Справа № 581/573/15-к
Провадження № 1-кп/581/50/15
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
11 вересня 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
цивільного відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище Недригайлів Сумської області, місце мешкання: АДРЕСА_1 , працюючого в ДП «Липоводолинський агролісгосп», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, громадянина України, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
В обвинувальному акті, що надійшов на розгляд суду зазначено, що 23 лютого 2015 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_1 по вул. Промінь у с. Синівка Липоводолинського району Сумської області, перебуваючи в районі між електроопорами 34/78 та 35/78 зневажив безпекою руху, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, не прийняв своєчасних заходів для зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки та не впоравшись із керуванням транспортним засобом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався по проїзній частині в попутному напрямку з велосипедом в руках. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 230 від 29 травня 2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді синця області тазу, закритого перелому правої сідничної кістки, що відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
ОСОБА_4 порушив п. 2.9. Правил дорожнього руху, відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних або токсичних речовин» та п. 12.3, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Допущене водієм ОСОБА_4 порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю. Суду дав показання, що дійсно 23 лютого 2015 року, близько 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить матері ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області по вул. Промінь, рухаючись у напрямку с. Подільки не впорався з керуванням та, в подальшому, втративши керування, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку. Швидкість автомобіля була приблизно 30 км/год. Пішохід вів у руках велосипед з правого від себе боку. Пішохода побачив вже безпосередньо біля машини за 2, 3 метри. Гальма застосувати не встиг. Спочатку лівою передньою частиною автомобіля відбувся наїзд на велосипед, потім одразу на пішохода. В салоні авто разом з ним перебував ОСОБА_8 . Після зіткнення витягнули ОСОБА_6 з калюжі, куди він впав. Викликали для нього швидку допомогу. Сплатив потерпілому 3000 грн. на лікування. Автомобіль перебував у його розпорядженні на підставі запису в технічному паспорті про надання йому права керування. У вчиненому розкаявся.
Крім зізнавальних показань обвинуваченого його вина у вчиненні злочину також підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який суду зазначив про те, що у вечірній час близько 18 год 23 лютого 2015 року він пересувався із магазину до себе додому в с. Синівка Липоводолинського району. Ішов по лівій стороні дороги, з правого боку від себе в руках котив велосипед. Дорога була в ямах. Перебував в стані алкогольного сп`яніння. Бачив світло від автомобіля, який рухався позаду. Отримав удар автомобілем, втратив свідомість. Прийшов до тями вже в лікарні. В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних ушкоджень, внаслідок чого довелось лікуватись і придбавати ліки. До цього часу його здоров`я не відновилось;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що 13 лютого у вечірній час близько 18 год вона рухалась по правій частині проїзної частини вулиці Промінь с. Синівка в напрямку сел. Липова Долина. На вулиці були сумерки, однак вона бачила, що назустріч їй на відстані близько 50 метрів рухався з велосипедом ОСОБА_6 та автомобіль із ввімкненим світлом фар. Потім побачила, що автомобіль збив потерпілого та побігла до цього місця. Наблизившись побачила, що з автомобіля вилізли ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. На її думку вони намагались перетягнути потерпілого з місця, де він був збитий, в ліву сторону під паркан та хотіли покинути місце пригоди. Але вона їм зробити цього не дала. Потерпілий був без свідомості. Потім на короткий проміжок часу прийшов в себе та знову втратив свідомість. Говорила ОСОБА_4 про необхідність виклику медичної допомоги, але той не зробив цього. Тоді вона сама взяла в нього мобільний телефон та зателефонувала до Липоводолинської швидкої допомоги. Через деякий час прибула медична допомога та забрала потерпілого. Під час проведення слідчих дій, в яких вона брала участь, дорожнє полотно на місці пригоди було відремонтоване;
- протоколом огляду місця події від 23 лютого 2015 року, яким за місцем вчинення злочину зафіксовано, зокрема, сліди гальмування, ушкоджені велосипед та автомобіль, інші вагомі обставини. Однак суд не бере до уваги вказані в протоколі місця розташування ушкодженого велосипеда та автомобіля, оскільки після зіткнення до складання протоколу пройшов деякий час, дорога в даному місці є неширокою, а доказів того, що автомобіль та велосипед залишались на місці після зіткнення не надано.
