Справа № 183/7763/15
№ 1-кп/183/272/16
В И Р О К
іменем України
02 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000812 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
01.08.2015 року наказом № 144 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти бронетанкової техніки. Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій службовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Так, 06 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 20 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Таким чином, у період з 06.10.2015 року по 20.10.2015 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні. В скоєному щиро кається. Показання давати відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено.

В судовому засіданні судом були досліджені докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- наказ № 144 (по стройовій частині) від 03.08.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яким солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду;

- рапорти ТВО камандира ремонтної роти бронетанкової техніки лейтенанта ОСОБА_5 від 06.10.2015 року, 08.10.2015 року, 09.10.2015 року, 12.10.2015 року, 13.10.2015 року, 15.10.2015 року щодо самовільного залишення солдатом ОСОБА_6 військової частини;

- наказ № 465 від 07.10.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_6 військової частини;

- акт проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_6 військової частини;

- наказ № 479 від 15.10.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_6 військової частини;

- рапорт солдата ОСОБА_6 від 28.10.2015 року про повернення після самовільного залишення військової частини;

- наказ № 205 (по стройовій частині) від 29.10.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про прибуття солдата ОСОБА_6 після самовільного залишення військової частини.

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання у виді арешту буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1