Справа № 214/7040/15-к
1-кс/214/808/15
У Х В А Л А
іменем України
17 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю захисника ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, в якій просить: скасувати постанову від 4 вересня 2015 року про відмову стороні захисту в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_6 , винесену прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 .

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 04.06.2015 року, за фактами вчинення службовими особами ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України (умисне невиконання службовою особою рішення Апеляційного суду у Дніпропетровській області від 05.02.2014 року у справі № 2-3446/11). В цьому провадженні він, ОСОБА_5 , є підозрюваним.
Користуючись своїми правами, в тому числі і правом на захист (ст.20 КПК України), 3 вересня 2015 року за вих. № 18, підготував та передав прокурору прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 клопотання з проханням допитати у якості свідка першого заступника Голови Державної виконавчої служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_7 7 вересня 2015 року отримав від прокурора прокуратури Саксаганського району м.Кривого Рогу ОСОБА_4 постанову про відмову в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_6 від 4 вересня 2015 року. Як вбачається із постанови, підставою для відмови в клопотанні є відсутність обґрунтування заявленого клопотання. Окрім цього, підставою для відмови слугувала думка прокурора, що він, підозрюваний бажає затягувати досудове розслідування. Частина перша ст.91 КПК передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Частина 2. ст.91 КПК передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Частина 2. ст.91 КПК передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Як вбачається із змісту ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставою для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети. Вважає, що оскільки, інкриміноване йому, обвинуваченому кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст.382 КК України передбачає, що він умисно не виконував рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 2-3446/11, то органи досудового розслідування зобов`язані довести умисел. Просить звернути увагу, що він, підозрюваний, особисто на виконання ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_8 про тимчасовий доступ до документів надав копії листів-звернень до Держгірпромнагляд з проханням надати роз`яснення. Наполягає, що особа, яка надавала відповідь на звернення зможе підтвердити звернення за роз`ясненнями, а отже, що в його, підозрюваного, діях відсутній умисел невиконання рішення суду, як мені приписує орган досудового розслідування та процесуальні керівники. Наполягає, що за таких умов не тільки набуває правових підстав, в розумінні ч.1 ст.223 КПК ініціювати здійснення слідчим/прокурором проведення слідчої дії щодо допиту ОСОБА_6 , а і повинен отримати задоволення у здійсненні даної слідчої дії, оскільки лише за таких умов розслідування може бути всебічним та повним. Кримінально-процесуальний кодекс не містить статті, яка зобов`язувала сторону захисту подавати обґрунтовані клопотання щодо проведення слідчих (розшукових) дій. Однак, норми кримінального законодавства чітко передбачають, що сторона захисту має право ініціювати слідчу дію, яка відповідно до ч.6 ст.223 КПК повинна здійснюватись за участю особи, яка її ініціювала. У процесуальному відношенні відмова від проведення слідчих дій. необхідність у виконанні яких диктується логікою розслідування, може вплинути не лише на об`єктивність, повноту та всебічність дослідження обставин кримінальних правопорушень, але ще і на порушення права на захист, гарантованих нормами національного та міжнародного законодавства, що є недопустимим в цивілізованому світі. Вважає, що, думка прокурора, що клопотання про встановлення істини у даному кримінальному провадженні є затягування досудового не ґрунтуються на принципах кримінального провадження та його засадах, та окрім цього саботують проведення всебічного, повного і неупередженого розслідування, і як наслідок своїми діями порушують мої права. Частина перша статті 9 КПК України зобов`язує суд, прокурора, слідчого, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції України норми останньої є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Це право, відповідно до ч.2 статті 64 Конституції не може бути обмежено. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони в порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними актами законодавства. 23 лютого 2006 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у статті 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Вважає, що необхідно використати при розгляді цієї скарги у якості джерела права статті 13 Конвенції, яка визначає право на ефективний засіб юридичного захисту Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та інших громадян щодо офіційного тлумачення ст. 55, 64, 124 Конституції України від 25.12.1997 року № 9-зп, зазначена судова установа встановила наступне: частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене; частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У судовому захисник скаргу підтримав повністю.

Прокурор заперечує проти задоволення скарги. При цьому пояснив, що у задоволенні клопотання було відмовлено тому, що в клопотанні не було зазначено, які обставини будуть доведені в разі задоволення клопотання.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: клопотання (а.с.3), постанова (а.с.4).

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги, про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскарженим рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.

Частина перша ст.91 КПК передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Частина 2. ст.91 КПК передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається із змісту ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставою для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети.

Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну чи часткову відмову у задоволенні клопотання, виносить вмотивована постанова.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.7 ч.1 п. 15 КПК України, передбачає, що однією з засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода в подання ними своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, з урахуванням вказаної засади КПК України, на переконання суду, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню слідчим або прокурором в тому випадку, якщо з його змісту вбачається, що процесуальна дія, зазначена в клопотанні, має значення для доказування передбачених статтею 91 КПК України обставин, тому клопотання повинно містити обґрунтування, які саме обставини можуть бути доказаними при проведенні зазначеної в клопотанні процесуальної дії. Також, суд вважає, що в клопотанні повинна бути зазначена така процесуальна дія, яка передбачена КПК України.

Судом встановлено, що 3 вересня 2015 року підозрюваний ОСОБА_11 подав клопотання прокурору прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 з проханням допитати у якості свідка першого заступника Голови Державної виконавчої служби гірничого нагляду та промислової безпеки України ОСОБА_12 . При цьому, в клопотанні не було зазначено, з яких саме питань необхідно допитати цього свідка та які обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, можуть бути встановленні в разі задоволення клопотання.
4 вересня 2015 року прокурор виніс постанову, якою відмовив у задоволенні клопотання. При цьому, прокурор, як на підставу у відмові у задоволенні клопотання, вказав, що у клопотанні не зазначено, які саме обставини можуть бути відомі першому заступнику голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки. Також прокурор відмовляючи у задоволенні клопотання, зазначив, що клопотання подано з метою затягування досудового розслідування.
На переконання суду, прокурор з вказаної підстави обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання, так як в клопотанні не було зазначено, які саме обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, можуть бути встановлені в разі задоволення клопотання.
Суд вважає необґрунтованим посилання в постанові, як на підставу у відмові в задоволенні клопотання на те, що клопотання, на думку прокурора, подано з метою затягування досудового розслідування.
Однак, суд враховує, що згідно ст. 220 КПК України, якою передбачено, що клопотання сторони захисту прокурор зобов`язаний задовольнити за наявності відповідних підстав. Суд приходить до переконання, що у прокурора не було обґрунтованих підстав для задоволення клопотання, так як в клопотанні не було достатнього обґрунтування необхідності допиту ОСОБА_12 . Таким чином, прокурор виніс постанову, яка за своєю суттю, як рішення стосовно заявленого клопотання, відповідає вимогам ст. 220 КПК України, а тому підстав для скасування правильної за своєю суттю постанови прокурора, не мається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 84, 91, 220, 303, 307, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_5 про скасування постанови від 4 вересня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_5 про допит в якості свідка ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, яка винесена прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1