АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2172/15 Справа № 173/2571/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , яким останнього визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст. 199 КК України, -
В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований по АДРЕСА_1 , раніше судимий :

-11.07.2014 року Верхньодніпровським районним судом. Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,на підставі ст..75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,-

виправданий за ч. 1 ст. 199 КК України. Припинено дію раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою, та звільнено ОСОБА_9 з-під варти в залі суду. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України за таких обставин. В період з 2 жовтня 2014 року
до 15 жовтня 2014 року, мешкаючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 умисно, достовірно знаючи, що грошові купюри підроблені, з метою подальшого збуту зберігав за вищевказаною адресою купюри номіналом 500 гривень, 50 гривень та 100 доларів США. 02 жовтня 2014 року, близько 14.00 години, ОСОБА_9 звернувся до працівника Верхньодніпровського відділення Публічного акціонерного товариства «Райфайзенбанк Аваль», надавши для перевірки банкноту номіналом 500 гривень. Після того, як касир повідомила, що банкнота підроблена, ОСОБА_9 , в той же день в період з 15.00 до 16.00 години, знаходячись на території комунального закладу освіти «Верхньодніпровський навчально-реабілітаційний центр» Дніпропетровської обласної ради, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ вул. Гагаріна, 14, маючи умисел на збут підробленої валюти, умисно, під виглядом придбання мобільного телефону, достовірно знаючи, що купюра підроблена, передав і тим самим умисно збув неповнолітньому ОСОБА_10 1997 року народження, для подальшого обміну в магазині купюру номіналом 500 гривень, не повідомивши останньому, що вказана купюра підроблена. ОСОБА_10 , в зазначений вище час, виконуючи прохання ОСОБА_9 , про розмін купюри звернувся до власниці магазину «Явір» ОСОБА_11 , де надав для обміну купюру номіналом 500 гривень, яку отримав від ОСОБА_9 , але остання, перевіривши вказану купюру на спеціальному приладі, повідомила працівників міліції про факт збуту підробленої валюти. 02 жовтня 2014 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 було оглянуто та вилучено купюру номіналом 500 гривень. Згідно з висновком експерта № 70/060710 від 29.10.2014 року банкнота номіналом 500 гривень з серійним номером ЛД 9662553, вилучена в касі магазину «Явір», не відповідає за своїми характеристиками грошовим знакам Національного банку України аналогічного номіналу, які знаходяться в офіційному обігу. Зображення лицевого та зворотного боку наданої банкноти отримані способом струмного друку за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (струмний принтер, копір, тощо). Зображення водяного знаку на банкноті отримані способом малювання барвником білого кольору на відповідній ділянці зворотного боку банкнота. «Захисна нитка» на банкноті імітована способом аплікації, а саме - наклеюванням паперової стрічки (з зображеннями) шириною- 3 мм поперек (ліворуч від центру) зворотного боку банкноти. Рельєфність («шершавість») окремих ділянок поверхні банкноти отримана шляхом видавлювання рельєфу з одного з його боків за допомогою предмету з рельєфною контактною поверхнею в виді паралельних пунктирних ліній довжиною ~ 0.5-0.8 мм з шагом між лініями~1.2-1.3 мм.
Купюри номіналом 50 гривень та 100 доларів США, ОСОБА_9 , умисно продовжував зберігати за місцем проживання за вище вказаною адресою з метою подальшого збуту до 15 жовтня 2014 року, коли вони в період з 10 години 20 хвилин до 13 години 30 хвилин в ході проведення обшуку були виявлені та вилучені працівниками Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Згідно з висновком експерта № 70/06-757 від 18.11.2014 року грошова купюра номіналом 50 гривень серія та номер ГР 6807881, вилучена під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає за своїми характеристиками грошовим знакам Національного банку України аналогічного номіналу, які знаходяться в офіційному обігу. Зображення банкноти отримані способом струмного друку за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (струмний принтер, копір, тощо).

Грошова купюра номіналом 100 доларів США серія номер АН 74154297А, вилучена в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає за своїми характеристиками грошовим знакам Федеральної резервної системи США аналогічного номіналу, які знаходяться в офіційному обігу. Зображення лицевого та зворотного боку отримані поліграфічним способом з використанням форм плоского офсетного друку.

