Справа № 11а-519/10 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 11а-519/10
Категорія ст.ст.15, 115 ч.1 КК України Доповідач : Волинець М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Леона О.І.

суддів Волинця М.М., Гаврилова В.М.

за участю прокурора Горин У.І.

адвоката ОСОБА_1

та засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та самого засудженого ОСОБА_2 та захисника-адвоката ОСОБА_1 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2010 року,-

в с т а н о в и л а:

цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого робітником СП "Тристалко", одруженого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,-

- засуджений за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України на 7(сім) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_2 обчислюється з 13 квітня 2010 року, тобто з часу фактичного його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_2 470(чотириста сімдесять) грн. 77 коп. в користь НДЕКЦ при УМВСУ у Львівській області за проведення судово-балістичної експертизи.

Вирішено питання про речові докази згідно ст.ст. 81, 330 КПК України.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши його під варту з залу судового засідання.

За вироком суду підсудний ОСОБА_2 30 грудня 2006 року біля 12 год. 00 хв. знаходячись за місцем проживання в себе в ІНФОРМАЦІЯ_5, взяв мисливську рушницю 12 калібру ИЖ-58ИАЕ, №ТО1678, яка належить йому на праві власності і є за ним зареєстрованою умисно з метою вбивства потерпілого ОСОБА_4 зарядив двома мисливськими патронами і вийшов з житлової квартири де зустрів потерпілого ОСОБА_4С, який саме зайшов у під'їзд, та навівши дуло рушниці на рівень грудної клітки потерпілого ОСОБА_4С, вчинив постріл в напрямку потерпілого з віддалі 1-1.5 метра до потерпілого, який в останній момент пострілу відскочив у лівий бік в нішу перед підвалом та заховався за стіну. Внаслідок цього, дробовий снаряд патрона пролетів повз ОСОБА_4 через дверний пройом та влучив у дерев'яну стіну сараю. Після цього, потерпілий ОСОБА_4С реально боячись виконання другого пострілу ОСОБА_2 передньою частиною велосипеда відвів дуло рушниці вверх та схопивши рушницю руками, вступив у боротьбу з підсудним намагаючись відібрати у ОСОБА_2 рушницю. В цей час, почувши постріл, на місце події прибіг брат потерпілого ОСОБА_5 і спільними зусиллями відібрали у підсудного рушницю чим перешкодили здійсненню умислу ОСОБА_2 вбити потерпілого.

На вирок суду захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та сам засуджений ОСОБА_2 подали апеляції.

Захисник ОСОБА_3 просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2010 року щодо ОСОБА_2 скасувати та постановити справедливе і законне рішення.

Вважає, що вирок необ'єктивний та необгрунтований, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції просить, щоб його справу було розглянуто по закону. Вирок суду вважає неправосудним, і таким що підлягає скасуванню.

Крім того адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги поданої адвокатом ОСОБА_3, в яких просить вирок Жовківського районного суду від 13.04.2010 року змінити, дії ОСОБА_2 перекваліфікувати на ч.1 ст.129 КК України та на підставі ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням.

В своїх обгрунтуваннях покликається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон не маючи на це достатніх підстав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_2 як замах на вбивство суд послався у вироку на показання потерпілого і свідків, однак належної оцінки цим доказам у сукупності не дав.

У своїх показаннях на досудовому слідстві потерпілий незмінно стверджував, що постріл з рушниці було здійснено після того, як він відскочив та сховався за стіною ніші підвалу: одразу після того як він відстрибнув у бік пролунав вистріл, вистріл пролунав через декілька секунд, після того як він відскочив.

Про те, що постріл у брата було зроблено після того, як той встиг сховатися свідчила також його рідна сестра-Голуб Н.С. "брат ОСОБА_4 розповів мені, що він відскочив у бік та зразу після цього пролунав вистріл" (а.с. 31, 190).

Вважає, що вказані особи ствердили фактичні обставини, з яких вбачається, шо ОСОБА_2 контролював власні дії і свідомо дав можливість ОСОБА_4 відійти з траєкторії пострілу та не мав наміру його вбивати.

Дії засудженого були викликані суперечкою, яка виникла з потерпілим з приводу користування господарською спорудою та образами з його боку і демонструючи дію зброї засуджений мав за мету викликати в останнього почуття страху й більшої поваги до себе, людини старшої за віком.

Версію обвинувачення, за якою потерпілий нібито уникнув ураження мисливської зброї "в останній момент вистрілу'" можна поставити під сумнів вже з тієї причини, що ОСОБА_4 в часі пострілу тримав в руках велосипед і був обмежений в русі, а відтак малоймовірними є доводи про його спроможність за таких умов ухилитися від пострілу з відстані 1 -1,5 м. Не усунувши за допомогою експертного дослідження такі сумніви, у суду не було підстав покликатися у вироку на цю версію.

Інших доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку, що ОСОБА_6 передбачав і бажав настання смерті потерпілого у справі немає.

У вироку ж суду умисел засудженого на позбавлення життя ОСОБА_4С, вбачається в тому, що здійснюючи постріл з рушниці з близької відстані ОСОБА_2 знав(передбачав), що це призведе до смерті потерпілого, однак цього недостатньо аби стверджувати. Що в засудженого був прямий умисел на вбивство.

За таких обставин замах на вбивство в діях ОСОБА_2 відсутній і їх слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Оскільки дії засудженого потерпілий міг сприйняти як погрозу вбивством та мав реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, вони охоплюються ознаками ч.1 ст.129 КК України.

При визначенні міри відповідальності ОСОБА_2 за фактично вчинене варто мати на увазі його позитивні характеристики з місця проживання та праці, що він раніше не судимий, займається суспільно-корисного працею, піклується батьками в яких похилий вік.

В своїх доповненнях від 22.07.2010 року в порядку ст. 355 КПК України адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 просить вирок суду змінити та призначити йому більш м'яке покарання ніж передбачене законом.

Покликається на те, що за таких обставин дії ОСОБА_2 мали б кваліфікуватися за наслідками, що фактично настали. Якщо суд не знайде для цього підстав, то з врахуванням фактичних обставин справи, засуджений заслуговує на призначення більш м'якого покарання ніж передбачене законом.

Зокрема варто мати на увазі позитивні характеристики з місця проживання та праці засудженого, його вік, щире каяття, що він раніше не судимий, займається суспільно-корисною працею, піклується батьками похилого віку, відсутність заподіяної шкоди, а тому просить застосувати ст.ст. 66, 69 КК України.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах адвоката ОСОБА_1, які підтримали подані апеляції зі змінами та доповненнями, міркування прокурора про необґрунтованість апеляцій та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисників задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності засудженого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Доводи засудженого про його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину були предметом дослідження суду першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

На стадії досудового слідства та в судовому засіданні ОСОБА_2 вини в інкримінованому йому злочині не визнав, пояснивши, що 30 грудня 2006 року зранку він зайшов в гараж і побачив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розбирають стіну в гаражі, яка межує з його гаражем. Між ними виникла сварка з цього приводу. Після цього, він пішов додому де став готувати патрони на полювання, зокрема він став калібрувати патрони. Для цього, він всовував патрони в патронник дула рушниці. Однак два патрони не зміг витягнути зі ствола рушниці. Не маючи в квартирі інструментів, тоді він вирішив піти в гараж і витягнути патрони. Виходячи з рушницею з квартири, на сходовій клітці він зустрів потерпілого ОСОБА_4С, який з велосипедом заходив в під'їзд. Рушниця знаходилась у його правій руці і ніс він її як будь-яку іншу ношу. ОСОБА_4 стукнув велосипедом в дуло рушниці внаслідок чого відбувся постріл. Після цього. ОСОБА_4 схопив за рушницю і підняв її вертикально. Він не бажав віддавати рушницю і між ними зав'язалась боротьба. До них прибіг брат потерпілого ОСОБА_5 і вдвох вони відібрали рушницю. Після цього, він зламав рушницю та розрядив її витягнувши вистрелену гільзу та другий патрон. Свою вину визнав в тому, що порушив правила зберігання та користування мисливською зброєю, однак не визнає своєї вини у замаху на вбивство потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 ствердив суду, що 30 грудня 2006 року зранку він разом з братом ОСОБА_5 розбирав стіну у своєму гаражі. Підсудний ОСОБА_2 жодного відношення до даного гаражу немає. Однак з цього приводу між ними виникали непорозуміння і сварки. Коли вони проводили будівельні роботи по демонтажу стіни до них прийшов ОСОБА_7 і став сваритися з ними, вимагав документи на гараж і в якийсь момент пішов пообіцявши повернутись. Вони розібрали стіну та закінчили роботу. Він взяв велосипед і пішов додому. Входячи в під'їзд житлового будинку він побачив на сходовій клітці ОСОБА_2, який тримав в руках рушницю. ОСОБА_2 в цей момент щось почав до нього говорити, однак він цього не пам'ятає, так як налякався рушниці, яку ОСОБА_2 направив на нього і знаходився до нього на відстані 1-1,5 метра. Дуло рушниці було наведене на нього в ділянку грудей. У ОСОБА_2 сильно трусились руки і разом з ними тряслась наведена на нього рушниця. ОСОБА_2 в цей час щось робив руками можливо знімав запобіжника. Зрозумівши що ОСОБА_2 може його вбити і одразу відскочив в сторону за стіну і в цей самий момент пролунав постріл. Після цього ОСОБА_2 знову намагався навести на нього дуло рушниці, однак він заховався за стіну біля сходової клітки біля входу у підвал. Коли він тільки побачив дуло рушниці він піднявши переднє колесо велосипеда відвів дуло рушниці вверх і відпустивши велосипед вчепився двома руками за рушницю та вступив з ним в боротьбу за рушницю.

