154/8/16
1-кп/154/38/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000619 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця , освіта середня спеціальна , неодруженого, непрацюючого, колишній військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2014 обвинувачений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний під час мобілізації на військову службу до Збройних Сил України .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 .11. 2014 року № 262 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу частини , поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду механіка - водія зенітної ракетної батареї зенітного ракетно артилерійського дивізіону

Однак, військовослужбовець ОСОБА_4 , не отримавши дозволу відповідного начальника, всупереч інтересам служби та вимогам ст.ст. 17,63 Конституції України , п.п.1,2 ст.1 п.4 ст. 2 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу », ст.ст..11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , достовірно знаючи , що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації , з 15 листопада 2014 року по 09 грудня 2015 року діючи умисно , усвідомлюючи протиправність своїх дій , маючи намір ухилитися від проходження військової служби самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , місце дислокації якої розташоване у АДРЕСА_1 і з 15 листопада 2014 року по 09 грудня 2015 року без поважних причин був відсутній на службі тривалістю понад один місяць , не виконував покладені на нього службові обов`язки та перебував за місцем свого постійного проживання де проводив час на власний розсуд .

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем ( крім строкової служби ) військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

10 грудня 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000619 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 407 КК України в повному обсязі.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст.407 ч.3 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року ) із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що складає 5 950 ,00 грн .

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому .

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю даного злочину. Відсутність тяжких наслідків . Визнав вину у вчиненому . Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і не судився, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просить угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України , в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 407 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд , заслухавши пояснення сторін кримінального провадження , приходить до висновку , що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому ,судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором прокуратури угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України,суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди , і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання .

Речових доказів не має .

Процесуальні витрати відсутні .

Керуючись ст.ст.314,469, 373, 472, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 10 грудня 2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину , передбаченого ст.407 ч.3 КК України та призначити йому узгоджене сторонами згідно угоди про визнання винуватості від 10 грудня 2015 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що складає 5 950 ( п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області протягом 30 - ти днів з дня його проголошення .
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору .

Суддя : /-/підпис.
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1