Під час судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких та узгоджених доказів винуватості ОСОБА_9 , не наведено жодних версій, де обвинувачений взяв купюру 500 гривень, чому обвинувачення вважає, що ОСОБА_9 достовірно знав про те, що купюра підроблена, зважаючи на те, що жоден зі свідків про це не повідомляв та навіть свідок ОСОБА_12 , показання якої сторона обвинувачення наводить як доведеність умислу обвинуваченого ОСОБА_9 , не показала, що вона повідомила обвинуваченому про те, що купюра підроблена, а лише те, що ця купюра викликає у неї сумніви. В даному випадку показання свідків зі сторони обвинувачення викликають у суду сумніви щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, в якому його обвинувачують та вони є непереконливими, а тому такі сумніви суд зобов`язаний тлумачити на корись обвинуваченого. Проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд прийшов до переконання про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України, а саме зберігання з метою збуту національної валюти України у виді грошової купюри 50 грн. та у вигляді банкноти номіналом 100 дол. США та недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення щодо зберігання з метою збуту, а також збуту підробленої національної валюти України у вигляді банкноти 500 грн., у зв`язку з чим його необхідно визнати невинуватим та виправдати у відповідності до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляції:
- прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України та призначити останньому покарання за ч.1 ст. 199 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2014 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом було досліджено, однак не надано належної оцінки протоколу огляду місця події від 02.10.2014 року; приймаючи рішення про недопустимість доказу, а саме протоколу обшуку від 15.10.2014 року суд, не вдаючись у суть процесуальної дії та результати її проведення, наводить формальні порушення процесуального законодавства, які не є суттєвими та не тягнуть за собою недопустимість протоколу слідчої дії; суд покладає не передбачені ст.66 КПК України на свідків доказувати, що вони дійсно є свідками тих чи інших подій; судом не надано ніякої оцінки тому факту, що ОСОБА_9 відразу після знаходження однієї зі 100-доларових банкнот вихопив та з`їв її; також суд в мотивувальній частині зазначає, що стороною обвинувачення не доведено належність саме обвинуваченому виявлених в ході обшуку грошових коштів, посилаючись на покази батька обвинуваченого в судовому засіданні; суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка працює касиром у банку «Райффайзенбанк Аваль»; також те, що в ході прослуховування технічного запису судового засідання під час допиту понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , аудіо запис фактично не відтворюється.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію прокурора, що приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, пояснення обвинуваченого

ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.

Згідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише у разі коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на, серед інших, на обставини, що впливають на правову кваліфікацію діяння, тобто правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав правильну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції, дослідивши докази, зібрані стороною обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події від 02.10.2014 року; висновок експерта №70/06-710 від 29.10.2014 року; висновок експерта №70/06-757 від 18.11.2014 року; протокол обшуку від 15.10.2014 року з додатками та фото таблицею до нього; відеозапис з камер відео спостереження з приміщення та каси №2 Верхньодніпровського відділення ПАТ «Райффайзенбанк Аваль», які було безпосередньо оглянуто у судовому засіданні, а також заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , зробив висновок про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку від 15 жовтня 2014 року та про необхідність визнання ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, та виправдання останнього, при цьому своє рішення мотивував тим, що вищевказані докази як в їх сукупності, так і кожен окремо, не підтверджують суб`єктивну сторону злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , а лише підтверджують обставини, які мали місце 2 жовтня 2014 року, тобто об`єктивну сторону злочину та предмет злочину, стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких та узгоджених доказів винуватості ОСОБА_9 , не наведено жодних версій, де саме обвинувачений взяв купюру номіналом 500 гривень, чому обвинувачення вважає, що ОСОБА_9 достовірно знав про те, що купюра підроблена, зважаючи на те, що жоден зі свідків про це не повідомляв. Також суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що гроші, виявлені під час проведення обшуку зберігав у квартирі саме ОСОБА_9 , оскільки в судовому засіданні встановлено, що в цій квартирі разом з обвинуваченим постійно мешкають також його мати та вітчим, який, будучи допитаний в судовому засіданні, стверджував, що гроші, які були знайдені в квартирі це його і про те, що вони фальшиві йому нічого не було відомо.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки під час перевірки матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні апеляційної інстанції, прослуховування таперегляду технічних засобів фіксації судового розгляду не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження. Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження перевірив всі докази у своїй сукупності, які були зібрані органами досудового слідства на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України, дав їм належну оцінку та дійшов висновку щодо недоведеності винності останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що 2 жовтня 2014 року приблизно о 12 годині він проводив дівчину на автовокзал та по дорозі знайшов згорнуту купюру 500 грн, про що повідомив ОСОБА_20 , разом з яким вони пішли до інтернату, оскільки він вирішив придбати для своєї дівчини телефон та знав, що там продають телефони з рук. На вулиці йому хтось зателефонував та він дав ОСОБА_20 500 грн., щоб той купив собі цигарок, води та йому жувальну гумку. Капустін чомусь не купив цигарки і тоді вони вирішили піти в банк перевірити купюру та розміняти її. Спочатку зайшли до «РайфайзенБанку». Там він передав купюру касиру, яка оглянула купюру, повідомила, що вона нормальна та повернула її. При цьому він бачив, що на апараті касир купюру не перевірила. Потім пішли до «Приватбанку», щоб розміняти купюру, проте там всі каси були зачинені на обідню перерву. В інтернаті Хворостина запропонував купити телефон за 300 чи 400 грн. Обвинувачений дав йому 500 грн., але ОСОБА_21 сказав, що в нього не буде решти. Тоді ОСОБА_9 віддав купюру раніше знайомому йому ОСОБА_22 та попросив її розміняти. Гостєв погодився та пішов до магазину, а вони залишилися його чекати в інтернаті. Потім він пішов по своїх справах, а ОСОБА_20 з Хворостиною лишилися чекати ОСОБА_22 . Коли через деякий час повернувся вже нікого не було. Пізніше йому зателефонувала мати та повідомила, що його шукає міліція. Пішов до райвідділу, розповів все як було та його відпустили. Через 2 тижні до нього в квартиру прийшли працівники міліції та провели обшук, знайшли купюри. Що це за купюри він не знає, можливо його батька, але це не його гроші.

