У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_11,
суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,
при секретарі ОСОБА_15,
розглянула в судовому засіданні 17 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1, судимого 30 квітня 2014

року вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя

за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 680 грн,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути на користь ОСОБА_7: з ОСОБА_6 420 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 186 236 грн моральної шкоди; зі Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» 13 764 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 липня 2013 року о 22.45 год., керуючи автомобілем «Оpel Kadett», рухаючись по вул. 40 років Жовтня у с. Талаківка у м. Маріуполі з перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті - близько 80 км/год., порушив вимоги п.п. 2.3.б, 12.3, 12.4, 12.9.б, 2.10 Правил дорожнього руху України, не був уважним до дорожньої обстановки, в умовах погіршення видимості попереду, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, своєчасно не виконав належних заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, скоїв наїзд на дитячу коляску, що утримувала в руках ОСОБА_7, у якій знаходилась малолітня дитина ОСОБА_8 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Водій ОСОБА_6 в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України з місця події зник.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Указує, що пішоходом ОСОБА_9, яка встановила дитячу коляску на його смузі руху, та водієм ОСОБА_10, який зайняв усю зустрічну смугу, допущені порушення Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Стверджує, що дитячу коляску не бачив та не міг бачити, технічної можливості здійснити зупинку до зіткнення із дитячою коляскою не мав. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги наданий захисником висновок судової автотехнічної експертизи. Вважає, що прокурор ОСОБА_16 допущений судом до участі у кримінальному провадженні з порушенням вимог закону. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, які узгоджуються між собою.

Зокрема, згідно з даними висновку судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 12.2, 12.3, 12.4, 12.9.б Правил дорожнього руху України та перебували у причинному зв'язку з настанням події.

Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено конкретну видимість дитячої коляски як при включеному протитуманному та ближньому світлі фар у автомобіля «Шевроле Авео», що стояв на дорозі під час дорожньо-транспортної пригоди напроти потерпілої із дитячою коляскою, яка складає 41,7 м, так і при виключеному протитуманному та ближньому світлі фар, але при включеному габаритному світлі фар у цього автомобіля, яка складає 49,98 м.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування постановлених судових рішень, вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Твердження у скарзі про те, що всупереч вимогам закону призначення групи прокурорів, які підтримували обвинувачення у суді, відбулося в момент, коли провадження вже знаходилось у суді першої інстанції, є безпідставним. Засудженим не наведено обставин, що виключали би участь у кримінальному провадженні прокурора Абаніна О.Ю., з урахуванням вимог ст. 77 КПК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, та є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим та його захисником в апеляційних скаргах доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційних скарг, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13