УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 . Своє клопотання мотивував наступним: слідчим відділом прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 08.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника відділу режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області (№1) та будучи працівником правоохоронного органу, діючи за попередньою змовою групою осіб із працівниками Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 систематично вимагав та одержував від засуджених до довічного позбавлення волі, що відбувають покарання у Вінницькій УВП № 1, у тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 неправомірну вигоду за неоформлення порушень режиму утримання в місцях позбавлення волі та незаконного надання останнім триваючих та короткострокових побачень.
Так, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність у засуджених до довічного позбавлення волі заборонених до використання предметів, в тому числі у засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме мобільних телефонів та SIM-карт, користування якими забороняється засудженим, на дане порушення не реагував та вступивши із засудженими у не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством стосунки, за не документування даного порушення та незаконну організацію тривалих та короткострокових побачень, як самостійно, так і через вищевказаних підлеглих йому працівників, систематично протягом 2014-2015 років вимагав та отримував від засуджених неправомірну вигоду у сумі 100 доларів США за кожну добу незаконно наданого побачення.
Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінальн6ого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про що йому 29.09.2015 вручено письмове повідомлення та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із внесенням застави.
Відповідно до санкції ч. 3 ст. 368 КК України передбачено конфіскацію майна підозрюваного (обвинуваченого) та спеціальну конфіскацію.
Під час досудового розслідування, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що квартира, в якій зареєстрований ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно є спільною власністю в частці 1/3 ОСОБА_5 .
Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 є підозрюваним по даному кримінальному провадженню, володіє інформацією щодо застосування як покарання в тому числі і конфіскації належного йому майна, слідчий вважає за необхідне накласти арешт на вищевказану квартиру.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечили щодо накладення арешту на 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_5 вона не належить. Відповідно до договору дарування частки квартири від 26.10.2015р., 1/3 частки квартири він подарував ОСОБА_14 . Даний факт зафіксований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень 26.10.2015р. Тому законних підстав накладати арешт на майно, яке не належить підозрюваному в цілях забезпечення можливої конфіскації у прокурора не має.
Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та доказі надані сторонами, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужити певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Як вбачається з договору дарування частки квартири від 26.10.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_15 (реєстр №695), 1/3 частки квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , він подарував ОСОБА_14 . Право власності за ОСОБА_14 на 1/3 частки вказаної квартири підтверджено Витягом з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 26.10.2015р.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Аналізуючи доводи, викладені в клопотанні, суддя робить висновок, що вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки майно на яке прокурор просить накласти арешт, на момент розгляду даного клопотання належав іншому власнику - ОСОБА_14 , а не підозрюваному ОСОБА_5 , як того вимагає закон, відповідно правових підстав арештовувати таке майно у суду немає.
Приймаючи до уваги викладене, суддя вважає, що прокурорм в судовому засіданні не доведено необхідності такого арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131,132, 170,171. КПК України, суд -
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: