В И Р О К

іменем України

Справа №1-38/11

Провадження №1/3710/11

21 червня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О.

при секретарі Климовій Ю.Ю.

за участі прокурора Косенко О.В., захисника ОСОБА_1, підсудного ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по звинуваченню: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, росіянина, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, приватного підприємця, не одруженого, дітей не має, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає без реєстрації за адресою м. Славутич, Бєлгородський кв-л 4. кв. 70, раніше судимого 29.11.2005 року Славутицьким міським судом за ст.185 ч.1 КК України до 2 років виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави, -

-у скоєнні злочину, передбаченого ст.389 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, ухилявся від відбування виправних робіт, будучи засудженим до цього покарання.

Злочин скоєно при таких обставинах: 29.11.2005 року ОСОБА_2, був засуджений Славутицьким міським судом за ст.185 ч.1 КК України до 2 років виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку в дохід держави. Перебуваючи на обліку в Славутицькому відділенні кримінально-виконавчої інспекції (ВКВІ) ОСОБА_2, 28.12.2005 року був ознайомлений з порядком та умовами відбуванні покарання, йому були роз'яснені права та обов'язки пов'язані з відбуванням покарання у вигляді виправних робіт, про що була відібрана відповідна розписка. Цього ж дня ОСОБА_2, був ознайомлений з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію - вівторок кожного місяця. З 30.11.2005 року ОСОБА_2, працював електрослюсарем в ТОВ "Електросервіс". Ухиляючись від відбуття покарання не пов'язаного з позбавленням волі, ОСОБА_2, 28.03.2006 року,без повідомлення про звільнення, звільнився з роботи за власним бажанням з ТОВ "Електросервіс". Продовжуючи злісно ухилятися від відбування покарання ОСОБА_2, 04.2006 року не з'явився на реєстрацію до ВКВІ без поважних причин. Постановою інспектора ВКВІ від 12.04.2006 року ОСОБА_2, було встановлено дні явки на реєстрацію до ВКВІ - І та 3 вівторки кожного місяця, про що засудженого було ознайомлено під розпис в той же день.

Будучи письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування виправних робіт, перебуваючи на обліку в Славутицькому міському центрі зайнятості в якості шукаючого роботу та продовжуючи ухилятися від відбуття покарання ОСОБА_2, без поважних причин не відвідував центр зайнятості у визначені дні, за що 13.07.2006 року був знятий з обліку за невідвідування центру зайнятості більше одного місяця без поважних причин. Ігноруючи вимоги чинного законодавства та продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_2, 03.06.2006 року змінив місце проживання, не повідомивши про це ВКВІ. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на злісне ухилення від відбування покарання, грубо порушуючи порядок та умови відбування покарання, ОСОБА_2, 20.06.2006 року, 04.07.2006 року та 18.07.2006 року не з,явився на реєстрацію до ВКВІ без повалених причин.

Допитаний в якості підсудного ОСОБА_2, свою вину у скоєному визнав повністю, суду пояснив, що в м. Севастополі зареєстрований з 30.10.2009 року по вулиці Пляжна,3. На даний час зареєстрований та працює як приватний підприємець25.11.2009 року. До кримінальної відповідальності притягувався Славутицьким міським судом за ст.185 ч.1 КК України, був засуджений до двох років виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави. Після засудження він був поставлений на облік до відділення Кримінально-виконавчої інспекції (КВІ) м. Славутича. У відділенні КВІ у нього було відібрано відповідну розписку про те, що він ознайомлений з порядком відбування покарання та умовами відбування покарання, було встановлено дні - явки на реєстрацію. Також він був попереджений про кримінальну відповідальність по ст.389 КК України в разі ухилення від відбування призначеного йому покарання. На той час він працював в ТОВ «Електросервіс» на посаді електрослюсаря. В КВІ його було попереджено про те, що він не має права за власним, бажанням, звільнитися з вказаного місця роботи без дозволу інспектора КВІ. Також: він повинен був повідомляти інспектора про зміну свого місця мешкання. В березні 2006 року він за власним бажанням звільнився з ТОВ «Електросервіс». Хоча він був попереджений про заборону цього, він все рівно звільнився з роботи. Інспектора КВІ про своє звільнення одразу не повідомив, оскільки спочатку не був впевнений чи підписав директор його заяву про звільнення. Про звільнення з роботи він повідомив КВІ в квітні 2006 року коли прийшов на чергову реєстрацію. З вказаної роботи він без дозволу інспектора КВІ звільнився оскільки не вважав це дуже важливим і дана робота його не влаштовувала. Своїм звільненням він розумів, що порушує умови відбування призначених виправних робіт. 11.04.2006 року він не з'явився на реєстрацію до КВІ, оскільки був зайнятий своїми справами. Він розумів, що цим порушує порядок відбування призначеного йому покарання. Про причину неявки до КВІ він інспектора не повідомляв. Після звільнення з роботи в КВІ йому було видано направлення до міського центру зайнятості м. Славутича, куди він повинен був стати на облік в якості шукаючого роботу. На вказаний облік він став і йому були призначенні дні по яким він повинен був з'являтися на відмітку. На відмітку до центру зайнятості у призначені дні він не з,являвся після чого він з вказаного обліку був знятий. Про те що він не з'являвся до центру зайнятості та був знятий з його обліку КВІ не повідомляв. Про те, що він знову порушує правила відбування призначеного йому покарання він розумів, але на той час не придав цьому великого значення. У 2006 році квартира АДРЕСА_1 де він мешкав була продана. У м.Славутичі йому ніде було проживати, оскільки стосунки з рідними на той час у нього були не зовсім гарні. Тому він поїхав жити та неофіційно працювати до м. Києва. В м. Києві проживав у своїх знайомих, про зміну свого місця мешкання інспектора КВІ не повідомляв, дозволу на зміну місця мешкання у інспектора не отримував. Він хотів спочатку добре влаштуватися на роботу, знайти постійне місце мешкання, а потім повідомити про це інспектора КВІ та в подальшому вирішити питання про відбування призначених йому робіт. В м. Києві він пробув деякий час, після чого поїхав проживати та працювати до м. Севастополя, де і був по теперішній час. На реєстрацію до КВІ м. Славутича більше не з,являвся, про своє місцезнаходження інспектора не повідомляв, оскільки був зайнятий своїми справами, працевлаштуванням та іншим. Про те що його розшукують співробітники міліції не знав до того часу, коли його затримали. Він розумів що своїми діями порушує умови відбування призначеного йому судом покарання, але не надавав цьому великого значення. У травні 2011 року він збирався приїхати до м.Славутича щоб вирішити питання про відбування призначених йому виправних робіт за місцем свого теперішнього мешкання і реєстрації. На даний час він зрозумів, що зробив не правильно, у скоєному свою вину визнає повністю, щиро розкаюється, просив не застосовувати до нього сувору міру покарання.

Захисником підсудного було заявлено клопотання, оскільки підсудний провину визнав повністю, то обмежитись дослідженням фактичних обставин справи, підсудний підтримав, прокурор не заперечував проти даного клопотання, тому суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись дослідженням фактичних обставин справи. При цьому суд зясував, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також розяснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені по справі докази, суд вважає, що провина підсудного в інкримінованому підтверджується матеріалами справи.

Органи досудового слідства дії ОСОБА_2, кваліфікували за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування виправних робіт, будучи засудженим до цього покарання. Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що в судовому засіданні знайшла підтвердження дана кваліфікація.

Призначаючи міру покарання підсудному, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, відомості про особу, обставини, які обтяжують і помякшують покарання.

Обставин, які обтяжують відповідальність підсудного, судом не встановлено.

Обставинами, які помякшують відповідальність підсудного, суд вважає його щире каяття, те що він своїми поясненнями сприяв розкриттю злочину, чистосердечно розкаявся у скоєному.

Відповідно до наданих документів підсудний має постійне місце проживання, зареєстрований приватним підприємцем.

Санкція ч.2 ст.389 КК України передбачає кримінальну відповідальність у вигляді арешту або обмеження волі. Згідно скоєного підсудним, характеристик особи підсудного, суд прийшов до висновку, що для його виправлення і перевиховання доцільно застосовувати покарання у вигляді обмеження волі. Підсудний засуджений 29.11.2005 року вироком Славутицького міського суду за ст.185 ч.1 КК України до 2 років виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави. Згідно довідки з Славутицького міського підрозділу кримінально-виконавчої інспекції станом на 20.04.2011 року ОСОБА_2, має загальний відбутий строк покарання у виді 5 місяців 13 днів виправних робіт. Тобто 18 місяців 17 днів в календарному обрахунку має загальний не відбутий строк. На підставі ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню обмеження волі відповідає три дні виправних робіт, тобто в даному випадку 18 місяців 17 днів виправних робіт становить 6 місяців 5 днів обмеження волі. Проте з урахуванням обставин справи, які помякшують покарання підсудному, з урахуванням характеристик особи, щирого каяття підсудного суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і до нього можливо застосувати ст. 75 КК України, тобто звільнити його від відбування покарання із застосуванням іспитового строку.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.321,323,324 КПК України, суд

п р и с у д и в :

Визнати винним ОСОБА_2 за ст. 389 ч.2 КК України і призначити покарання у вигляді одного року семи місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків з врахуванням положення ст.72 КК України ОСОБА_2, до покарання, визначеного новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, і остаточно визначити покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75,74 КК України ОСОБА_2, звільнити від покарання, якщо він протягом іспитового строку двох років не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: не виїде за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; буде повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично буде зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_2, залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд протягом 15 діб.

Суддя Т. О. Малишенко