Справа №488/3414/15-к 24.12.2015 24.12.2015 24.12.2015

Провадження № 11-кп/784/867/15
Категорія ст.ст. 129 ч. 1, 146 ч.1, 125 ч.2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, що має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

-засуджено:

за ч. 1 ст. 146 КК України на 2 роки обмеження волі;

за ч. 1 ст. 129 КК України - на 1 рік 6 місяців обмеження волі;

за ч. 2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

Постановлено:

строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання;

запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити домашній арешт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь держави в особі фінансового управління Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області 1 128,70 грн. витрачені Жовтневою ЦРЛ на лікування потерпілої;

- на користь держави 245,52 грн. за проведення судової трасологічної експертизи;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 6550 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити частково та застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок суду підлягаючим зміні через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і твердить, що судом:

не враховано, що інкриміновані злочини за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, а за ч. 2 ст. 146 КК України до до злочинів середньої тяжкості;

безпідставно виключено пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, оскільки ОСОБА_7 публічно вибачався перед потерпілою за свої вчинки, засуджуючи себе за первісне хибне уявлення належної соціальної поведінки у суспільстві;

не враховано молодий вік обвинуваченого та його позитивну характеристику за місцем проживання.

Також посилається, що судом під час оцінки доказів враховані лише показання потерпілої ОСОБА_9 ; що судом безпідставно зазначено, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 різняться не тільки з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , а й із дослідженими, наданими стороною обвинувачення письмовими доказами. Крім того, захисник вказує, що зі слів обвинуваченого перед тим, як налякати потерпілу він не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків не припускав їх настання, оскільки був впевнений, що підставив ножа до горла потерпілій не лезом, а обухом клинка ножа; що не пам`ятає про погрози відносно потерпілої.

Водночас, в мотивувальній частині апеляційної скарги наводить доводи щодо часткового скасування вироку з підстав: невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (тобто, допущені судом першої інстанції помилки, які стосуються оцінки доказів і вмотивованості судового рішення щодо критичної оцінки показань обвинуваченого та щодо повного невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_7 ); невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 представник потерпілої ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_9 вважають, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку, повно та об`єктивно провів судове слідство; що висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи; що суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, якій підлягав застосуванню, а також дотримався норм кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінального провадження.

Просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
04.06.2015 року о 21.30 год. ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на 10-му поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, позбавлення її волі та погрозу вбивством, в той час коли потерпіла ОСОБА_9 виходила з ліфту, знаходячись позаду неї, несподівано для потерпілої та подавивши її волю до спротиву - закривши лівою рукою їй рота ганчіркою, утримуючи в своїй правій руці ножа, спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї та першого пальця лівої руки, які відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , погрожуючи потерпілій вбивством, приставив до живота ОСОБА_9 ножа та пригрозивши його застосуванням, маючи намір на позбавлення потерпілої волі, примусив ОСОБА_9 прослідувати до його міста мешкання - квартири АДРЕСА_4 та, проходячи через тамбур, на намагання потерпілої вирватися та закричати, повторно пригрозив її вбити. Потерпіла ОСОБА_9 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 вбивством реальними, тобто такими, які можуть бути приведені до виконання, його вимогу виконала та прослідувала до приміщення квартири обвинуваченого.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, бажаючи позбавити потерпілу ОСОБА_9 волі, подолавши її волю до спротиву, шляхом застосування фізичного насилля, мотузкою зв`язав потерпілій ноги та руки, обмежив таким чином її у вільному пересуванні та примусивши потерпілу перебувати в тому місці, де вона знаходитися не бажає, утримував її у приміщенні кухні своєї квартири на протязі близько 10 хвилин, після чого на неодноразові умовляння потерпілої та після його переконання потерпілою щодо неповідомлення сторонніх осіб про його злочинні дії, приблизно о 22.00 год. звільнив потерпілу та відпустив її додому.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який уточнив свою позицію та просив змінити вирок, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги захисника; заперечення прокурора ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 проти апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001584 та додатково надані захисником дані про стан здоров`я обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідженим доказам дав належну оцінку та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК України, та вірно кваліфікував його дії як погроза вбивством при існуванні реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози; у незаконному позбавленні волі; в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи апелянтом не оскаржуються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності з вимогами ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є непереконливими.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував:

ступінь тяжкості вчинених злочинів, скоєння обвинуваченим злочинів проти життя та здоров`я особи, проти її особистої волі, з посяганням на недоторканість, які мають характер насильницьких; тяжкості наслідків - моральних страждань, завданих потерпілій;

дані щодо особи винного, який є раніше не судимим, посередньо характеризується за місцем проживання; спадковість якого обтяжена психічними розладами в роду, якому властиві імпульсивність, емоційна нестійкість, він схильний до асоціальних вчинків. За висновком судово-психіатричної експертизи № 327 від 30.06.201 року ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому злочину психічним захворюванням не страждав і не страждає в даний час, а виявляв і виявляє ознаки розладу особистості по емоційно нестійкому типу (F60.3). В період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_12 не потребує; який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував; який фактично не покаявся у скоєному;

пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину - часткове відшкодування шкоди потерпілій;

обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину - вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння;

думку потерпілої, яка через побоювання за своє життя наполягала на суворій мірі покарання обвинуваченому - на позбавленні його волі.

