ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

10 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ужгорода, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого, останнього разу вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, статтями 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року та остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 07 липня 2015 року вирок місцевого суду у частині призначення остаточного покарання змінено: на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

У решті вирок місцевого суду від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 грудня 2013 року приблизно о 20:40 год. знаходячись в приміщенні торгового павільйону/кафе «Диво», розташованого за адресою: пр. Свободи, м. Ужгород, таємно, повторно викрав належну ОСОБА_2 жіночу сумочку, у якій знаходилось майно потерпілої, спричинивши останній матеріальні збитки на загальну суму 1160,50грн .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 фактично посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв'язку з чим, просить змінити оскаржувані судові рішення щодо нього. На обґрунтування своєї позиції зазначає про те, що суд при призначенні остаточного покарання, безпідставно не зарахував у строк відбуття покарання період перебування ним під вартою з 30 липня 2010 року по 12 грудня 2011 року, яке враховано при ухваленні попереднього вироку щодо нього.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Засудженим не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

У касаційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_1

Доводи засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні йому покарання є неспроможними.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, якою передбачені правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення, попереднє ув'язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Як убачається із ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши, окрім іншого, доводи апеляційної скарги засудженого у частині необхідності зарахування у строк відбуття покарання перебування ним під вартою з 30 липня 2010 року по 12 грудня 2011 року, які аналогічні доводам його касаційної скарги, дійшов висновку про їх безпідставність.

Зокрема, як зазначив суд, указаний засудженим строк попереднього ув'язнення був зарахований ОСОБА_1 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, з огляду на що він не може бути повторно зарахований вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року.

На думку колегії суддів, зазначені висновки суду апеляційної інстанції є правильними та не суперечать вимогам кримінального закону.

Інших доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_1 покарання, касаційна скарга засудженого не містить.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 липня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5