Справа621/3411/14-к
Провадження 1-кп/621/288/14
В И Р О К
іменем України
11 грудня 2014 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Змієва Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого
Зміївським районним судом Харківської області 10.09.2014 за ч.1 ст.309 КК України до 2-х років позбавлення волі зі звільненням від покарання з іспитовим строком на 1 рік
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В середині жовтня 2014 року в період іспитового строку, визначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10.09.2014, ОСОБА_4 шляхом пошкодження віконної рами проник в середину будівлі АДРЕСА_2 , де демонтувавши трансформатор, звідти таємно викрав 16 кг.800 гр. лому чорного металу, вартістю 43 грн. 68 коп. та 7 кг.350 гр. лому міді, вартістю 433 грн.33 коп. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Згідно висновку товарознавчої експертизи № 90 від 14.10.2014 року, спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_5 на суму 477 грн.33 коп.
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду в судове засідання не зявивися. Надав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 , вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких стороною обвинувачення йому предявлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку.
Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд зясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд визнає винуватим ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання, суд керується загальними положеннями призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які впливають на призначення покарання та його індивідуалізацію.
Зокрема, обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є визнання вини ОСОБА_4 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ., відповідно до ст. 67 КК , суд визнає рецидив злочинів, так як ОСОБА_4 вчинив новий умисний злочин в період непогашеної судимості за попередній умисний злочин, за який його засуджено вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10.09.2014.
За наведених обставин справи, з урахуванням обставин, які помякшують, та обтяжують покарання, суд вважає необхідним і достатнім призначення покарання ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується задовільно, ніде не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі у межах санкції даної статі.
Суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити керуючись вимогами ст. 71 КК України, так як він винив злочин, передбачений ч. 3 ст.185 КК України в жовтні 2014 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10.09.2014 року, та вважає за необхідне приєднати до покарання за даним вироком частину не відбутого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10.09.2014 року.
Вказане положення узгоджується із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, де зазначено, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустиме.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України .
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити на підставі ст. 71 КК України, та до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати частину не відбутого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10.09.2014 року і призначити покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 1 (один) місяць.
Початком строку відбування покарання слід вважати 11 грудня 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, обрати у виді утримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі, взявши його під варту негайно в залі суду.

Речові докази у кримінальному провадженні: 16 кг.800 гр. лому чорного металу, та 7 кг.350 гр. лому міді, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , дозволити йому використовувати за призначенням.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1