Дані свідчення підтверджуються й показами неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , який був допитаний в судовому засіданні в присутності законного представника та педагога, про те, що в жовтні 2014 року вони зустрілися з ОСОБА_23 і той сказав йому, що знайшов 500 грн. На вулиці він хотів купити цигарки в кіоску, але продавець йому відмовила. Він подумав, що вона відмовилася брати купюру до рук через те, що вона була трохи надірвана. В цей час ОСОБА_24 розмовляв з кимось по телефону, тому дав гроші йому. Самір попросив купити йому жуйку, а собі хотів він купити цигарки, оскільки ОСОБА_23 не палить. Це була звичайна купюра, він не здогадувався, що вона фальшива. Потім пішли до банку, щоб перевірити чи не фальшива ця купюра та розміняти її. До каси підійшов

ОСОБА_23 , але свідок був поруч та чув, що казала касир. Вона взяла купюру до рук, подивилася на неї та повернула, сказавши, що купюра нормальна. На апараті свідок купюру не перевіряла, можливо в неї не було спеціального апарату. Потім пішли до ПриватБанку, щоб розміняти купюру, але там були зачинені всі каси. Потім пішли до ОСОБА_25 піонерів, а потім в інтернат, щоб купити телефон. Двоє хлопців з інтернату хотіли продати телефон, але в них не було решти. Гроші віддали ОСОБА_22 , щоб він їх розміняв. Він з ОСОБА_23 залишились їх чекати. Хлопці пішли в напрямку магазину «Явір», а потім вони повернулися з двома працівниками міліції. Саміра в цей час поруч не було, куди він дівся він не знає, але пам`ятає, що він кудись відходив.

Вищезазначені показання цілком відповідають і показам неповнолітнього свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні в присутності педагога та законного представника про те, що восени 2014 року до нього звернувся ОСОБА_9 , щоб купити телефон. Свідок пішов міняти гроші в магазин «Гагарінський». На вигляд це була звичайна купюра та він не здогадувався, що вона фальшива. Продавець перевірила гроші та сказала, що вони підроблені та викликала міліцію.

Неповнолітній свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні в присутності педагога та законного представника суду показав, що восени 2014 року ОСОБА_9 хотів купити телефон, домовились що він купить телефон за 350 грн., проте в нього були 500 грн., а решти не було. Купюра була складена, проте мала нормальний вигляд. Гроші пішов міняти ОСОБА_22 . Коли ОСОБА_22 повернувся, з ним прийшли 2 працівника міліції. Гостєв сказав, що в нього забрали купюру, оскільки вона виявилась фальшивою.

Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що в жовтні 2014 року в другій половині дня вона була в магазині «Явір» (« ОСОБА_26 »). Зайшов хлопець, щоб розміняти 500 грн. відразу, коли побачила купюру, зрозуміла, що вони фальшиві. Цього хлопця раніше в магазині свідок не бачила, він сказав, що з інтернату. Почала його сварити за те, що надав їй фальшиві гроші та викликали міліцію. Хлопець пояснював, що гроші не його і, що йому їх дав якийсь хлопець, який на нього чекає біля інтернату і хоче купити в нього мобільний телефон. Цю купюру перевірили на апараті, який показав, що купюра фальшива.

Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі прокурора, доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання свідка ОСОБА_12 , на яких, загалом, ґрунтується висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних показів даного свідка, обґрунтовано визнав їх непереконливими, суперечливими і такими, що не підтверджуються іншими доказами по кримінальному провадженню, та не взяв їх до уваги, з огляду на те, що ці покази свідка суперечить відеозапису, проведеного у касі № 2 приміщення Верхньодніпровського відділення ПАТ «Райфайзенбанк Аваль» та показанням свідка ОСОБА_15 , які цілком узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_9 . Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що працює касиром в банку «РайффайзенБанк Аваль». На початку жовтня 2014 року до неї в касу звернувся обвинувачений, щоб перевірити або розміняти купюру номіналом 500 грн. Коли взяла її до рук, зрозуміла, що вона підроблена, поклала купюру на віконечко, щоб потім перевірити на апараті, але обвинувачений відразу забрав купюру та пішов. Про те, що купюра підроблена вона обвинуваченому не сказала, а сказала лише, що купюра викликає у неї сумніви та її потрібно перевірити. На спеціальному пристрої купюру на фальшивість не перевіряла, зробила висновок лише, оглянувши її візуально, не перевіривши та не вилучивши купюру, повернула її ОСОБА_9 . Як вбачається з відеозапису з каси № 2 приміщення Верхньодніпровського відділення ПАТ «Райфайзенбанк Аваль», дослідженого та переглянутого безпосередньо в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, ОСОБА_12 дійсно тримала в руках купюру 500 грн., яку передав їй ОСОБА_9 , та повернула купюру йому безпосередньо в руки, не перевіривши купюру на спеціальному апараті, який знаходився безпосередньо перед нею та був увімкнений. Таким чином

показання свідка ОСОБА_12 , а саме те, що вона хотіла перевірити купюру на апараті та не повертала її ОСОБА_9 , а лише поклала її на віконце каси, суперечать відеозапису, який досліджувався в судовому засіданні та показанням свідка ОСОБА_15 про те, що касир повернула купюру ОСОБА_9 , сказавши, що купюра нормальна.

Таким чином, вищезазначені свідчення, які повідомила суду під час допиту свідок ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, жодним чином не підтверджують доводи апелянта про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги покази даного свідка, оскільки вони є доказом того, що після того, як ОСОБА_9 звернувся до касира Верхньодніпровського відділення ПАТ «РайффайзенБанкАваль» з проханням перевірити банкноту номіналом 500 грн., а та повідомила йому про те, що купюра підроблена, він достовірно знаючи, що купюра підроблена, передав її неповнолітньому ОСОБА_10 для подальшого збуту, а навпаки, спростовують їх.

Доводи в апеляційній скарзі прокурора про незаконність визнання судом недопустимим доказом протоколу обшуку від 15 жовтня 2014 року, також є безпідставними з наступних причин.

Згідно ст.104 КПК України протокол процесуальної дії складається, крім іншого, з вступної частини, яка повинна містити відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання). Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів провадження, протокол та додатки до нього складені з порушенням вимог ст. 104-106 КПК України. Зі змісту вступної частини протоколу вбачається, що під час проведення обшуку були присутні о/у ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 та поняті ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що суперечить показам обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_13 . ОСОБА_19 , про те, що обшук проводили одночасно декілька працівників міліції, був присутнім прокурор ОСОБА_30 , дівчина ОСОБА_9 та бабуся. Протокол не підписаний прокурором ОСОБА_31 , який приймав участь під час проведення даної слідчої дії, разом з тим підписаний о/у ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які не зазначені у вступній частині протоколу як учасники проведення слідчої дії. Фототаблиця даної слідчої дії всупереч вимогам чинного законодавства не містить візуальної інформації як про учасників даної дії, так і про місце знайдення купюр, які були виявлені під час обшуку житлового приміщення обвинуваченого.

Крім того, протокол містить певні суперечності між інформацією, зафіксованою у даному процесуальному документі, та показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_29 , які були присутні 15.10.2014 року в якості понятих під час обшуку житла, в якому мешкав ОСОБА_9 . Так, вищевказані свідки повідомили, що під час обшуку туалету, під килимком була знайдена банкнота 100 доларів США, а згідно зазначеного протоколу обшуку в приміщеннях санвузлів, кухні, спальні №1 та спальні №2, балкону речей і предметів, вільний оборот яких обмежений чи заборонений, а також речей і предметів, які мають значення по матеріалах КП №0001354 від 03.10.2014 року не знайдено. Тим більш в протоколі обшуку від 15 жовтня 2014 року ні яким чином не зафіксовано обставину на яку посилаються апелянти, саме те що обвинувачений при проведенні обшуку з`їв банкноту 100 доларів США, обставини знаходження якої не фіксувались.
Також при допиті свідок ОСОБА_13 зазначив, що в шафі, в серванті, безпосередньо в гаманці бабусі знайшли 50 грн., а свідок ОСОБА_14 стверджував, що 50 грн. випали з одежі з шафи. Хоча в протоколі обшуку зазначено: в речах на стільці, розташованому з правого боку від входу до зали квартири між трюмо та вхідними дверима знайдено купюру номіналом 50 гривень, яка має ознаки фіктивності. Крім того, свідок ОСОБА_13 суду показав, що працівникиміліції знаходились одночасно в декількох кімнатах квартири. Таким чином, проаналізувавши вищенаведене і давши йому оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив даний доказ - протокол

обшуку від 15 жовтня 2014 року - як недопустимий у даному кримінальному провадженні.

Доводи ж апелянта про те, що судом першої інстанції під час судового розгляду були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно п.7 ч.2 ст..412 КПК України, які мають наслідком обов`язкове скасування судового рішення, а саме фактичне не прослуховування технічного запису судового засідання, спростовуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні під час апеляційного розгляду оригінальними примірниками технічних носіїв інформації з зафіксованими на них судовими засіданнями, під час яких були допитані, крім інших, і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про які йдеться в апеляційній скарзі. Тому у колегії суддів немає підстав вважати, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню саме з підстав відсутності у матеріалах провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, на чому наполягає в своїйапеляції прокурор.

Що стосується інших доводів апелянта, колегія суддів вважає їх несуттєвими, оскільки в даному конкретному випадку вони жодним чином не можуть бути підставами для скасування судового рішення, як вбачається з апеляційних вимог даної скарги, у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, в ході проведення судового слідства апеляційним судом в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора встановлено, що покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 у судовому засіданні, на думку колегії суддів, є відповідно до ст. 94 КПК України, належними, допустимими та достовірними доказами, але в даному випадку вони не можуть бути враховані як докази на підтвердження винності ОСОБА_9 у вчиненні злочину за ч.1 ст. 199 КК України, оскільки вони підтверджують тільки факт наявності у останнього купюри номіналом 500 гривень, і жодним чином не можуть свідчити про те, що дана особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, зберігаючи її за місцем мешкання, заздалегідь знаючи про те, що вищезазначена банкнота є підробленою національною валютою України та наявність у нього умислу на збут саме такої купюри безпосередньо через ОСОБА_10 . Заслуговує на увагу й той факт, що стороною обвинувачення не доведено, що гроші, виявлені під час проведення обшуку зберігав у квартирі саме ОСОБА_9 , оскільки жодних доказів причетності ОСОБА_9 до зберігання з метою збуту за своїм місцем проживання підроблених купюр номіналом 50 грн. та 100 дол. США стороною обвинувачення надано не було, а можлива причетність до злочину інших осіб, які мешкають з ОСОБА_9 у одній квартирі, стороною обвинувачення взагалі не досліджувалась.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів вважає такі докази не достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочинному діянні, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Оцінюючи досліджені апеляційним судом докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені показами обвинуваченого та свідків в судовому засіданні, які відповідають фактичним обставинам справи, а отже дії ОСОБА_9 судом першої інстанції були вірно визнані такими, що не мають ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України.

Крім того, колегія суддів цілком погоджується з позицією районного суду, який вірно зазначив у своєму рішенні про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_9 до зберігання з метою збуту, а також збуту підробленої національної валюти України у вигляді банкнот та іноземної валюти, а дане обвинувачення побудовано на припущеннях, які викликають певні сумніви щодо доведеності вини останнього, що у відповідності до вимог ст.. 17 КПК України є незаконним та повинно тлумачитись на користь особи, проти якої висувається обвинувачення, якщо сторона обвинувачення не довела винуватість такої особи поза розумним сумнівом, а отже, обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, не можуть беззаперечно свідчити про наявність у діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому правопорушення.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників провадження, суд дійшов обгрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_9 у зберіганні з метою збуту, а також збуті підробленої національної валюти України у вигляді банкнот та іноземної валюти за наведених у вироку обставин і цілком вірно виправдав останнього, а тому вважати, що за таких обставин суд це зробив необґрунтовано та незаконно, немає підстав.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного виправдувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора в даному кримінальному провадженні такою, що не підлягає задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4