Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі ОСОБА_12,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця та мешканця АДРЕСА_3,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_2,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2014 року та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_13,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження та в матеріалах відсутні будь-які докази його винуватості. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, в своєму рішенні лише навів перелік доказів, при цьому не надавши їм правової оцінки, ухваливши рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374, 420 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок місцевого суду, належним чином не мотивував свого рішення та не виконав вимоги ст. 420 КПК України, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судове рішення - вимогам статті 370 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення засудженого ОСОБА_1, в яких він просить скаргу прокурора залишити без задоволення, вироки першої та апеляційної інстанцій скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими за ч. 2 ст. 296 КК України та призначено їм покарання:

ОСОБА_1 - у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

ОСОБА_2 - у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання внаслідок м'якості.

Призначене ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України залишено у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_2 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

В решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими та засуджено за те, що 16 травня 2014 року, перебуваючи на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1 наніс потерпілій ОСОБА_3 удар кулаком в ліву частину голови, чим спричинив останній легких тілесних ушкоджень. В цей час ОСОБА_2, взявши в квартирі ОСОБА_4 кухонного ножа, вибіг на подвір'я. Потерпіла, побоюючись ОСОБА_2, який мав при собі ніж, була змушена втекти до квартири ОСОБА_5, а ОСОБА_2 вказаним ножем пошкодив дві шини на задніх колесах автомобіля потерпілої, чим спричинив їй майнову шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг прокурора та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та кваліфікацію їх дій за даною нормою кримінального закону судами першої та апеляційної інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грубо порушили громадський порядок, групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, даними, що містяться у висновку експерта.

На думку колегії суддів, висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їм злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу злочину та необхідність закриття кримінального провадження, колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України та ОСОБА_2 - обмеження волі, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом'якшують покарання, у обох засуджених, відсутність обставин, що обтяжують покарання, у засудженого ОСОБА_1 та наявність обставин, що обтяжують покарання, у засудженого ОСОБА_2, дані про їх особи, а також думку потерпілої.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання, дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за апеляційною скаргою прокурора дотримався положень статей 404, 405, 407, 409, 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2014 року та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11