Є безпідставними твердження захисника про неврахування судом ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, оскільки це перше, що суд врахував при вирішенні питання щодо призначення покарання. Вирок суду і в цій частині відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Судом першої інстанції також вірно враховано конкретні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів, зокрема: вечірній час доби, місце - сходовий майданчик, обстановку відсутність освітлення, спосіб здійснення та інтенсивність вираження погрози - напад на потерпілу, затуляння їй рота ганчіркою; заподіяння тілесних ушкоджень з метою подолання її опору до спротиву; перебування нападника у стані алкогольного сп`яніння; примушування слідувати до приміщення квартири, де потерпіла знаходитися не бажала, проти її волі через погрозу її вбивством з приставлянням ножа до її живота; .

Відповідно до п. 3 Постанови № 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що виражене словесно визнання особою своєї вини у вчиненні злочину не завжди є проявом саме щирого каяття, оскільки таке може поєднуватись із критикою чинного законодавства, виправдуванням своєї протиправної поведінки, тощо.

В даному випадку з показань ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді вбачається, що обвинувачений визнав вину частково, а це не може розцінюватись як щире каяття.

З огляду на те, що ОСОБА_7 під час зазначеного судового провадження намагався всі вчинені ним злочинні дії звести лише до невдалого жарту та виправдовуючи свої дії певними діями потерпілої (зокрема, пояснюючи, що порізав шию потерпілої через те, що вона різко пішла в бік і нахилилася; зв`язав мотузками руки та ноги потерпілій, бо боявся, що вона може завдати йому шкоди за допомогою різних сторонніх предметів, які знаходилися на його кухні, тощо), є вірним висновок суду про те, що обвинувачений фактично не визнав своєї провини у скоєних злочинах та не покаявся у вчиненому, а відтак і про виключення зазначеної органом досудового розслідування обставини, як такої, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Вибачення обвинуваченого перед потерпілою з урахуванням вищевикладеного не спростовує цього висновку суду.

Тому доводи апелянта ОСОБА_6 і в цій частині є безпідставними.

Вищенаведені показання обвинуваченого ОСОБА_7 суд вірно розцінив, як спосіб його захисту.

На підставі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності та даних, що впливають на покарання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді обмеження волі на певний строк, яке є необхідним і достатнім задля виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто - для досягнення мети покарання; а також про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 ст. ст. 69, 75 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим і співрозмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів та конкретних обставин його вчинення, призначено в межах санкцій ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 125 КК України, а за самою тяжкою статтею його обвинувачення (ч. 1 ст. 146 КК України) з призначенням найбільш м`якого виду покарання обмеження волі та у наближеному до мінімального розмірі.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням найбільш м`якого принципу - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

За такого відсутні підстави вважати занадто суворим призначене ОСОБА_7 покарання як за кожен із вчинених ним злочинів окремо, так і за сукупністю злочинів.

Непереконливим є і посилання захисника на молодий вік обвинуваченого, як на одну з підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки це є даними про особу останнього і відсутні підстави для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

Надана захисником довідка про стан здоров`я ОСОБА_7 за результатами огляду невропатолога від 25.11.2015 року за своїм змістом узгоджується з тими даними про здоров`я обвинуваченого, що містяться в матеріалах справи, яким суд дав належну оцінку і врахував при призначенні покарання.

Що стосується наданої захисником характеристики ОСОБА_7 за місцем його фактичного проживання після вчинення злочину з 11.06.2015 року, тобто з дня, коли до нього був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, то є сумнівним, щоб за таких умов сусіди могли бути в достатній мірі обізнаними про особу обвинуваченого, щоб його охарактеризувати. А тому апеляційний суд не вбачає підстав для врахування викладених в ній даних.

Враховуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, думку потерпілої ОСОБА_9 та обставини, що впливають на покарання (в тому числі і дані про особу обвинуваченого), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

Тому доводи апеляційної скарги захисника і в цій частині є неспроможними.

Доводи захисника ОСОБА_6 щодо незгоди з оцінкою судом першої інстанції показань обвинуваченого та потерпілої (за умови відсутності підстав піддавати сумніву показання потерпілої) не мають вирішального значення в сенсі апеляційних вимог захисника і не впливають на рішення апеляційного суду за результатами розгляду його апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального або кримінального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку, апеляційним судом не встановлено.

За такого відсутні підстави для зміни вироку, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2015 року, яким обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4