На звук пострілу прибіг брат ОСОБА_5 і вони вдвох стали виривати у ОСОБА_2 рушницю. На місце події вийшла сусідка ОСОБА_8 Ствердив, що якби він не встиг відскочити в момент пострілу, то ОСОБА_2 попав би у нього. ОСОБА_2 хотів позбавити його життя, тобто вбити його.

Ставити під сумнів ці показання потерпілого підстав у колегії суддів немає. Вони узгоджуються з наведеними судом доказами, зокрема з даними протоколу огляду місця події де навпроти входу у під'їзд житлового будинку №6 по вул. Грушевського в м. Жовкві знаходиться дерев'яний сарай на стіні якого на висоті 130-150 см. виявлено в дошках сліди пошкодження у вигляді дирок. На землі біля стіни виявлено одну дробину виготовлену з металу сірого кольору у формі кульки. З місця події виявлено одну дробину та два куски дошок із механічними пошкодженнями вирізано з стіни сараю.

У сукупності з іншими зібраними в справі доказами, суд належно оцінив та взяв до уваги при написанні вироку показання свідків про обставини вчинення ОСОБА_2 злочинних дій, які підтверджуються іншими доказами.

Так свідок ОСОБА_5С, показання якого всебічно перевірялися в судовому засіданні, на досудовому слідстві та в судовому засіданні ствердив, що він разом з братом ОСОБА_4 30 грудня 2006 року зранку розбирали стіну у їхньому гаражі. Підсудний ОСОБА_2 жодного відношення до даного гаражу немає. Однак з цього приводу між ними виникали непорозуміння і сварки. ОСОБА_2 прийшов тоді до них і став сваритись з ними, вимагав документи на гараж і в якийсь момент пішов пообіцявши повернутись. Розібравши стіну та закінчивши роботу він раніше пішов додому, а брат залишився закрити гараж. Коли він знаходився вдома біля 12 год. 00 хв. то почув звук пострілу. Він одразу вийшов у під'їзд та побачив, що його брат ОСОБА_4 бореться за рушницю з ОСОБА_2 А саме він тримав рушницю двома руками дулом у верх, і він зрозумів, що це був постріл та його зробив ОСОБА_2 Також він усвідомив, що ОСОБА_2 може вбити брата і він одразу кинувся допомагати брату-Голубу В.С. забрати рушницю. Підбіг до них та схопив рушницю двома руками, а саме: правою рукою за дуло, лівою за приклад та вони намагались забрати дану рушницю. На зауваження ОСОБА_2 не реагував, а говорив що вб'є ОСОБА_4 Він та брат говорили ОСОБА_2 заспокоїтись та розрядити рушницю. Після цього ОСОБА_9 з даної рушниці витягнув два набої, одночасно однією рукою без прикладання зусиль, а потім вони розійшлися.

