні інтереси учасника судового провадження.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просять скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України. Зазначають, що слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_11 проведено за місцем проживання обвинуваченого з грубим порушенням вимог ст. 30 Конституції України та ч.5 ст. 240 КПК України, без добровільної згоди власника житла чи іншого володіння чи ухвали слідчого судді. Тому протокол даної слідчої дії є недопустимим доказом, але судом взагалі не вирішено клопотання сторони захисту про визнання цього доказу недопустимим, не допитано у якості свідка слідчого ОСОБА_12 щодо порушень вимог закону при проведенні слідчого експерименту. Визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту тягне за собою визнання інших слідчих дій у справі недопустимими доказами. Орган досудового розслідування провів слідчі дії за участю потерпілого без участі обвинуваченого ОСОБА_9 , що свідчить про необ`єктивність та упередженість досудового розслідування. Судом у вироку неповно викладено показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 , взагалі не вирішено клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 . За твердженням сторони захисту, суд помилково послався як на докази винуватості ОСОБА_9 на висновки судово-імунологічних експертиз, згідно з якими сліди крові на футболці та трусах потерпілого ОСОБА_11 та сліди сперми на шортах потерпілого могли походити як від нього самого, так і від ОСОБА_9 , оскільки крові обох осіб властивий антиген Н. Висновки цих експертиз, на думку сторони захисту, повністю спростовуються висновком генетичної експертизи ДНК про походження сперми на шортах саме від потерпілого ОСОБА_11 , а не від ОСОБА_9 . Крім того, захисники стверджують, що до цього кримінального провадження не долучено письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, яке відкрите 14 серпня 2013 року за фактом заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості гр-ну ОСОБА_9 , що спростовують твердження потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 про обстановку у квартирі та підтверджують показання з цього приводу свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а саме: протокол огляду місця події, в якій проживав ОСОБА_9 , та протокол додаткового огляду житла, висновки судово-медичних експертиз, протоколи допитів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Крім того, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків: слідчого Індустріального РВ ОСОБА_17 та експертів імунологів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , судмедексперта ОСОБА_20 для роз`яснення висновків експертиз, у залученні фотокарток, наданих свідком ОСОБА_15 щодо обстановки в квартирі за місцем проживання обвинуваченого для підтвердження його показань про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень. Крім того, показання потерпілого ОСОБА_11 , викладені у вироку, не повністю відповідають технічному запису фіксації судового розгляду, посилання суду на дату внесення заяви потерпілого до ЄРДР не є доказом у справі, зазначені у вироку як доказі висновки судово-імунологічних експертиз, є неналежними доказами. Крім того, сторона обвинувачення взагалі не надала протокол огляду місця події. У вироку суду не вказано мотиви неврахування окремих доказів, а також номер кримінального провадження. Суд першої інстанції, відхиливши клопотання про надання часу для підготовки до судових дебатів, порушив право обвинуваченого на захист.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію обвинуваченого та його захисників, які, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила скасувати вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не підтримала апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини і зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Посилання в апеляційних скаргах прокурора та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на однобічність, упередженість та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_11 , які викладено у вироку, відповідають технічному запису судового розгляду, тому доводи апеляції захисників про невірне викладення показань потерпілого є необґрунтованими. ОСОБА_11 показав, що 14 серпня 2013 року ОСОБА_9 привів його до себе додому, де разом продовжили вживати спиртні напої, потім ОСОБА_9 вдарив потерпілого важким предметом, від якого останній втратив свідомість, а коли прийшов до свідомості, відчув і побачив, що ОСОБА_9 ґвалтує його. Під час зґвалтування ОСОБА_9 знову двічі вдарив потерпілого важким предметом по голові, ОСОБА_21 втратив свідомість, а ОСОБА_9 продовжив його ґвалтувати. Статевий акт ОСОБА_9 не закінчив. Потерпілий намагався чинити опір, дотягнувся до ножа, який лежав на підлозі балкону, та вдарив ОСОБА_9 ножем в лівий бік тіла. Побачивши потерпілого з ножем в руках, ОСОБА_9 висловився на його адресу нецензурною лайкою та висребнув з балкона. Коли ОСОБА_22 спробував встати та вийти з балкону, він знову втратив свідомість.

Суд обґрунтовано визнав достовірними показання потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вони підтверджуються сукупністю інших доказів у справі.

Сам обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує, що 14 серпня 2013 року разом з ОСОБА_11 перебував у своїй квартирі, сторонні особи до житла не заходили. Але по іншому викладає обставини, що відбувалися, при цьому взагалі не оцінює свої дії. Так, ОСОБА_9 наполягає, що ОСОБА_11 у квартирі з метою заволодіння майном ОСОБА_9 напав на нього з ножем та заподіяв тілесне ушкодження, погрожуючи ножем, вимусив скласти у рюкзак речі. Сприймаючи погрози ножем як реальні, ОСОБА_9 був вимушений стрибнути з балкону з другого поверху. Від падіння він втратив свідомість, а коли прийшов у свідомість, побачив біля себе ОСОБА_11 , який стояв з молотком, вимагав назвати код замка вхідних дверей під`їзду. ОСОБА_9 стверджує, що фізичне насильство до ОСОБА_11 не застосовував, у статевий зв`язок не вступав, вважає, що потерпілий сам заподіяв собі тілесні ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 були ретельно перевірені судом першої інстанції. Суд обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 , які спростовуються сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні. Зокрема, сам потерпілий не заперечує, що під час захисту від дій ОСОБА_23 він міг завдати останньому тілесні ушкодження ножем. Перевіркою технічного запису фіксації судового розгляду встановлено, що показання свідка ОСОБА_14 , робітника міліції, який 14 серпня 2013 року прибув за викликом за місцем проживання ОСОБА_9 , викладено правильно. Він пояснив, що побачив ОСОБА_9 на землі біля будинку. Обвинувачений мав тілесні ушкодження та повідомив, що незнайомий чоловік знаходиться на балконі його квартири. ОСОБА_14 заліз на балкон другого поверху та побачив невідомого чоловіка, який був непритомний, лежав на порозі балкону зі спущеними шортами. Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження, характерні для статевого акту та застосування насильства, а саме: три внутрішньо шкіряні крововиливи у правій лобно-скроневій області розміром від 3.5 х 3.0 см до 6.5х3,0 см, в проекції правої виличної кістки крововилив розміром 3,5х2,0 см, у правій скронево-тім`яній області крововилив видовженої форми розміром 3,0х1,0 см, в лобній області по центру волосистої частини голови садно розміром 2,0х0,8 см. На спині праворуч по задньо-пахвовій лінії в проекції краю реберної дуги крововилив видовженої форми розміром 6,5х2,0 см. На передній поверхні лівої гомілки у верхній третині та у нижній третині два садна лінійної форми розміром 5,0х0,3 см та 1,2х0,7 см. Зазначені тілесні ушкодження не могли утворитися одночасно від падіння з висоти власного зросту. В області заднього проходу потерпілого ОСОБА_11 виявлено розрив слизової оболонки, який міг утворитися від механічної дії тупого твердого предмету, яким міг бути і напружений статевий член за умов введення його до задньо-прохідного отвору. (а.п. 59-61, 92-93).

Висновки експертиз повністю підтвердила у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_24 .

Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого, подібні до тих, що викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_9 не вчиняв будь-яких протиправних дій по відношенню до ОСОБА_11 .

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляції захисників про визнання недопустимим доказом у кримінальному провадженні протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 через порушення недоторканості житла, неповноту судового розгляду, в ході якого не було допитано слідчого, що проводив слідчий експеримент за участю потерпілого. За вимогами ч.5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент у житлі чи іншому володінні особи здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє. Під час судового розгляду встановлено, що власником житла за місцем проживання ОСОБА_9 є ОСОБА_25 , а ОСОБА_9 володіє даним житлом з дозволу власника. Зазначене місце постійного проживання обвинувачений повідомив і під час судового розгляду. Хоч ОСОБА_9 і не був присутнім при проведенні даної слідчої дії, але судом встановлено, що до приміщення квартири учасники слідчого експерименту прийшли за згодою володаря, тобто ОСОБА_9 .

