БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20.11.2015
Єдиний унікальний номер 497/2519/15-к
Провадження № 1-кп/497/172/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.11.2015 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 02 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, болгарина за національністю, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , старшого механіка відділення слюсарно-механічних робіт і поточного ремонту агрегатів ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, маючого нагороду за несення служби у складі миротворчого контингенту Місії ООН у Сьєрра Леоні, особу якого встановлено згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 08.10.2001 року, раніше не судимого

який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
З 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4 проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат».

Наказом командира 6 гвардійського армійського корпусу від 07 грудня 2012 року №68-к старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого механіка відділення слюсарно-механічних робіт і поточного ремонту агрегатів ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти 88 окремого аеромобільного батальйону.

Старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 6 п.8, 23 п.2, 24 п.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний:

- св`ято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників);

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;

- неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;

- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

- вважати таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять);

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно додатку до наказу командира військової частини від 25.12.2014 року №250 «розпорядок роботи офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 » на 2015 рік визначений з 08:00 години до 17:00 години з понеділка по п`ятницю. Вихідний день - субота та неділя.

15 червня 2015 року о 08:00 годині старший солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від військової служби на певний час, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин тривалістю понад 10 діб в умовах особливого періоду, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляючись від військової служби.

30 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2015 року старший солдат ОСОБА_4 13 вересня 2015 року о 08:00 годині повинен був заступити у добовий наряд днювальним по охороні складів МТЗ.

Проте, 13 вересня 2015 року о 08:00 годині, старший солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від військової служби на певний час, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин тривалістю понад 10 діб в умовах особливого періоду, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляючись від військової служби.

Таким чином, 15 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від військової служби у період з 08:00 години 15 червня 2015 року до 08:00 години 30 червня 2015 року, а також з 08:00 години 13 вересня 2015 року до 08:00 години 09 жовтня 2015 року в умовах особливого періоду.

Таким чином, орган досудового розслідування стверджує, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальний злочин, передбачений ст.407 ч.4 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, в умовах особливого періоду.

Вину свою в скоєнні вище викладених дій обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, та суду підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

Пояснив, що він дійсно з 15 червня по 30 червня, та з 13 вересня по 09 жовтня 2015 року був відсутній на військовій службі. Причиною не явки на службу було погане самопочуття, а тому в цей час він перебував дома, за адресою місця проживання, займався самолікуванням. В даний період ніяких кримінальних, чи адміністративних правопорушень не скоював. Йому відмово порядок отримання медичної допомоги, який передбачений для військовослужбовців, та дійсно він його не дотримався. Йому також відомо про в умови особливого періоду. В скоєному щиро розкаюється, висновки для себе відповідні зробив, обіцяв у подальшому гідно нести службу.

Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення злочину, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Винуватість ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому діяння окрім його особистих пояснень, повністю підтверджується:

Доповіддю т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2015 року № 302/47 про невихід без поважних причин на військову службу старшим солдатом ОСОБА_4 (а.с.25).

Доповіддю т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2015 року № 302/76 про прибуття на військову службу після самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 (а.с.26).

З 13 на 14 вересня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 без поважних причин не вийшов на військову службу, що підтверджується доповідною т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2015 року № 302 (а.с.27-28), та був відсутній на службі до 22 вересня 2015 року (а.с.29).

З доповіді т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2015 року № 327 вбачається що, після тривалої відсутності на службі старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув на військову службу 09 жовтня 2015 року (а.с.119-121), та у нього були відібрані пояснення (а.с.119).

За фактом не прибуття на службу старшого солдата ОСОБА_4 було проведено ряд службових розслідувань, за наслідками яких були покарані винні особи в скоєнні правопорушення старшим солдатом ОСОБА_4 , дане порушення військової дисципліни підпадає під перелік грубих порушень військової дисципліни, яке обліковується для оцінки стану військової дисципліни, були вжиті заходи для покращення військової дисципліни (а.с.31-44, 45-92, 93-118).

Досліджені судом докази ніким з учасників судового розгляду не оскаржувалися та визнанні допустимими і належними, клопотань щодо визнання доказів недопустимими заявлено не було.

Оцінивши сукупність наведених доказів суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні названого злочину доведена.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України, за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, в умовах особливого періоду.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального злочину, особу ОСОБА_4 , який за місцем служби характеризується опосередковано (а.с.122), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.123, 124), стан його здоров`я (а.с.129), його послужний список, який проходив службу у складі миротворчого контингенту Місії ООН у АДРЕСА_2 , та має нагороду за гарну службу (а.с.125-127, 128).

Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є визнання вини, щире каяття у вчиненому, добровільне зізнання та самостійне з`явлення на службу, сприяння розкриттю злочину.

Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із послідуючими змінами та доповненнями, покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту, тощо.

Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи.

За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству; добровільне з`явлення із зізнанням, а також його особу, а саме те, що він характеризуються хоча і опосередковано, але є гарним військовослужбовцем, проходив службу у складі миротворчого контингенту Місії ООН у АДРЕСА_2 , та має нагороду за достойну службу, ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, крім того, суд бере до уваги передумови, що спонукали ОСОБА_4 до скоєння злочину, це негаразди зі здоров`ям.

З урахування усіх перелічених пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання з застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Визначаючи строк такого покарання, суд виходить з вимог ст. 62 КК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази - також відсутні.

Шкода нікому завдана не була, потерпілих не має, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 6 (шість) місяців.

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_4 залишити у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили.

Відбування тримання в дисциплінарному батальйоні здійснювати у дисциплінарному батальйоні Збройних Сил України.

Термін відбування покарання рахувати з моменту фактичного прибуття.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1