Дата документу Справа № 318/2480/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/515/13 Головуючий в 1-й інстанції: суддя Петров В.В.
Категорія: ст. 286 ч. 1 КК України
Доповідач в 2-й інстанції: суддя Шаповал О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Шаповал О.С., розглянувши 12.11.2013 року апеляційну скаргу прокурора Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 по кримінальному провадженню № 0000955 на вирок Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03.10.2013 року,

встановила:

08 листопада 2013 року до Апеляційного суду Запорізької області /судді-доповідачу передана 11.11.2013 року/ надійшла апеляційна скарга прокурора Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 на вирок Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03.10.2013 року, яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

21.10.2013 року на вирок суду прокурором Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 у встановлений законом строк подана апеляційна скарга, яку вважаю такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, виходячи з наступного.

Так, по перше, апелянт не підтвердив правомірність подання ним апеляційної скарги виходячи з норм, закріплених у ст. ст. 36, 37 КПК України.

Як вбачається з постанови, винесеної Камянсько-Дніпровським міжрайонним прокурором Васильєвою О.В. від 30.04.2013 року про визначення прокурора, по даному кримінальному провадженню була призначена група прокурорів у складі: прокурорів Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 і ОСОБА_4, старшим групи призначена Камянсько-Дніпровський міжрайонний прокурор Васильєва О.В.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять даних про процесуальний статус прокурора Тарабукіна Є.Ю. у цьому провадженні, що ставить під сумнів правомірність його участі у судовому засіданні суду першої інстанції та подання ним апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і в документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність судового рішення. Апелянт повинен указати конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущені при постановленні рішення, що оскаржується, привести конкретні докази й аргументи в обґрунтування кожної позиції.

У скарзі зазначаються докази, які підтверджують наведені в ній доводи і обґрунтовують висунуті до суду апеляційної інстанції вимоги. Особа, що подає апеляційну скаргу, зобовязана додати до апеляційної скарги документи, на які є посилання в апеляційній скарзі, але які в справі відсутні, а також має право додавати будь-які матеріали, що, на її думку, необхідні для правильного вирішення справи. При цьому, якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.

Проте, апелянт, відповідно до ст. 23 КПК України, послався в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 є інвалідом, тому суд згідно з вимогами ст. 61 ч. 3 КК України не мав права призначати йому покарання у виді обмеження волі, однак не послався в апеляційній скарзі на те, що цей доказ був предметом дослідження судом першої інстанції, з посиланням на дані журналу та технічної фіксації судового засідання із зазначенням дати та часу цієї процесуальної дії. Посилання апелянта на аркуш провадження не узгоджується з вимогами ст.ст.23, 396, 404 КПК України. Крім того, документ, який знаходиться на аркуші 240 провадження і на який посилається апелянт в підтвердження своїх доводів, не відповідає вимогам ст.99 КПК України на допустимість.

Також, застосувавши при розгляді провадження вимоги ст. 349 ч. 3 КПК України, суд, відповідно до мотивувальної частини вироку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме стосовно вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, обставин його вчинення, та обмежився: допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням цивільного позову та матеріалів, які характеризують особу винного. Проте, сторона обвинувачення, визнаючи та зазначаючи в апеляційній скарзі про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та заявивши вимоги про призначення покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на 1 рік, не підтвердив, що доведеність вини ОСОБА_2 є безспірною, те, що прокурор у судовому засіданні заявляв клопотання про дослідження висновку судово-медичної експертизи № 205 від 26.07.2013 року, на який є посилання як в обвинувальному акті, так і у вироку суду, з посиланням на дані журналів та технічної фіксації судового засідання із зазначенням дати та часу цієї процесуальної дії.

Вироком суду обвинуваченому було призначене реальне покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, із застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, як вбачається з резолютивної частини апеляційної скарги прокурор просить вирок суду, по якому не передбачене реальне відбування покарання, скасувати та призначити апеляційною інстанцією обвинуваченому реальне покарання у виді штрафу без відповідного обґрунтування цих вимог відповідно до норм, передбачених кримінальним процесуальним законом, у тому числі в частині правомірності вимог про постановлення апеляційною інстанцією нового рішення без дотримання вимог ст.23 КПК України.

Невідповідність апеляційної скарги вимогам закону унеможливлює відкриття провадження по ній.

Відповідно до норм ст. 399 КПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне апеляційну скаргу прокурора Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 залишити без руху з наданням йому строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Керуючись ст. 399 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Камянсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 на вирок Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 03.10.2013 року щодо ОСОБА_2 залишити без руху, як таку, що подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.

Встановити апелянту десятиденний строк, який відраховується з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_5