Не відповідають вимогам чинного законодавства і доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора про упередженість досудового розслідування та судового розгляду, в ході якого слідчі дії за участю потерпілого під час досудового розслідування за участю потерпілого проведено без ОСОБА_9 , суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про доручення до матеріалів кримінального провадження певних документів, які містяться в іншому провадженні, яке відкрито за фактом заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , та про проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . Частина 3 статті 240 КПК України передбачає право, а не обов`язок слідчого на залучення до участі в слідчому експерименті інших осіб. Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд ретельно перевірив під час судового розгляду як версію потерпілого про обставини вчинення щодо нього статевого злочину, так і показання обвинуваченого щодо розбійного нападу на нього ОСОБА_11 . Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 немає потреби, оскільки мета даної слідчої дії, як передбачено частиною 1 статті 240 КПК України, - це перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Із показань обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він категорично заперечує свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень та зґвалтування потерпілого, наполягає, що ОСОБА_11 вчинив розбійний напад. За фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 було відкрите окреме кримінальне провадження. Таким чином, показання ОСОБА_9 про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень не мають значення для встановлення обставин даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 153 КПК України, як і долучення до матеріалів цього кримінального провадження протоколів огляду житла ОСОБА_9 , висновків судово-медичних експертиз, і тим більше, протоколів допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки за вимогами ст. 23 КПК України суд безпосередньо досліджує докази під час судового розгляду, тому протоколи допиту свідків, отримані під час досудового розслідування за вимогами частини 2 зазначеної статті не можуть бути визнані доказами у справі.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляції сторони захисту про те, що суд першої інстанції необґрунтовано надав перевагу одним доказам перед іншими. Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 лише підтвердили версію ОСОБА_9 про вчинення на нього ОСОБА_11 розбійного нападу та про порушення права на недоторканість житла. Але ці свідки не були очевидцями подій, що відбувалися в квартирі за місцем проживання ОСОБА_9 вранці 14 серпня 2013 року, про ці обставини їм відомо лише зі слів обвинуваченого. Тому показання зазначених свідків не можуть спростувати встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, а версія ОСОБА_9 ретельно судом перевірена.

Крім того, такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, є посилання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на необґрунтоване визнання доказами у справі висновків імунологічних експертиз, які начебто спростовуються висновком генетичної експертизи ДНК. Із показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що статевий акт обвинувачений ОСОБА_9 не завершив. Висновки судово-імунологічних експертиз про наявність на одягу потерпілого слідів крові, які могли походити від нього самого, узгоджуються з показаннями ОСОБА_11 про застосування до нього насильства з боку обвинуваченого та висновками судово-медичної експертизи, яка встановила наявність саден на тілі потерпілого. Висновки експертів є обґрунтованими, вмотивованими, експертизи проведені в установленому законом порядку. Тому зазначені докази є належними, достовірними та допустимими. Доводи апеляції адвокатів про те, що висновки генетичної експертизи спростовують висновки імунологічних експертиз є необґрунтованими. Наявність сперми потерпілого на шортах не може свідчити про непричетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України, а лише підтверджує показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 не завершив статевий акт, тому слідів сперми обвинуваченого не могло бути виявлено. З цих підстав колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, і доводи апеляції сторони захисту про необґрунтовану відмову судом у задоволенні клопотання про виклик експертів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Разом з тим, виявлені на тілі та в області задньо-прохідного отвору потерпілого тілесні ушкодження свідчать про застосування до нього насильства та здійснення статевого акту неприродним способом.

Апеляційним розглядом встановлено, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 , які викладено у вироку, є послідовними та взаємно доповнюють друг друга, стосуються одних і тих же обставин. Під час судового розгляду встановлено, що сторонніх осіб у квартирі за місцем проживання ОСОБА_9 , крім нього та потерпілого ОСОБА_11 не було; до 14 серпня 2013 року ОСОБА_11 не мав тілесних ушкоджень; за показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 між заподіянням тілесних ушкоджень та приїздом працівників міліції пройшло декілька хвилин, працівник патрульної служби міліції ОСОБА_14 знайшов потерпілого непритомним на порозі балкону, в тому ж місці де, зі слів ОСОБА_11 , він втратив свідомість, тобто потерпілий, будучи непритомним, не міг сам собі у короткий проміжок часу заподіяти тілесні ушкодження, шорти його були приспущені; за висновками судово-медичних експертиз в області задньо-прохідного отвору потерпілого ОСОБА_11 виявлено розрив слизової оболонки, а також численні тілесні ушкодження в області голови і спини, які не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту. Зазначеним доказам у їх сукупності суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов беззаперечного та обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає надуманими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляції сторони захисту про відсутність події злочину, який інкриміновано обвинуваченому, та про заподіяння тілесних ушкоджень собі самим потерпілим.

В ході апеляційного розгляду також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторони захисту про долучення до матеріалів кримінального провадження документів, що містяться в іншому кримінальному провадженні, відкритому за заявою ОСОБА_9 про заподіяння йому 14 серпня 2013 року ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а саме: протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , висновку експерта ОСОБА_26 № 609 від 10 вересня 2013 року, висновку експерта ОСОБА_20 № 711 від 03 вересня 2013 року, та № 713 від 06 вересня 2013 року, висновку експерта Марченко № 5124е від 10 грудня 2013 року, оскільки суд першої інстанції, виходячи з вимог ст. 23 КПК України щодо безпосереднього дослідження доказів у кримінальному провадженні, допитав у судовому засідання власника житла ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_15 , який зі слів обвинуваченого ОСОБА_9 знав про обставини, що відбувалися за місцем проживання останнього 14 серпня 2013 року, був присутній на слідчому експерименті за участю потерпілого ОСОБА_11 , який проводився за місцем проживання ОСОБА_9 .

Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення доводів апеляції прокурора та сторони захисту про порушення судом першої інстанції права на захист обвинуваченого та прав потерпілого ОСОБА_11 , у відсутності якого провели судові дебати та закінчили розгляд кримінального провадження. Вивченням матеріалів справи встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 був допитаний судом першої інстанції та 22 січня 2015 року подав заяву про подальший судовий розгляд у його відсутність і висловив свою думку щодо міри покарання, яку необхідно призначити ОСОБА_9 (т.2 а.п.114). Судові дебати у кримінальному провадженні проведено з додержанням вимог закону, з дотриманням права прокурора, захисників та обвинуваченого на виступ без обмеження у часі. Суд обґрунтовано відмовив у наданні часу стороні захисту для підготовки до судових дебатів, оскільки перевіркою технічного запису фіксації судового розгляду встановлено, що таке рішення не вплинуло на повноту виступу учасників судового провадження у судових дебатах, про що свідчить і журнал судового засідання (т.2 а.п.149).

Перевіркою доводів апеляції прокурора щодо неповноти судового розгляду, під час якого безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про допит свідків, а деякі клопотання, які мають суттєве значення для ухвалення обґрунтованого та справедливого судового рішення, взагалі не розглянуті, задоволенню не підлягають. В обґрунтування доводів апеляції прокурор не зазначив у виклику яких саме свідків судом було відмовлено, які клопотання було відхилено, їх суть та значення для правильного вирішення справи та ухвалення обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляційної скарги захисників щодо скасування вироку у зв`язку із не зазначенням номеру кримінального провадження. За вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими відповідно до статті 412 КПК України визнаються такі порушення цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Із вироку суду вбачається, що місцевий суд при ухваленні судового рішення дійсно порушив вимоги статті 374 КПК України, не зазначив у вступній частині вироку найменування (номер) кримінального провадження. Але, на думку колегії суддів, ці порушення не є істотними, оскільки не перешкодили та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не є підставами для зміни вироку суду. У зв`язку з чим доводи апеляції захисників щодо скасування вироку з цих підстав задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч.1 ст. 153 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4