Дата документу Справа № 317/720/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № № 317/720/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1326/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185, Доповідач в 2 інстанції
ч.2 ст. 389 КК України ОСОБА_2

ВИРОК
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
24 жовтня 2014 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року обставини:
03 лютого 2015 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник в приміщення господарської будівлі, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки викрав пристрій для косіння трави, вагою 132 кг., вартістю 433 грн. 44 коп., який належить ОСОБА_8 і поклав його в заздалегідь підготовлений металевий віз, після чого діючи без розриву в часі, шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до приміщення господарської будівлі, розташованої поруч з попередньою на територією домоволодіння за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав три курки, вартістю 70 грн. за одну птицю на загальну суму 210 грн., які належать ОСОБА_8 та покинув територію домоволодіння з викраденим майном, отримавши можливість розпорядитись ним. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 643 грн. 44 коп.
Крім того, 28 листопада 2014 року ОСОБА_6 був поставлений на облік до Запорізького РВ КВІ УДПтСУ в Запорізькій оласті та під підпис попереджений про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування громадських робіт, крім того, йому було видано направлення для відбування покарання у вигляді громадських робіт.
Проте, ОСОБА_6 діючи навмисно, порушуючи порядок відбування покарання у виді громадських робіт, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання у виді громадських робіт, починаючи з 01 грудня 2014 року без поважних причин не відпрацював 36 зі 120 годин громадських робіт запланованих згідно з графіком відбування покарання, затвердженим головою Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України і йому призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 389 КК України у вигляді 1 місяця арешту.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року у вигляді громадських робіт і перераховано зазначене покарання на 4 дні позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року остаточно призначити покарання у виді 2 років 4 днів позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який висловив відсутність запереченням апеляції, натомість прохав про призначення не суворого покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильної юридичної кваліфікації його дій заснований на обставинах, досліджених у судовому засіданні місцевого суду, в апеляції не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання, тим паче, що кримінальне провадження було розглянуте судом на підставі і з дотриманням вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за кожний окремий інкримінований йому злочин, що прокурором в апеляції не оспорюється, суд врахував, як того вимагають вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України, які відповідно є тяжким та невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання такі як: щире розкаяння та активне сприяння в розкритті злочинів, повернення потерпілому викраденого майна. Одночасно суд взяв до уваги неодноразові притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, негативну характеристику останнього за місцем проживання.

Разом з тим, призначаючи остаточне покарання суд припустився помилки і неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Так, як обгрунтовано вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі, суд згідно з вимогами ст.ст. 70,71 КК України, в даному випадку, повинен був спочатку призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, а потім призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків.

Натомість, суд в порушення вказаних вимог закону, призначивши ОСОБА_6 покарання за кожен інкримінований йому злочин окремо, спочатку вказавши на призначення покарання за сукупністю вироків, а потім остаточного покарання за сукупністю злочинів, тим самим порушивши правила призначення покарання, яке до того ж в остаточному вигляді не відповідає положенням ч. 4 ст. 71 КК України.

Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, крім того виразилось і в неправильному застосуванні принципів складання покарань, що стало причиною призначення обвинуваченому м`якого покарання.

Фактично місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання, не застосував вимог ст. 71 КК України, чим грубо припустився порушень вимог закону.

Зазначені обставини, відповідно до ст.ст. 409, 413 КПК України, є безумовними підставами для скасування вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і призначення останньому покарання згідно з нормами кримінального законодавства.

Одночасно колегія суддів приймає до уваги встановлену районним судом невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за попереднім вироком у вигляді 36 годин громадських робіт, яка згідно до ст. 72 КПК України, відповідає 4 дням позбавлення волі, що також не оспорюється в апеляції.

Отже, з урахуванням висунутих апелянтом вимог саме щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання, натомість, зазначаючи строк в 4 дні, що є помилковим і фактично вимоги стосуються повного приєднання невідбутої частини покарання, судова колегія, у відповідності до вимог ст. 421 КПК України стосовно недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого та, приймаючи до уваги надану свідком ОСОБА_9 позитивну характеристику особистості обвинуваченого, як військовослужбовця, знаходить подану апеляцію такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Вважати призначеним ОСОБА_6 вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року покаранням:

за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч.2 ст. 389 КК України у виді арешту строком на 1 місяць.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 день.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4