Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/137/2016 Справа № 641/8190/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

З участю прокурора ОСОБА_3

Представника потерпілих адвоката ОСОБА_4

Захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000560 від 13 липня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, інваліда 2 групи, раніше не судимого, мешкаючого: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 12 липня 2015 року приблизно о 17.50 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 210994-20 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , рухався зі швидкістю 40-50 км/год. по проспекту Героїв Сталінграда зі сторони пр-ту Гагаріна у напрямку вул. Морозова в м. Харкові.

Під час руху в районі перехрестя по вул. Аскольдівській та пр-ту Героїв Сталінграду м. Харкова, ОСОБА_7 діючи з злочинною недбалістю грубо порушив вимоги п.п.10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч та при виконанні повороту ліворуч на вул. Аскольдовську при зеленому сигналі основного світлофору проявив неуважність, не дав дорогу транспортному засобу-мотоциклу «Ява-350» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 який рухався у зустрічному напрямку по пр-ту Героїв Сталінграда на зелений сигнал світлофору та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_9 загинув на місці події внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток черепа і внутрішньомозковими крововиливами, які ускладнилися у своїй течії гострим розладом мозкового кровообігу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно 12 липня 2015 року приблизно о 17.50год. керував автомобілем ВАЗ 210994-20 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався приблизно 40-50 км/год., в районі перехрестя вул. Аскольдовської та пр-ту Героїв Сталінграду, повертаючи ліворуч на вул. Аскольдівську на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу мотоциклу, оскільки побачивши мотоцикл розраховував, що останній зупиниться на світлофорі і він встигне проїхати, але сталося зіткнення. Цивільний позов визнає у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що загиблий ОСОБА_9 її син. Про його загибель внаслідок ДТП їй стало відомо від слідчого. Просить стягнути на її користь з ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 185384 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн., з ПрАТ « Європейський страховий союз» страхові виплати в розмірі 43848 грн., матеріальні збитки ( витрати на поховання) в розмірі 7160 грн., моральну шкоду у сумі 14616 грн.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що 12 липня 2015 року разом з друзями знаходився на лавочці поблизу міста події, побачив мотоцикліста який рухався по пр-ту Героїв Сталінграду в сторону пр-ту Гагаріна, а через деякий час почув звук удару та побачив, що сталося ДТП, а саме зіткнення ВАЗ та мотоцикла. Коли підійшов до місця події, водій мотоцикла знаходився на землі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що він також був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 липня 2015 року на перехресті вул. Героїв Сталінграду та Аскольдівської, бачив, як автомобіль ВАЗ 21099 повертаючи ліворуч вчинив зіткнення з мотоциклом, внаслідок чого мотоцикліст загинув. При цьому зазначає, що швидкість руху автомобіля ВАЗ була приблизно 40 км./год, мотоциклу 50 км/год., мотоцикліст був без шолому. Після ДТП автомобіль ВАЗ зупинився, водій з автомобіля не виходив та допомогу постраждалому не надавав. Свідок особисто викликав «Швидку допомогу» та знаходився на місці до її приїзду.

Крім визнання своєї провини ОСОБА_7 у судовому засіданні, його вина також підтверджується:

-даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з схемою та фототаблицею до нього від 12 липня 2015 року, згідно якого таковим є перехрестя пр-ту Героїв Сталінграду та вул. Аскольдівська м. Харкова, а також зафіксовано розташування автомобілю ВАЗ 210994-20 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , мотоциклу ЯВА та загиблого ОСОБА_9 , а також проведено огляд вищевказаних транспортних засобів ( а.с. 138-141, 174-183);

-даними протоколу слідчого експерименту від 17 липня 2015 року, згідно якого ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 розповіли про обставини дорожньо-транспортної пригоди ( а.с. 148-153);

-даними судово-медичної експертизи № 2039-ДМ/15 від 17 липня 2015 року, згідно якої причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась переломом костей черепу з внутрішньомозковими крововиливом, яке ускладнилось гострим розладом мозкового кровообігу і вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при зіткненні мотоцикла з перешкодою ( а.с. 165-167);

-даними судової-автотехнічної експертизи № 576/15 від 22 липня 2015 року, згідно якої у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України і технічна можливість запобігання даної дорожньо-транспортної пригоди для водія ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.1 і 16.6 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру ( а.с. 168-173).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 в повній мірі викритий в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває, інвалід другої групи.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття та наявність у ОСОБА_7 2 групи інвалідності.

При обранні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховує, що диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає два види наслідків-це спричинення смерті потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а оскільки від скоєного ОСОБА_7 настали тяжкі наслідки смерть потерпілого ОСОБА_9 , то суд з урахуванням його особи, обставин, що пом`якшують покарання, вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в місцях позбавлення волі.

Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, але, враховуючи наявність інвалідності та щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують його вину, а також ту обставину, що ОСОБА_7 вчинив дії, що свідчать про його намір відшкодувати заподіяну шкоду та перерахував потерпілій 2000 грн., але на час винесення вироку не відшкодував її у повному обсязі, строк покарання визначити в його мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а також, враховуючи вищевикладене, вважає, що до ОСОБА_7 не може бути застосована ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі та призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і справедливим по відношенню до потерпілих, як того вимагає п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ - якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду.

