Код суду 233 Справа № 233/279/16-к
Вирок
Іменем України
02 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Костянтинівка Донецької області, українця, гр-на України, не працюючого, з середньо-професійною освітою, раніше не судимого, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який утримується під вартою в умовах Артемівського СІЗО,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва. Зазначене збройне формування не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про службу безпеки України», «Про міліцію», «Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Приблизно 15 травня 2014 року, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, перебуваючи в м. Костянтинівка Донецької області, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань. Для виконання завдань незаконного збройного формування ОСОБА_4 , невстановленою слідством особою з числа учасників незаконного збройного формування «ДНР» було видано у користування автомат Калашникова, калібром 5,45 мм та набої до нього, крім того невстановленою особою ОСОБА_4 надано завдання здійснювати збройний захист та охорону так званого штабу ДНР, який був розташований у захопленій адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 .
Продовжуючи протиправну діяльність, приблизно до кінця червня 2014 року, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування «ДНР», виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню визначених йому завдань по окупації АДРЕСА_1 , періодично заступав на чергування в захопленій адміністративній будівлі Костянтинівського міського виконавчого комітету, де, будучі озброєним автоматом Калашникова калібром 5,45 мм, здійснював збройне спостереження та охорону зазначеної будівлі, чим здійснив умисні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування.
На підставі викладеного, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбачених законами України збройних формуваннях.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у вироку, визнав у повному обсязі.
Під час досудового розслідування 14 січня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості підозрюваному ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком.
Згідно з вищевказаною угодою підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, визнав повністю, погодився на призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, він у підготовчому засіданні у присутності учасників процесу дав згоду на застосування відносно нього обмежень, передбачених ст. 76 КК України, строк відстрочки покарання просив визначити на розсуд суду.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, що визначено ст. 473 КПК України, положення ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до угоди про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 , погоджується на призначення узгодженого покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає щире каяття у скоєному.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Цивільний позов не заявлявся.
На підставі наведеного суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін.
Міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачена угодою, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і відповідає загальним засадам призначення покарання, з урахуванням тяжкості злочину, особи винуватого.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_4 у зв*язку з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, слід змінити з утримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнити його з під варти у залі суду після проголошення вироку, а відповідно до особистого зобов`язання йому суд вирішує заборонити виїжджати з місця мешкання, а також за межі України на постійне проживання.
Судових витрат по справі немає.
Речові докази не долучалися.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, -
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 , від призначеного покарання звільнити з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки за умови, що він у період іспитового строку не вчинить новий злочин, не виїздить на постійне місце мешкання за межі України, буде повідомляти органи, що відають виконанням покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, про переміну місця мешкання та роботи і буде з`являтися на реєстрацію у вказані органи.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_4 змінити з утримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнити його з під варти у залі суду після проголошення вироку, а відповідно до особистого зобов`язання йому забороняється виїжджати з місця мешкання, а також за межі України на постійне проживання.
ОСОБА_4 роз`яснити положення ст.ст. 179 та 194 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя