Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006790 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 5 791 гривню 68 копійок.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду

________________________________

Справа № 11-кп/796/482/2016
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1

першої інстанції змінити і звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що суд першої інстанції зазначив у вироку про ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, однак не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, визнав свою вину і щиро розкаявся, про що свідчать його правдиві показання протягом досудового розслідування і судового розгляду, вибачення перед потерпілим. Також суд не врахував думку потерпілого, який не заперечував, що родичі обвинуваченого пропонували йому матеріальну допомогу, і не наполягав на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

Крім того, захисник вказує на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, приймав участь у Благодійній організації Благодійний фонд Взаємодопомога, а також на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на епілепсію. Тож вважає, що вказані обставини зменшують соціальну небезпечність його підзахисного, а тому призначене судом покарання є несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; аналогічні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 ; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодженняОСОБА_9 за наступних обставин.

7 серпня 2015 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на розі будівлі ДП Імпульс, розташованої навул. Горлівській, 226/228 в м. Києві, розпочав конфлікт з ОСОБА_9 з приводу відносин з їх спільною знайомою ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 дістав з кишені штанів розкладний ніж і на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли внаслідок словесного конфлікту, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_11 один удар лезом ножа в область черева, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який судимості не має, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, стан його здоров`я, участь у діяльності благодійної організації, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, а так само обставину, що його обтяжує, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, в тому числі ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника.

Стосовно думки потерпілого, який, як вказує захисник, просив не призначати обвинуваченому суворе покарання, слід зазначити, що ОСОБА_9 і не висловлював прохання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання. До того ж, суд не пов`язаний думкою учасників судового провадження при призначенні покарання.

Водночас, покарання ОСОБА_7 призначено на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті закону України про кримінальну відповідальність, і колегія суддів звертає увагу на те, що до обвинуваченого вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням. Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що його виправлення неможливе без відбування покарання, і саме покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 7 серпня 2015 року по 10 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3