Таким чином, саме ОСОБА_7 повинен відповідати за завдану моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової шкоди від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено та доведено у повному обсязі зібраними у кримінальному проваджені доказами вину ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні і між його неправомірними діями та наслідками встановлений причинний зв`язок, а тому з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 слід стягнути моральну шкоду. Виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши всі моральні страждання, які перенісла потерпіла. Зокрема, суд враховує порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілої, непоправність втрати для неї, а тому, також з урахуванням, що позов про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі визнаний обвинуваченим, вважає необхідним стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 185384 грн.

Крім того, відповідно до ст. 124 КПК України стягненню з ОСОБА_7 підлягають витрати на надання правової допомоги потерпілій ОСОБА_13 у сумі 8000 грн., які підтверджені розрахунком ( а.с.79) та квитанцією прибуткового касового ордеру ( а.с. 83).

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди ПрАТ « Європейський Страховий Союз», який заявлений потерпілою ОСОБА_13 у сумі 43848 грн. страхових виплат, 7160 грн. витрат на поховання та 14616 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно заперечень ПрАТ «Європейський Страховий Союз», останні визнають позовні вимоги потерпілої частково у сумі моральної шкоди 14616, 00 грн. за умови надання заяви на виплату страхового відшкодування. В іншій частині позовні вимоги не визнають. ( а.с.23-24).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 вищевказаного Закону, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Виходячи з змісту зазначеної вище норми закону, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника мають бути підтверджені відповідними платіжними документами.

На підтвердження зазначених вище витрат потерпіла до цивільного позову надала накладну № 39 від 12 липня 2015 року про витрати на поховання на суму 7160 грн.( а.с. 84).

Аналізуючи поданий потерпілою доказ, суд приймає його як належний доказ понесених витрат на поховання і вважає, що саме ця сума витрат на поховання повинна бути відшкодована ПрАТ « Європейський Страховий Союз» ОСОБА_13 .

Що стосується вимог про відшкодування ПрАТ « Європейський Страховий Союз» моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 27.3 вищевказаного закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у сумі 14616 грн., тобто у розмірі, який визнаний страховою компанією та на підставі ст. 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_13 , як мати загиблого має право на таке відшкодування.

В частині відшкодування страхових виплат у сумі 43848 грн., суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата)виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
На а.с. 74 знаходиться копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_7 у період з 24 вересня 2014 року до 24 вересня 2015 року. Дорожня транспортна пригода сталася 12 липня 2015 року, тобто у період дії вищевказаного договору. ОСОБА_13 звернулася до ПрАТ « Європейський Страховий Союз» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 1 вересня 2015 року, яка була отримана у цей же день представником ПрАТ, що підтверджується копією повідомлення ( а.с. 86).

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, крім інших осіб, зазначених у п.п. 1-5 ч.2 ст. 1200 ЦК України батькам довічно, якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого законом. ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 67-68). Згідно ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року. Виходячи з викладеного на ОСОБА_13 не поширюються вимоги ст. 1200 ч.2 п. 2 ЦК України, а також з аналізу ч.2 ст. 1200 ЦК України вбачається, що вона не відноситься і до іншої категорії осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування. Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_13 на день смерті свого сина ОСОБА_9 не знаходилась на його утриманні, вищевказані вимоги про виплату їй страхового відшкодування у сумі 43848 грн. задоволенню не підлягають.
Судові витрати по даному кримінальному провадженню за проведення автотехничної експертизи № 567/15 від 22 липня 2015 року у сумі 736, 56 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та долучений диск ARITA 8-16 X DVD-R зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року на мотоцикл « Ява-350» р/н НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_14 , який мешкає: Полтавська область В.Багачановський район с. Красногорівка та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року на автомобіль ВАЗ 21099 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , який мешкає: АДРЕСА_2 - зняти та передати автомобіль власнику ОСОБА_8 або іншим особам за наявності нотаріально посвідченої довіреності від власника автомобіля або спадкоємцям, мотоцикл ОСОБА_14 або іншим особам за наявності нотаріально посвідченої довіреності від власника мотоциклу або спадкоємцям.

Керуючись ст. ст.31, 176, 369-371, 373, 374, 376, 393, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 2 ( два) роки.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 185384 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч триста вісімдесят чотири грн.)

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн. ( вісім тисяч) грн.

Стягнути з ПрАТ « Європейський Страховий Союз» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання у сумі 7160 грн. (сім тисяч сто шістдесят грн.).

Стягнути з ПрАТ « Європейський Страховий Союз» на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у сумі 14616 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять грн.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_13 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 736, 56 грн. ( сімсот тридцять шість грн. 56 коп.).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року на мотоцикл « Ява-350» р/н НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_14 , який мешкає: Полтавська область В. Багачановський район с. Красногорівка та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року на автомобіль ВАЗ 21099 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , який мешкає: АДРЕСА_2 - зняти та передати автомобіль власнику ОСОБА_8 або іншим особам за наявності нотаріально посвідченої довіреності від власника автомобіля або спадкоємцям, мотоцикл ОСОБА_14 або іншим особам за наявності нотаріально посвідченої довіреності від власника мотоциклу або спадкоємцям.

Речовий доказ - диск ARITA 8-16 X DVD-R - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1