ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.15 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність посадової особи прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова з вищевказаною скаргою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність компетентних осіб прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР та ненаданні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, зобов`язати посадових осіб прокуратури Харківської області внести такі відомості до ЄРДР за її заявою від 18.09.2015р. та видати пам`ятку про права та обов`язки потерпілої. В обґрунтування скарги зазначила, що 18.09.2015р. вона звернулася до прокуратури Харківської області з заявою, в якій просила внести відомості до ЄРДР відносно суддів Орджонікідзевського районного суду м.Харкова та суддів апеляційного суду Харківської області. Разом з тим, відомості до ЄРДР не внесені.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала з підстав, в ній наведених. Пояснила, що в провадженні судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 перебувала справа про адмінправопорушення відносно заявника. Постановою суду першої інстанції заявника притягнуто до адміністративної відповідальності з призначенням покарання у виді штрафу. Ухвалою апеляційного суду вказана постанова скасована з закриттям провадження по справі. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положення про застосування вказаного закону ОСОБА_4 звернулась до судді ОСОБА_5 з заявою про відшкодування шкоди, спричиненої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, який задовольнив її частково. Вказане рішення заявник оскаржила до апеляційного суду, який розглянув апеляційну скаргу в порядку цивільного судочинства та скасував рішення суду першої інстанції, направивши справу на новий судовий розгляд, зазначивши, що заява про відшкодування шкоди ОСОБА_4 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Після надходження справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, заява ОСОБА_4 відповідно до ст.11-1 ЦПК України передана на розгляд судді ОСОБА_6 , яка винесла ухвалу про залишення заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків. Наполягаючи на тому, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_4 звернулася до того ж суду з аналогічною заявою, яка не надійшла в провадження судді ОСОБА_5 , як того хотіла заявник, а передана судді ОСОБА_6 та долучена до матеріалів вищевказаної цивільної справи, а в подальшому повернута заявнику як така, що не відповідає вимогам ЦПК України. На даний час вказана ухвала оскаржена заявником до апеляційного суду, однак рішення за її апеляцією ще не прийнято. Разом з тим, заявник втретє звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з аналогічною заявою, яка не була передана судді ОСОБА_5 , а відповідно до ст.11-1 ЦПК України надійшла на розгляд судді ОСОБА_7 , яка винесла ухвалу про залишення заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали заявником виконано вимоги ЦПК України та відкрито провадження за її заявою в порядку цивільного судочинства.
Прокурор в судовому засіданні проти доводів скарги заперечував, посилаючись на відсутність законних підстав для її задоволення.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши подану скаргу та надані матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Стаття 214 КПК України передбачає, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язані внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

З наведеного вбачається, що обов`язок внесення до ЄРДР стосується тих відомостей, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що 18.09.2015р. ОСОБА_4 звернулася до прокуратури Харківської області з заявою, в якій просила внести відомості в ЄРДР відносно суддів Орджонікідзевського районного суду м.Харкова та суддів апеляційного суду Харківської області. В обґрунтування заяви приводить доводи про незгоду з процесуальними рішеннями вказаних суддів щодо розгляду її заяви в порядку цивільного судочинства. У вказаному вбачає ознаки складів злочинів, передбачених ст.ст.28, 376, 374, 365, 366, 367, 375 КК України.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке включає в себе право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації N (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Враховуючи викладене, розглянувши скаргу відповідно до ст.22 КПК України на засадах змагальності, слідчий суддя вважає доведеною позицію прокурора щодо відсутності правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 18.09.2015р., оскільки викладені в ній відомості не можуть свідчити про вчинення злочину, а по своїй суті є незгодою з процесуальними рішеннями суддів під час розгляду її заяви.

За таких обставин підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ст.309 КПК України ухвала слідчого судді з даного питання в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 18.09.2015р.

Ухвала слідчого судді в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1