Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/295/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2016 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького

районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

слідчого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець клопотання старшого слідчого Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, військовослужбовця ЗС України, проходить службу в зоні антитерористичної операції, раніше не судимого, підозрюється в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України

встановив:
Старший слідчий Сторожинецького відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області ОСОБА_7 , (в подальшому - слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 (в подальшому прокурор) про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 01.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , 31.01.2016 року біля 19,00 години перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будівлі магазину, що в с. Спаська, Сторожинецького району, Чернівецької області, в ході конфлікту із ОСОБА_8 , який виник на грунті неприязних відносин, наніс удар кулаком правої руки по лівій скроні обличчя останньому, який від вказаного удару впав в кювет, де підозрюваний продовжив наносити численні удари руками та ногами в область голови, шиї та різних частин тіла ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з забоєм речовини головного мозку, від яких настала смерть потерпілого.

Ініціатор клопотання стверджує, що підставою для внесення клопотання є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та вважає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів, він ніде не працює і не одружений, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду оскільки вчинив умисний тяжкий злочин за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, а також може незаконно впливати на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які дали щодо нього викривальні показання. Будь-які інші запобіжні заходи не зможуть запобігти наведеним ризикам, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою без застосування застави.

Даючи пояснення, щодо заявленого клопотання, слідчий, в судовому засіданні підтримав клопотання і уточнив обставини зазначені в клопотанні щодо наявності ризиків та зазначив, що існують тільки ризики передбачені п.1 і 3 ч.1 ст.177 КПК України, а не ті які вказані в цифровому значенні, як ризики передбачені п.п. 2, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні, прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, посилаючись також на те, що підозрюваний може скритися від слідства і суду так як проходить військову службу в зоні АТО і може там переховуватись. Заперечує проти застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в ході судового розгляду, не заперечили конфлікт який відбувся між підозрюваним та потерпілим та факт побиття потерпілого. Однак підозрюваний не визнає своєї вини в спричиненні смерті потерпілому, оскільки до вказаного конфлікту, потерпілий вже був побитий і заходив в магазин будучи окровавленим, а після конфлікту самостійно встав і мабуть пішов додому, а тому невідомо від яких ударів настала смерть потерпілого ОСОБА_8 . Крім того він не намагався і не намагається ухилитися від слідства і суду та жодних доказів цього не існує, як не існує доказів можливості його впливу на зазначених в клопотанні свідків. Вказані свідки не зверталися до правоохоронних органів з подібними заявами, а один із свідків ОСОБА_11 є особою, яка побила потерпілого перед конфліктом із підозрюваним, що доведено протоколом слідчого експерименту. Захисник та підозрюваний просили відмовити в задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 01.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України з приводу того, що 31.01.2016 року біля 19,00 години ОСОБА_4 біля будівлі магазину, що в с. Спаська, Сторожинецького району, Чернівецької області, в ході конфлікту із ОСОБА_8 , наніс удар кулаком правої руки по лівій скроні обличчя останньому, від якого він впав в кювет, а підозрюваний продовжив наносити численні удари руками та ногами в область голови, шиї та різних частин тіла ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з забоєм речовини головного мозку, від яких настала смерть потерпілого.

02.02.2016 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. Підозрюваному також вручено письмове повідомлення про підозру та пам`ятка про його процесуальні права і обов`язки.

Із повідомлення про підозру, письмових показань підозрюваного та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також протоколів слідчих експериментів, із змістом яких погодилися всі учасники провадження без перегляду відеозапису, оскільки зміст слідчих експериментів із підозрюваним та вказаними свідками не відрізняється від змісту їх показань, підтверджено факт нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . При цьому слідчим суддею на підставі пояснень підозрюваного, пояснень слідчого та протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_11 , прийнятому слідчим суддею на тих самих умовах встановлено, що ОСОБА_8 в той вечір був побитий двічі і його побиття свідком ОСОБА_11 передувало побиттю підозрюваним.

Тобто впевненості в тому, що смерть потерпілого настала від дій підозрюваного у слідчого судді не має, а тому висновки захисника щодо недоказаності складу злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України в діях ОСОБА_4 є правильними.

Однак, слідчий суддя під час розгляду клопотань про обрання міри запобіжного заходу не уповноважений вирішувати питання наявності чи відсутності в діях осіб складів кримінальних правопорушень, оскільки однією із обставин які слідчий суддя має встановити є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

На думку суду, слідчий та прокурор таку обґрунтованість підозри доказали, як показаннями безпосередньо підозрюваного так і показаннями свідків та слідчими експерименти, які проведені із підозрюваним та цими свідками.

Тобто підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України обґрунтовано, і така обґрунтованість підозри буде мати місце до проведення відповідних експертиз та додаткових експериментів пов`язаних із послідовністю нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 як підозрюваним ОСОБА_4 так і попередньо свідком ОСОБА_11 , а також визначенням від якого із ударів настали летальні наслідки у вигляді смерті потерпілого.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні слідчий та прокурор зазначили про наявність чотирьох, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України ризиків, два із яких слідчий в судовому засіданні не підтвердив.

В судовому засіданні взагалі не знайдено доказів існування ризику, щодо можливості незаконного впливу підозрюваного на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Прокурор та слідчий не обгрунтували та не довели належними доказами, вказаного ризику, що було підтверджено в судовому засіданні, крім всього іншого також і відсутністю заяв чи клопотань від вказаних свідків про необхідність здійснення їх захисту від незаконного впливу будь-якої особи. Тобто зазначення про вказаний ризик є голослівним.

Крім цього ініціатори клопотання посилаючись на наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, доводили його тяжкістю покарання визначеного в санкції статті 121 ч.2 КК України, а також сімейним станом підозрюваного та відсутністю у нього постійного місця роботи.

Аналізуючи вказані докази, слідчий суддя не знаходить їх ні допустимими ні належними, виходячи із такого.

Згідно аналізу вимог п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини вбачається, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Таким чином ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчим суддею не може оцінюватися на підставі санкції статті 121 ч.2 КК України на яку посилається слідчий та прокурор, а зазначення в клопотанні фактів щодо того що підозрюваний не одружений та не працевлаштований, взагалі не беруться слідчим суддею до уваги як докази наявності вказаного ризику, оскільки такі факти не можуть оцінюватися як докази будь-яких ризиків. Сімейний стан та відсутність постійного місця роботи підозрюваного, може характеризувати тільки міцність соціальних зв`язків підозрюваного. До того ж зазначення слідчим та прокурором про не працевлаштування підозрюваного є не вірним, оскільки підозрюваний є військовослужбовцем ЗС України і служить в зоні проведення АТО, що не заперечувалося жодним із учасників судового провадження.

Разом з тим, слідчий суддя знаходить, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, на який посилається слідчий та прокурор, існує, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 , після вчинення неправомірних дій пов`язаних з побиттям ОСОБА_8 , який до того ж був вже побитий і не заслуговував на подібне відношення до нього, а залишивши потерпілого в канаві в яку той впав будучи побитим, в т.ч. і підозрюваним, пішов до магазину, здійснив необхідні домашні покупки та пішов додому. При цьому не відчуваючи ні жалості ні співчуття, ні докорів сумління, а ні законослухняної потреби з`явитися в правоохоронні органи та повідомити про вчинені ним протиправні дії, від яких можливо в подальшому померла людина, що безумовно, на думку слідчого судді є ризиком передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому не підтвердження іншого ризику, на який посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя оцінює зважаючи на вимоги п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України.

Досліджуючи питання щодо наявності доказів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеному в клопотанні та підтвердженому в суді ризику, слідчий суддя знаходить, що таких доказів до суду не було представлено, а зазначення в клопотання про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цьому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 так і залишилось тільки декларативною вказівкою в клопотанні.

Ні обґрунтованість підозри ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні слідчий та прокурор довели суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існує ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування такого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановленому в суді ризику.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується ухилення підозрюваного від кримінальної відповідальності та необхідності забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрюваного слід покласти обов`язок прибувати до слідчого з визначеною ним періодичністю.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти будинок приватної форми власності з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, включаючи приміщення, не призначені для проживання, які є складовою будинку.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 181, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 206, 395, 492 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком 60 (шістдесят) днів із забороною цілодобового залишення ним житлового будинку АДРЕСА_1

.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , протягом двох місяців, прибувати до слідчого ОСОБА_6 , з визначеною ним періодичністю.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення, а затриманий ОСОБА_4 негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти.

Ухвалу передати для виконання до Сторожинецького віділу національної поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали рахувати з 22 години, 03 лютого 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя: