12.10.2015 Справа № 642/8625/15-к;
Провадження 1кс/642/2598/15
Ленінський районний суд м. Харкова
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року
Суд в складі: Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

За участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання Начальника відділення СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділом проводиться досудове розслідування, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001587 від 14.06.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185КК України.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на дві залізобетонні конструкції, які є частиною нежитлової будівлі літ. «Т», зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання, слідчий посилається на те, що майно є предметом кримінального правопорушення і необхідність арешту вказаного майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що не застосування цього заходу зумовить труднощі в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, в зв`язку з чим, необхідно накласти арешт на вищезазначене майно.
В судовому засідання слідчий підтримав клопотання. В поясненні вказав обставини викладені в клопотанні пославшись на докази долучені до клопотання.

На підставі вимоги статті 172 ЦПК України, клопотання розглядалось за відсутності свідка ОСОБА_4 у якої знаходиться предмет арешту.

Суд, вислухавши думку слідчого щодо заявленого клопотання, дослідивши надані матеріали, встановив.

Вимогами ст..170 ч.1 КПК України визначено:

Арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до санкції ч.1 ст.185 КК України, покарання за скоєння зазначеного злочину, не передбачає конфіскацією майна.

Згідно вказаних статей Кримінального кодексу України, судом може бути застосований захід кримінально-правового характеру у разі якщо до такої особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно або вирішення цивільного позову.

Матеріалами клопотання безпосередньо доведено суду що майно є частиною будівлі яка належить свідку ОСОБА_4 , що вже є перешкодою до зникнення майна. Крім того, досудовим слідством не усунути протиріччі щодо дати придбання свідком ОСОБА_4 майна та датою крадіжки залізобетонних блоків. Проте, в клопотанні не зазначені конкретні родові ознаки виробів які дають можливість ідентифікувати вкрадене майно на яке на думку слідства необхідно накласти арешт.

Згідно з ч.. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Оскільки залізобетонні блоки є частиною споруди, що підтверджено матеріалами клопотання, а тому вказані блоки не можуть бути перевезені або знищені, т.я це призведе до порушення споруди.

Таким чином, виходячи з наведеного та зазначених норм Закону, суд вважає клопотання не обґрунтованим.

Керуючись ст. 167, 170-173, 175, КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
В задоволені клопотання Начальника відділення СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1