Крім того свідок ОСОБА_10 як під час досудового слідства так і в судовому засіданні ствердила, що 30.12.2006 року близько 12.00 год. вона знаходилась у себе вдома коли почула сильний звук та подумала, що це вистрілив лічильник тому, що влітку 2006 року у них була така ситуація, що вибухнув лічильник. Вона вибігла у коридор і побачила, що ОСОБА_2. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тримають рушницю, але хто за що конкретно тримав вона не пам'ятає, а велосипед ОСОБА_4 лежав на сходовій клітці та ОСОБА_2 кричав до ОСОБА_4С та ОСОБА_5, щоб вони відпустили рушницю. ОСОБА_4 сказав ОСОБА_2 витягнути патрони і він віддасть тоді рушницю, після цього ОСОБА_2 витягнув патрони із рушниці, а вони відпустили її і порозходились. На її запитання, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що сталось, то ОСОБА_4 відповів, що ОСОБА_2 стріляв у нього, але детальніше їй він нічого не пояснив.

Згідно протоколу вилучення вогнепальної зброї та боєприпасів від 03.01.2006 року вбачається, що у ОСОБА_2 вилучено мисливську рушницю марки ИЖ-58, 12 калібру, №01678 та 13 мисливських патронів 12 калібру. Зброя зареєстрована Жовківським РВ УМВСУ у Львівській області №24-13. дозвіл дійсний до 15.05.2009 року, (а.с. 15).

Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи №5/77 від 19.02.2007 року, мисливська рушниця 12 калібру ИЖ-58ИАЕ №ТО1678, вилучена у ОСОБА_2 являєтеся гладкоствольною вогнепальною зброєю, технічно справна придатна до стрільби штатними мисливськими патронами 12 калібру. Постріл з даної рушниці без натискування на спускові гачки неможливий. Чотири мисливські патрони 12 калібру являються штатними боєприпасами для даної рушниці, придатні до стрільби в тому числі із наданої рушниці.(а.с. 46-50).

З протоколу відтворення обстановки і обставин події від 21.03.2007 року, план-схеми та фото таблиць до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 добровільно на місці події детально розказав та показав про обставини вчинення замаху на його життя з боку підсуднього ОСОБА_2П.(а.с. 87-96).

Щодо покликань в апеляціях на те, що потерпілий міг сприйняти дії засудженого як погрозу вбивством та мав реальні підстави побоюватися цієї погрози, і вони охоплюються ознаками ч.1 ст. 129 КК України, то колегія суддів вважає позицію захисту неправильною і намагання ОСОБА_2 уникнути кримінальної відповідальності засудженим за скоєне.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляцій про відсутність у засудженого умислу на закінчений замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, так як засудженим були вчинені всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку показам засудженого, який нібито не мав умислу на позбавлення життя потерпілого, а постріл з рушниці, який відбувся під час конфлікту мав місце внаслідок удару в рушницю велосипедом, тобто мав місце випадковий постріл. Колегія суддів вважає, що дані покази суд першої інстанції правильно вважав неправдивими та такими, що давалися засудженим з метою уникнення від відповідальності та заперечуються поясненнями потерпілого ОСОБА_4С, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8. висновками судово-балістичної експертизи та показами даними експертом ОСОБА_11, які зокрема спростовують версію висунуту засудженим, про те, що мав місце випадковий постріл внаслідок удару в дуло рушниці іншого предмету.

Крім того, колегія суддів вважає, що до правильного висновку суд першої інстанції прийшов про те, що умисел у засудженого ОСОБА_2 при замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_4 охоплювався позбавленням життя останнього, оскільки дії засудженого фактично були спрямовані на позбавлення життя потерпілого, знаючи про те, що мисливська рушниця, яку він зарядив спорядженими для стрільби патронами з мисливськими дробинами з невеликої відстані при попаданні в потерпілого в ділянці грудної клітки, де розміщені життєво важливі органи людини з невеликої відстані призведуть до смерті потерпілого направивши дуло рушниці в ділянку грудної клітки потерпілого.

Таким чином, на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_2 і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Також при перевірці справи, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильне застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку, про що порушується питання в апеляціях.

Що ж до покарання, таке засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про його особу.

Обране судом мінімальне покарання ОСОБА_2. передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_2 про що порушується питання в апеляціях, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів.-

у х в а л и л а

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2010 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію та апеляцію захисника ОСОБА_1 в його інтересах - без задоволення.

Головуючий:

Судді: