Номер провадження: 11-сс/785/1588/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів та ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 26.10.2015 року в рамках кримінального провадження №0000270 про арешт майна,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна та накладений арешт на:

- земельну ділянку загальною площею 0,1600 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , державний акт серії ЯЕ № 668524, зареєстрований за № 29 від 20.11.2007 року, кадастровий номер :01:0030906;

- земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 , державний акт серії ЯЕ №668523, зареєстрований за №28 від 20.11.2007 року, кадастровий номер :01:0902, які належать на праві власності ОСОБА_7 .

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя вказав, що санкцією ч. 3 ст. 212 КК України, за якою повідомлено про підозру ОСОБА_7 передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим належить арештувати майно, яке перебуває у його власності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, обґрунтовуючи свої доводи наступними обставинами:

- органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 необґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 212 КК України, оскільки для кваліфікації дії особи за вказаною статтею необхідно наявність умислу, однак в наданих до суду матеріалах кримінального провадження відсутня інформація, яка б підтверджувала наявність вини ОСОБА_7 ;

- суд обґрунтував ухвалу суду доказами, що є неналежними та недопустимими;

- суд 1-ої інстанції при вирішенні питання про арешт майна, не врахував всі обставини справи та вимоги, передбачені ч.2 ст. 173 КПК України.

З огляду на це, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на його майно.
В судове засідання, прокурор, повідомлений своєчасно, належним чином про місце та час судового розгляду, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідача, апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Пункт 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя вказані вимоги закону виконав та дійшов правильного висновку про можливість задоволення клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження, по якому повідомлено про підозру ОСОБА_7 .

Так, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 необґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст.212 КК України, з огляду на наступне.

Слідчим відділом з ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000270 від 30.09.2015 року.

За матеріалами кримінального провадження, а саме відповідно до змісту підозри, повідомленої ОСОБА_7 , він, працюючи на посаді директора МП у формі ТОВ НВЦ «Екострой», в 2008-2009 роках, перебуваючи на території м. Одеси, діючи в порушення ст. ст. 138, 185, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та п. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», без наміру здійснення угод, з метою зменшення зобов`язань зі сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток, достовірно знаючи про безтоварність угод з ПП «Одеська будівельна компанія», використовуючи його реквізити, використовував документи про нібито виконані роботи від вказаного підприємства, які фактично останнім не виконувались, розпорядився скласти та надати до ДПІ в Суворовському районі м. Одеси підписані ним податкові декларації МП у формі ТОВ НВЦ «Екострой» з ПДВ за травень-грудень 2008 року, лютий - квітень 2009 року, червень-грудень 2009 року, в яких до податкового кредиту МП був включений податок на додану вартість у розмірі 1893030 грн., чим занижений належний до сплати податок на додану вартість в сумі 1893030 грн., чи вчинив злочин, передбачений ст. 212 ч. 3 КК України.

В даному випадку, апеляційний суд не розглядає кримінальне провадження по суті, тому обмежений правом оцінювати правильність кваліфікації злочину, доведеність або не доведеність обвинувачення, а лише досліджує питання про обґрунтованість підозри.

Щодо доводів апелянта про недопустимість доказів, які надані в обґрунтування підозри ОСОБА_7 , апеляційний суд наголошує на те, що при розгляді питання про арешт майна, позбавлений права давати оцінку допустимості доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Разом з тим, санкція ч.3 ст. 212 КК України, передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

З наведених підстав, апеляційний суд, приходить до висновку, що з урахуванням можливості призначенні покарання у вигляді конфіскації майна, передбаченого ст. 212 ч.3 КК України, за якою ОСОБА_7 повідомлено про підозру, є обґрунтовані підстави для накладення арешту на належне йому на праві власності майно.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про накладення арешту підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 26.10.2015 р. про задоволення клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 та накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4