Справа № 11-149/10 Провадження №11-149/10 Головуючий у 1 інстанції:Кузьмінець О.М.
Категорія:ч.2 ст.289, ч.З ст. 185, ч. З ст.15-4.2 ст.185 КК України Доповідач: Пазюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2010 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ПазюкаО.С.,

суддів Бешти Г.Б., Міліщука С.Л.,

з участю прокурора - Смолюка Б.С.,

засудженого - ОСОБА_1,

законного представника неповнолітнього засудженого - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на вирок Старовижівського районного суду від 22 січня 2010 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, українець, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, учень 3-го курсу Луківського ПТУ №22, згідно ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ст. 289 ч. 2 КК України на 5 (п'ять) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України обов'язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

До вступу вироку у законну силу залишено запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 23 листопада 2009 року біля 22-ої години в селі Секунь Старовижівського району, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, таємно проник через незакриті на замок двері в господарське приміщення та незаконно, переслідуючи корисливі цілі, заволодів мотоциклом марки «Восход - ЗМ», 1991 року випуску, реєстраційний номер 36-18 ВНД, вартістю 700 грн., який належить гр. ОСОБА_3

Він же цього ж дня біля 23 години в селі Мизове Старовижівського району зірвавши навісний замок на вхідних дверях проник в приміщення гаража і таємно викрав з корисливих мотивів металеву каністру з 20-ма літрами бензину марки А-76 вартістю 178 грн., що належить ОСОБА_4

11.12.2009 року підсудний ОСОБА_1 біля 16-ої години з метою повторного викрадення чужого майна приїхав кінною підводою до житлового будинку в селі Мизове Старовижівського району, в якому ніхто не проживає і власником якого являється ОСОБА_5 і біля нього зібрав металобрухт в кількості 68 кг., вартістю 107,44 грн. Але свої злочинні дії до кінця не довів по незалежних від його волі обставинах, так як був затриманий на місці скоєння злочину.

У поданій на вирок суду апеляції прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій засудженого, вважає даний вирок незаконним внаслідок необгрунтованого застосування ст.ст. 75, 104 КК України. Прокурор вказує на неврахування судом вимог ст. 65 КК України, а також того, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ГКМСД як неповнолітній, що має зняту судимість і схильний до вчинення злочинів та правопорушень та те, що підсудний вчинив злочини передбачені ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених засудженим злочинів та його особі, прокурор просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок і обрати покарання без застосування ст. 75 КК України.

В запереченні на апеляцію законний представник неповнолітнього засудженого вважає рішення суду першої інстанції законним та справедливим виходячи з того, що покарання неповнолітніх має бути підпорядковане такій меті -як виправлення і перевиховання, просить дати можливість ОСОБА_1 продовжити навчання, здобути професію та прилаштуватися до життя, а вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого та його законного представника на заперечення апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений підтверджуються зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і в апеляції прокурором не оспорюються.

Міра покарання, призначена судом першої інстанції ОСОБА_1 за вчинені ним злочини відповідає вимогам закону, а саме ст. 65 КК України, застосування до засудженого ст.ст. 75, 104 КК України обґрунтовано у вироку суду першої інстанції.

Так, суд врахував, що ОСОБА_1 будучи неповнолітнім вчинив декілька злочинів, з яких два - відносяться до тяжких, і що вчинив їх в стані алкогольного сп'яніння, що заподіяна цими злочинами шкода є незначною, щиро розкаявся у їх вчиненні та активно сприяв у їх розкритті, виховувався у неблагополучній сім'ї, а в даний час навчається в профтехучилищі та здобуває робітничі професії.

Наявність ряду обставин, які пом'якшують покарання, думка потерпілого ОСОБА_3 та законного представника до призначеного засудженому покарання дали суду підстави дійти висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням.

Та обставина, на яку посилається прокурор в апеляції, а саме, що ОСОБА_1О знаходиться на обліку в ГКМСД Старовижівського РВ УМВС України у Волинській області як неповнолітній, що має зняту судимість, не заслуговує на увагу, оскільки він був звільнений від призначеного покарання згідно Закону України «Про амністію» (а.с. 98).

З метою здійснення контролю за поведінкою засудженого, відповідно до норм ст. 76 КК України, його зобов'язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_1 покарання та про можливість його перевиховання без ізоляції від суспільства, тому у вдоволенні апеляції прокурора відмовляє.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Старовижівського районного суду від 22 січня 2010 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, апеляцію прокурора - без задоволення.

Головуючий

Судді