Справа №560/1181/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
21 квітня 2015 року біля 14:25 год., ОСОБА_4 , керуючи власним технічно справним автомобілем марки "Opel Vivaro", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі сполученням Нивецьк-Дубровиця в напрямку м. Дубровиця, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, в порушення вимог п. 1.3, п.1.5, п.2.3 "б", "д", п.16.11 Правил дорожнього руху України під час проїзду перехрестя доріг Нивецьк-Дубровиця та Городище-Рівне-Старокостянтинів - 32 км + 100 м - об`їзною дорогою м. Дубровиця, не надав перевагу в русі автомобілю марки "ЗАЗ SENS", з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_5 , який наближався до вказаного перехрестя по головній автодорозі з боку м. Рівне, виїхав на перехрещувану дорогу, де допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки зі зміщенням з ускладненням у вигляді пошкодження променевого нерва справа та саден волосистої частини голови зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №149 від 24.06.2015 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я.
В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наставшими шкідливими наслідками є грубе порушення водієм автомобіля ОСОБА_4 наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
п. 16.11 - згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
п. 1.3 - згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
п. 1.5 - згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 - згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та пояснив, що дійсно він, 21 квітня 2015 року, керуючи власним технічно справним автомобілем марки "Opel Vivaro", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі сполученням Нивецьк-Дубровиця в напрямку м. Дубровиця, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, під час проїзду перехрестя доріг Нивецьк-Дубровиця та Городище-Рівне-Старокостянтинів, об`їзною дорогою м. Дубровиця, не надав перевагу в русі автомобілю марки "ЗАЗ SENS", з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_5 , який наближався до вказаного перехрестя по головній автодорозі з боку м. Рівне, виїхав на перехрещувану дорогу та допустив з ним зіткнення. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд обрати міру покарання у виді штрафу.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що дійсно 21 квітня 2015 року, він їхав на службовому автомобілі марки "ЗАЗ SENS", з державним номерним знаком НОМЕР_2 , в напрямку м. Дубровиця Рівненської області. На перехресті доріг Нивецьк-Дубровиця та Городище-Рівне-Старокостянтинів, водій автомобіля "Opel Vivaro", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорогі, не надав йому перевагу в русі та допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження. Заявлений ним цивільний позов підтримує повністю. Суду підтвердив той факт, що ОСОБА_4 йому було відшкодовано відразу після ДТП 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування шкоди.
Обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Характеризуючи особу обвинуваченого, враховуючи позитивну характеристику по місцю проживання, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, визнання ним вини та щире каяття, суд дійшов до висновку, що до обвинуваченого можливо застосувати менш суворий вид покарання, передбачений в альтернативній санкції ч.1 ст. 286 КК України, а саме - штраф, в мінімальних його межах без позбавлення права керувати транспортними засобами.
06 жовтня 2015 року Автогосподарство при УМВС України в Рівненській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалою суду від 15 жовтня 2015 року, цивільний позов Автогосподарства при УМВС України в Рівненській області до відповідача ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду.
В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 , якого було визнано цивільним позивачем, 22 вересня 2015 року заявлено цивільний позов до обвинуваченого, якого було визнано цивільним відповідачем про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалою суду від 04.12.2015 року в якості співвідповідача було залучено Страхову компанію "Еталон", що узгоджується з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якої, при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_5 визнав частково. Додав, що відразу після ДТП він відшкодував потерпілому ОСОБА_5 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.
Представник співвідповідача СК "Еталон" в судове засідання не з`явився вкотре, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника СК "Еталон".
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_5 слід задовольнити частково на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1194, 1195, 1197 ЦК України, ст.ст. 3, 22, 23, 24, 25, 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`ю потерпілого, зобов`язана відшкодувати йому витрати на придбання ліків та проходження лікування.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями відшкодовується фізичній особі особою, що її завдала.
Судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 був застрахований, що підтверджується полісом №АІ/2707306 (а.п.38). Термін дії договору страхування - з 29 липня 2014 року до 28 липня 2015 року.
Як зазначено в п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-ІV, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пункт 22.3. ст.22 цього Закону передбачає, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, в розмірі не більше ніж 5 відсотків ліміту.
Згідно з вимогами ст.ст. 9,3, 22, 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові компанії зобов`язані відшкодувати матеріальну шкоду потерпілим і моральну шкоду в рамках ліміту укладеного договору страхування, заподіяну підсудними.
Крім того стаття 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказує, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Окрім того, при розгляді кримінального провадження достовірно встановлено, що потерпілому ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяна шкода здоров`ю, яка підлягає відшкодуванню в межах доведеності її розміру на підставі наданих доказів.
Що ж стосується позовних вимог щодо відшкодування цивільним відповідачем ОСОБА_4 моральної шкоди, то відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.23 цього ж Кодексу моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
За роз`ясненнями вищезазначеної постанови ПВСУ, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров"я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Судові витрати за проведення експертиз в сумі 3132,98 грн. (три тисячі сто тридцять дві гривні 98 копійок) на підставі ст. 124 КПК України, слід стягнути із ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374, 394 КПК України, суд-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання - штраф у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. (три тисячі чотириста гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Речові докази:
- автомобіль марки "Opel Vivaro", з державним номерним знаком НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерськ, Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки "ЗАЗ SENS", з державним номерним знаком НОМЕР_2 - повернути власнику Автогосподарству при УМВС України в Рівненській області (адреса: м. Рівне, вул. С. Бандери, 12а).
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерськ, Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3132,98 грн. (три тисячі сто тридцять дві гривні 98 копійок).
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Суддя: підпис
З оригіналом згідно.
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1