АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1660/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №634/1067/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 червня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Огіївка Сахновщинського району Харківської області, громадянина України, освіта неповна середня, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , на її користь з обвинуваченого стягнуто 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Вироком встановлено, що 25 листопада 2013 року, близько 8 години 10 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи автомобілем ВАЗ-2109 р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху «Сахновщіна-Малі Бучки» в напрямку смт.Сахновщина, в районі перехрестя автошляху з вул.Литвинівською в с.Багата Черещина Сахновщинського району Харківської області, грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 2006 року народження, який перетинав проїжджу частину з права на ліво по ходу його руху.
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми з множинними внутрішньочерепними крововиливами, що супроводжувались набряком-набухання речовини головного мозку, внаслідок чого 2 грудня того ж року настала його смерть.
На вирок захисником ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати вирок та ухвалити нове рішення, відповідно до якого визнати обвинуваченого ОСОБА_10 не винуватим у вчиненні злочину.
В обґрунтування доводів апеляції захисник зазначає, що, на його думку, суд першої інстанції:
- дав односторонню оцінку доказам, внаслідок чого неправильно встановив фактичні обставини справи, а саме, на його думку обвинувачений не здійснив наїзд на потерпілого, а той сам «наскочив» на праві двері автомобіля;
- не врахував, що наведені у вироку докази мають протиріччя і не узгоджуються між собою і залишив поза увагою, що під час досудового слідства не були перевірені показання обвинуваченого шляхом слідчого експерименту;
- не врахував, що у обвинуваченого не було технічної можливості запобігти зіткненню з пішоходом, оскільки той раптово вибіг на проїзну частину;
- не дав оцінки неправомірної поведінки пішоходу, та відсутність належного контролю за дітьми з боку батьків, школи та органів місцевої влади;
- безпідставно прийняв до розгляду позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, оскільки той поданий після початку судового розгляду;
Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілу та її представника, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Висновок суду про винність обвинувачено у вчиненні злочину, за який він засуджений, є обґрунтованим і підтверджений наведеними у вироку доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
Так, свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 очевидці дорожньо-транспортної пригоди, кожен окремо, показали суду, що група дітей, серед яких був і потерпілий знаходилась на узбіччі дороги. Коли вони хотіли перейти дорогу, то побачили, як по дорозі рухався автомобіль ВАЗ 2109 зі швидкістю біля 80 км на годину і вони вирішили пропустити цю машину, а загиблий ОСОБА_14 вийшов на проїзну частину, де його ця машина і збила. При цьому, водій застосував гальмування лише після того, як збив пішохода.
Зазначені показання узгоджуються з даними, які містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту за участю цих свідків, а також свідка ОСОБА_15 , також безпосереднього очевидця пригоди.
Зазначені докази були досліджені під час судово-автотехнічної експертизи і експерт, під час розрахунків, не знайшов, що ці показання, з технічної точки зору, є неспроможними.
Крім того, висновком експерта встановлено, що:
- у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 у разі виникнення небезпеки для руху (пішохід, що вийшов на проїжджу частини) повинен був вжити заходів до зниження швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України;
- водій мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля до місця наїзду.
- його дії, з технічної точку , не відповідають вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і перебувають в причинному зв`язку з подією ДТП.
Роз`ясняючи висновок, експерт пояснив суду, що незалежно від того якою частиною автомобіля був контакт з пішоходом, має місце наїзд на пішохода, а не зіткнення з ним.
Суд першої інстанції погодився з висновком експерту, оскільки він науково обґрунтований, і погодився з визначенням моменту небезпеки для водія з моменту відновлення руху малолітнього пішохода, коли той розташовувався на відстані 1,7 м від правого краю смуги руху.
Таки висновки суду відповідають положенням Правил дорожнього руху України:
п.1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти.
1.10 небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її).
Висновком судово-медичного експерта встановлено, що черепно-мозкова травма, внаслідок якої настала смерть потерпілого, виникла внаслідок ударної дії тупих твердих предметів, можливо в строк і в умовах, що мали місце при ДТП і находяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Суд першої інстанції навів у вироку переконливі мотиви, по яким він не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на які посилається в апеляції захисник, а тому доводи апелянта про те, що суд не навів мотиви, з яких він не визнав ці докази достовірними є безпідставними, як і доводи про те, що наведені у вироку докази мають протиріччя і не спростовують позицію обвинуваченого про те, що він не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.
Доводи апелянта про те, що було порушено право обвинуваченого підтвердити показання, надані в свій захист, шляхом слідчого експерименту, не відповідають матеріалам справи.
В томі 2 а.с.14 знаходиться заява підозрюваного, в якої він відмовляється від участі у слідчому експерименті.
Безпідставними є і доводи захисника про те, що суд порушив вимоги процесуального закону, прийнявши до розгляду позов потерпілої.
Так, із журналу судового засідання убачається, що після відкриття підготовчого судового засідання, яке було в подальшому відкладено, до призначення кримінальної справи до розгляду, обвинуваченому було вручено позовну заяву потерпілої.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що обвинуваченому не було вчасно вручено позов потерпілої.
Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд не дав належної оцінки діям самого потерпілого, його батькам, службовим особам шкли та місцевих органів влади, то колегія судів вважає, що саме дії водія ОСОБА_10 , а не дії названих осіб, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Вид та розмір покарання, призначеного обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, відповідає вимогам ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_10 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться копії свідоцтв про народження 3 дітей, яким не виповнилось 18 років.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3