УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року. Колегія судців судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Данка В.В.,

суддів Пешкова М.І., Яременка О.Д.,

з участю прокурора Щербая Т.А.,

апелянта ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляцією ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на постанову судці Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2012 року про залишення без задоволення скарги на постанову про порушення кримінальної справи,

встановила:

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2012 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на постанову прокурора Галицького району м. Львова від 01 жовтня 2008 року про порушення кримінальної справи відносно них за ч.1 ст.125 КК України з тих підстав, що у прокурора було достатньо законних приводів і підстав для порушення кримінальної справи.

З таким рішенням судді Кругляк І.С. та Кругляк Ю.І. не погодилися і подали апеляцію, в якій просять скасувати постанову судці від 19 липня 2012 року та постанову прокурора про порушення кримінальної справи від 01 жовтня 2008 року, а справу закрити. В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що постанова судді винесена без додержання та всупереч вимогам чинного законодавства, з порушенням норм процесуального права, з поверхневим з'ясуванням приводів та підстав, які нібито призвели до правомірного винесення прокурором постанови про порушення кримінальної справи. Суд, в порушення вимог КПК України 1960 р., не перевірив наявність приводів та підстав для порушення кримінальної справи, законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи; не звернув уваги на те, що відсутні, передбачені ч.3 ст.27 КПК України 1960 р., підстави для порушення справи прокурором; всупереч ст. 6 КПК України 1960 р. не з'ясував обставин, які виключають провадження у кримінальній справі та не взяв до уваги, що наявні матеріали не містять даних про наявність в їхніх діях ознак інкримінованого злочину.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляції, думку прокурора про обґрунтованість та законність рішення судді, заінтересованої особи та її представника про безпідставність апеляції, обговоривши наведені доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, колегія судців вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

При наявності приводів і підстав, зазначених у ст.94 КПК України 1960 р., відповідно до вимог ст.98 КПК України 1960 р., прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи.

З постанови про порушення кримінальної справи від 01 жовтня 2008 року вбачається, що приводом для порушення стали звернення ОСОБА_2 до Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області щодо неправомірних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які виражаються в постійних конфліктах, у ході яких заявниці було спричинено легкі тілесні ушкодження, стосовно подій, що мали місце 10 листопада 2006 року (т.3, а.с.70), 31 березня 2007 року (т.3, а.с.39), 14 квітня 2007 року та 19 липня 2008 року (т.3, а.с.10). За епізодами від 10 листопада 2006 року та 31 березня 2007 року є постанови дільничного інспектора міліції (ДІМ) Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про відмову в порушенні кримінальних справ, крім цього за цими епізодами закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України.

За епізодами від 19 липня 2008 року постановою ДІМ Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області відмовлено в порушенні кримінальної справи відповідно до п.2 ст.6 КПК України 1960 р. за фактом побиття ОСОБА_4 потерпілої ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак злочину, передбаченого ст.296 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, прокурором Галицького району м. Львова неодноразово надавалися вказівки слідчому, проводилися оперативні наради щодо розслідування кримінальних справ, порушених у зв'язку з конфліктами між сім'ями ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Прокуратурою району зверталася увага на неналежне виконання слідчими вказівок прокуратури області та прокуратури району. Таким чином, заходи, що вживалися органами дізнання з приводу конфлікту між зазначеними особами знаходилися під контролем прокуратури Галицького району та прокуратури області.

За результатами перевірки за матеріалами звернень ОСОБА_2 від 14.09.2006 р.,10.11.2006 р., 31.03.2007 р., 15.04.2007 р., 19.07.2008 р. прокурор Галицького району м. Львова 01.10.2008 р. прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_4С та ОСОБА_1 ознак злочину та про порушення відносно цих осіб кримінальної справи за ч.1 ст.125 КК України. Вищевказані матеріали, які стали у подальшому предметом перевірки прокурора Галицького району м. Львова, містять необхідні приводи та підстави до порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 125 КК України. Зокрема, приводами до порушення кримінальної справи були заяви ОСОБА_2, безпосереднє виявлення прокурором ознак злочину; підставою - матеріали, зібрані у ході перевірок органами дізнання звернень вказаних осіб, серед яких акти судово-медичних досліджень, відповідно до яких розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 відповідають тим обставинам їх заподіяння, що описані у її заявах. Джерела отримання цих даних є законними.

Таким чином, на час порушення прокурором кримінальної справи, відповідно до положень ст. 94 КПК України 1960 р., були достатні дані, які вказували на ознаки протиправного кримінально-караного діяння і зумовили необхідність відкриття кримінального провадження для їх дослідження. При цьому, для порушення кримінальної справи закон вимагає наявність у сукупності лише первинних даних, які в подальшому повинні всебічно досліджуватися у ході досудового слідства та під час розгляду справи судом.

Відповідно до ч.3 ст. 27 КПК України 1960 р., якщо справа про будь-який із зазначених у ч.1 цієї статті злочинів (у т.ч. злочин, передбачений ст.125 КК України) має особливе громадське значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі чи в справі про злочин, зазначений у ч.2 цієї статті, через свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси, прокурор порушує справу і при відсутності скарги потерпілого.

Прокурором Галицького району м. Львова при прийнятті 01.10.2008 р. рішення про порушення кримінальної справи відповідно до ч.З ст.27 КПК України 1960 р.враховано, що конфлікти між сім'ями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є систематичними, про них відомо іншим мешканцям будинку, які є очевидцями численних сварок та бійок, відомо правоохоронним органам районного та обласного рівня, ОСОБА_2 неодноразово отримувала тілесні ушкодження, а тому прокурором правомірно враховано, що злочин набув особливого громадського значення. Крім цього, прокурором взято також до уваги той факт, що ОСОБА_2 є інвалідом III групи, що ускладнює останній здійснювати захист своїх законних інтересів.

