Провадження № 11-кп/792/643/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0002091, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Ушиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, з вищою економічною освітою, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.189 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 15.09.2015 року, зарахувавши в строк відбуття покарання перебування під вартою з 28.04.2015 року по 07.05.2015 року року, включно.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 294,62 грн.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Стара Ушиця, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, українця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 18.04.2015 року в період часу з 9 по 12 годину ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , спочатку поряд з ринком «Ранковий» у м. Хмельницькому, а згодом по дорозі до ДТ «Надія» та у лісосмузі поблизу вказаного товариства, висунули вимогу ОСОБА_12 щодо повернення ніби то викраденого останнім мотоцикла, або відшкодування його вартості та витрат на доставку, погрожуючи при цьому насильством над потерпілим ОСОБА_12 , за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 усвідомлюючи, що жодного зобов`язання, що виникає з підстав передбачених чинним законодавством, між ним та ОСОБА_12 не має, 18.04.2015 року близько 09:00 години, разом з ОСОБА_11 , на автомобілі ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 та разом з ОСОБА_14 приїхали з смт. Стара Ушиця Камянець-Подільського району Хмельницької області до м. Хмельницького, з метою висунути вимогу ОСОБА_12 щодо повернення надуманого боргу перед ОСОБА_10 .

Знаходячись поряд з ринком «Ранковий» по вул. Кам`янецькій м. Хмельницького, ОСОБА_10 , під надуманим приводом виконання неіснуючого зобов`язання, з метою заволодіння майном або грошовими коштами, висунув незаконну вимогу ОСОБА_12 , яка супроводжувалась погрозою насильства, передати на його користь ніби то викрадений останнім мотоцикл «Honda». ОСОБА_12 , відмовившись виконувати надумане неіснуюче зобов`язання ОСОБА_10 повідомив, що не причетний до викрадення у ОСОБА_10 мотоцикла. Однак ОСОБА_10 , реалізовуючи погрозу застосування насильства, наказав ОСОБА_12 сісти до автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 та сам і ОСОБА_11 сіли на заднє сидіння автомобіля таким чином, що ОСОБА_12 опинився між ними та був позбавлений можливості самовільно залишити автомобіль. Після чого ОСОБА_10 наказав водієві ОСОБА_13 їхати за межі м. Хмельницького у напрямку м. Кам`янця-Подільського.

По дорозі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , супроводжуючи свою вимогу погрозою насильства, продовжили вимагати в ОСОБА_12 виконання неіснуючого зобов`язання по передачі їм мотоцикла, під час чого ОСОБА_10 під приводом зателефонувати відкрито викрав у ОСОБА_12 належний йому мобільний телефон «Iphone 4 16 Gb» imei НОМЕР_2 вартістю 2418,87 грн.

Зупинивши автомобіль у лісосмузі поблизу ДТ «Надія» біля с. Карпівці Хмельницького району, ОСОБА_10 наказав виходити ОСОБА_12 з автомобіля. В той час коли ОСОБА_12 вийшов з автомобіля ОСОБА_11 для підтвердження реальності їх погроз, наніс йому два удари кулаком в обличчя. Після чого до ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_10 та, висловлюючи вимогу повернути мотоцикл або ж кошти в сумі 40 000 грн., наніс потерпілому близько 10 ударів кулаками та ногами. Після чого, піднявши з землі дерев`яну палицю, наніс нею удари по тулубу та голові ОСОБА_12 . Внаслідок отриманих ударів потерпілому ОСОБА_12 спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Так, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, у поданих апеляційних скаргах просять оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши їм покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог звертають увагу на їх молодий вік, відсутність судимості, визнання вини у повному обсязі, активне сприяння слідству у розкритті злочинів, щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання, примирення з потерпілим, відшкодування останньому моральної та матеріальної шкоди.

Наголошують апелянти і на відсутність в матеріалах кримінального провадження обставин, які б обтяжували їм покарання.

Крім того, ОСОБА_10 зазначає і про спільне проживання з бабусею ОСОБА_15 , яка являється ліквідатором Чорнобильської АЕС та потребує його догляду.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок відносно обвинувачених змінити та пом`якшити призначене їм покарання, застосувавши положення ст.75 КК України, звільнивши їх від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Звертає увагу, що ОСОБА_11 не був підбурювачем чи організатором вчиненого злочину та не мав умислу завдавати тілесні ушкодження потерпілому. Завдав потерпілому лише два незначних удари з метою здійснення психологічного тиску, а тому в його діях відсутня значна суспільна небезпека, що позбавляло місцевий суд підстав призначити обвинуваченому покарання у виді реального його відбуття.

Наголошує апелянт і на ряді пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, які б обтяжували обвинуваченим покарання, та думку сторони обвинувачення (прокурора та потерпілого), які просили в судовому засіданні місцевого суду призначити Мельнику і Мочарному покарання без реального його відбуття, на підставі положень ст.75 КК України.

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_16 від поданої апеляційної скарги відмовилася, направивши на адресу апеляційного суду відповідну письмову заяву.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав подане його захисником клопотання про відмову від апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_16 задовольнити, прийнявши відмову захисника від поданої апеляційної скарги.

Крім того, захисник обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 змінив свої вимоги у поданій апеляційній скарзі та вказав, що фактичні обставини ним не оспорюються взагалі, лише просив розглядати його апеляційну скаргу виключно в частині призначеного обвинуваченим покарання з необхідністю його пом`якшення.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав подані його захисником зміни до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника на підтримку доводів, наведених у поданих апеляційних скаргах, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог сторони захисту, вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши обвинуваченим останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, в силу наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин, які не оспорюються, апеляційним судом не перевіряються.

Враховуючи те, що ніким із учасників судового провадження юридична кваліфікація інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України, та обвинуваченому ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, не оспорюється, колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинувачених за вказаними злочинами.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченим покарання із врахуванням положень ст.75 КК України, оскільки покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, врахував конкретні обставини вчинених ними кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують осіб обвинувачених, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданих апеляційних скаргах, та призначив мінімальні покарання, як за видом так і за розміром, визначені в санкціях інкримінованих обвинуваченим злочинах.

Приймаючи рішення про неможливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що реальне відбування покарання сприятиме виправленню, перевихованню та попередженню вчинення нових злочинів.

Вказані вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі, та належним чином обґрунтовані підстави призначення обвинуваченим саме реального покарання.

Так, вчинені обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочини

щодо потерпілого ОСОБА_12 є тяжкими, одними із найнебезпечніших злочинів, якими порушується одне із найцінніших соціальних благ людини, гарантованих Конституцією України, таке як право власності.

В ході вчинення злочинних дій обвинуваченими, потерпілому було спричинено тілесні ушкодження та залишено на місці події без надання необхідної медичної допомоги, яку останній потребував, без засобів зв`язку, без коштів, що свідчить про суспільну небезпечність та злочинну спрямованість обвинувачених.

Матеріали кримінального провадження свідчать і про те, що обвинуваченим ОСОБА_10 чинився тиск (погрози) на потерпілого та його дружину і після події, аж до їх звернення в правоохоронні органи.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, виключають можливість застосування до обвинувачених положення ст.75 КК України.

Сімейні обставини, на які звертають увагу апелянти, не дають підстав для пом`якшення покарання, оскільки не впливають на ступінь тяжкості скоєних ними злочинів.

Ті обставини, що обвинувачені позитивно характеризуються за місцем проживання, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, не перебувають на обліку у лікарів нарколога та психіатра, сприяли у розкритті злочинів, розкаялись у скоєному, а ОСОБА_10 відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених ними злочинів та не свідчить про можливість виправлення обвинувачених без відбування реального покарання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника щодо наявності на його утриманні бабусі ОСОБА_15 , яка являється ліквідатором Чорнобильської АЕС, та потребує його догляду і допомоги, не ґрунтуються на матеріалах справи, однак, навіть за умови їх підтвердження, колегія суддів не вважає їх безумовними та достатніми для пом`якшення призначеного покарання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та безпідставність доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок суворості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених та їх захисника адвоката ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2