Як вбачається із вищевказаних матеріалів про відмову у порушенні кримінальної справи, що формувалися органами дізнання за подіями від 14.09.2006 р., 10.11.2006 р.,30.03.2007 р., 19.07.2008 р., по кожній із цих подій наявні постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та заявникам роз'яснювалося їх право звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення. Згідно з постановою від 19.07.2008 р. відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю ознак злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Постанови про закриття справ за вказаними подіями не приймалися, що також підтверджено у суді прокурором.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.6 КПК України 1960 р., кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю, якщо про відмову в порушенні справи по тому ж факту є не скасована постанова органу дізнання, слідчого, прокурора.

Із аналізу норм КПК України 1960 р. випливає, що тотожність підстави закриття провадження в справі або відмови в порушенні кримінальної справи визначається збігом як фактичного, так і правового обґрунтування неможливості початку або подальшого провадження в справі.

Згідно з положеннями ст.27 КПК України 1960 р., справи про злочин, передбачений ст. 125 КК України порушуються суддею не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить у такому разі підтримувати обвинувачення. При цьому, якщо справа про такий злочин має особливе громадське значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі через свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси, прокурор порушує справу і при відсутності скарги потерпілого.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 426 КПК України 1960 р., у справах про злочини, перелічені у ст. 425 КПК України 1960 р. (в тому числі ч. 1 ст.296 КК України), орган дізнання не пізніше, як у десятиденний строк складає протокол, який направляє прокурору для порушення кримінальної справи, при відсутності таких вирішує питання про відмову в порушенні кримінальної справи в межах своєї компетенції.

Таким чином, органи дізнання при винесенні постанов про відмову у порушенні кримінальної справи не мали повноважень на порушення чи відмову у порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки таке право чинним законодавством надане лише судді та прокурору. У зв'язку з цим, постановами органів дізнання за подіями від 14.09.2006 р., 10.11.2006 р., 30.03.2007 р., 19.07.2008 р. не вирішувалося та не могло вирішуватися питання відмови у порушенні кримінальних справ за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, постанови органів дізнання про відмову у порушенні кримінальних справ за зверненнями ОСОБА_2 не перешкоджали прокурору, відповідно до положень ст.27 КПК України 1960 р., порушити кримінальну справу відносно цих же осіб за ч.1 ст.125 КК України.

Крім цього, відсутність постанови про порушення кримінальної справи чи про відмову в порушенні такої за зверненнями ОСОБА_2 від 15.04.2007 р., що може бути пов'язане із неналежним провадженням дізнання, не було та не могло бути перешкодою прокурору порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, із вищевказаних підстав щодо розмежування компетенції.

З приводу підписання оскаржуваної постанови про порушення кримінальної справи від 01.10.2008 р. заступником прокурора Галицького району м. Львова ОСОБА_5, слід звернути увагу на наступне.

Прокуратурою Галицького району у процесі розгляду скарги ОСОБА_4С, ОСОБА_1 на постанову про порушення кримінальної справи від 01.10.2008 р. зокрема у ході засідання апеляційного суду Львівської області від 14.05.2010 р. надано інформацію про те, що оскаржувана постанова підписана замість прокурором району його заступником ОСОБА_5 Така інформація підтверджена також листом прокуратури Галицького району м. Львова №221-06 від 15.07.2010 р. (т.3, а.с.19), у зв'язку з чим сумніву не викликає.

На підставі п.6 ч.1 ст.32 КПК України 1960 р. під терміном "Прокурор" слід розуміти Генерального прокурора України, прокурора Автономної Республіки Крим, прокурора області, прокурора міста Києва, районного, міського прокурора, військового прокурора, транспортного прокурора та інших прокурорів, прирівняних до прокурорів областей, районних або міських прокурорів; їх заступників і помічників, прокурорів управлінь і відділів прокуратур, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" заступнику прокурора надано повноваження порушувати в передбаченому законом порядку кримінальну справу.

У зв'язку з цим, підписання постанови про порушення кримінальної справи заступником прокурора Галицького району м. Львова відповідало нормам чинного законодавства щодо поняття терміну "прокурор" та повноважень заступника прокурора. Питання відповідності таких дій правилам службової дисципліни прокурорських працівників можуть бути предметом дослідження лише органів прокуратури.

Щодо того, що по деяких епізодах закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до сг.49 КК України, то питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин вирішується судом. Сплив строку давності, відповідно до положень КПК України 1960 р., не є підставою для відмови у порушенні кримінальної справи.

Враховуючи все вищенаведене, на час порушення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України були наявні приводи та достатні дані, що вказували на наявність ознак злочину, джерела отримання цих даних були законними, рішення про порушення кримінальної справи прийняла компетентна особа з додержанням встановленого для цього порядку, а тому скаргу ОСОБА_4С, ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Суддя, розглядаючи скаргу, перевірив наявність приводів та підстав, якими були вищевказані матеріали справи, законність джерел отримання даних для винесення постанови та прийняв обґрунтоване рішення про залишення без задоволення скарги ОСОБА_4 ОСОБА_1, а тому доводи апеляції про те, що суд не перевірив їх, є безпідставними.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляції, що суд допустив однобічність при розгляді скарги, неповно дослідив докази по справі. Як вбачається із змісту постанови, аналізувалися лише ті обставини, які були приводом та підставою для порушення кримінальної справи. Оцінка ж доказів судом може мати місце лише при розгляді справи по суті, а не на стадії досудового слідства.

Постанова судді є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 365,366,382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2012 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на постанову прокурора Галицького району м. Львова від 01 жовтня 2008 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без задоволення.

Судді