Разом з тим суд не може взяти до уваги досліджені в ході судового розгляду справи протоколи проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2015 року та від 28 квітня 2015 року. Оскільки за своєю суттю слідчий експеримент має відтворити дії, обстановку, обставини події, не може відповідати цим критеріям слідчий експеримент від 18 квітня 2015 року, проведений в світлу, а не темну, частину доби майже через 2 місяця, не взимку, а вже весною на відремонтованому дорожньому покритті, як було з`ясовано. Слідчий експеримент від 28 квітня 2015 року, участь у проведенні якого в якості свідка взяв ОСОБА_4 , судом визнається як недопустимий доказ в силу положень ч. 3 ст. 87 КПК України.
В ході дослідження доказів судом виявлено їх невідповідність один одному в частині конкретного часу вчинення кримінального правопорушення. Так, в обвинувальному акті часом вчинення злочину вказано 19 год 20 хв. 23 лютого 2015 року. Такі ж дані надав обвинувачений. Однак потерпілий, свідок ОСОБА_9 зазначили, що подія злочину відбулася раніше, близько 18 год. цього дня. Усуваючи вказані розбіжності, суд зазначає, що в наданій обвинуваченим копії постанови Липоводолинського районного суду Сумської області від 4 березня 2015 року по справі №581/177/15-п, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, часом вчинення правопорушення вказано 17 год. 40 хв. 23 лютого 2015 року. Крім того, в листі Липоводолинської районної центральної лікарні від 11 червня 2015 року №862 на адресу потерпілого зазначено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 23 лютого 2015 року (18 год. 45 хв.) по 13 березня 2015 року. С. Синівка знаходиться від Липової Долини на відстані близько 25 км. На транспортування потерпілого до лікарні необхідно було витратити деякий час. З огляду на це суд приходить до висновку, що злочин відбувся приблизно о 17 год. 40 хв. Але ця обставина не є суттєвою в даній справі та не впливає на суть обвинувачення.
В ході судового провадження знайшли підтвердження факт порушення п. 2.9. та п. 12.3. Правил дорожнього руху України та наслідки у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого середнього ступеня тяжкості.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого в скоєнні злочину за викладених обставин доведена повністю, між вчиненим протиправним діянням та наслідками існує причинний зв`язок, а дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. За формою вини дії обвинуваченого є необережними.
Призначаючи вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні неповнолітню доньку. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнається вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За таких даних про особу винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне призначити покарання у виді виправних робіт. Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначення обвинуваченому більш суворого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, матиме наслідком втрату ним постійного місця роботи та унеможливить відшкодування спричиненої шкоди.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд вирішує не призначати, оскільки постановою Липоводолинського районного суду Сумської області від 4 березня 2015 року по справі №581/177/15-п його вже позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік.
Наявність моральної шкоди обґрунтовує фізичним болем та стражданнями, яких зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я (на даний час ще повністю не одужав, за словами лікарів ще має перенести операцію), хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, емоційним дискомфортом, пов`язаним з тим, що володіння велосипедом підкреслювало статус самодостатньої і незалежної людини.
Також цивільний позов заявлено прокуратурою Липоводолинського району в інтересах держави в особі Фінансового управління Липоводолинської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 2380,17 грн.
При вирішенні цивільних позовів суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинуваченому надано право керувати транспортним засобом згідно запису в технічному паспорті.
Згідно полісу №АІ/4334773, строк дії якого з 9 грудня 2014 по 8 грудня 2015 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 перед третіми особами застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Невиконання цього обов`язку є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (ст. 37 Закону).
Згідно ст. 35 вказаного Закону потерпілий має звернутися до страховика та надати йому документи на обґрунтування його вимог.
В судовому засіданні встановлено, що ні обвинувачений як страхувальник не інформував страхову компанію про страховий випадок, ні потерпілий не надавав страховій компанії документи на обґрунтування своїх вимог.
ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в своєму клопотанні від 21 серпня підтвердила факт відсутності звернень вказаних осіб до компанії та просила цивільний позов залишити без розгляду. Його розгляд просила проводити за відсутності представника.
За таких встановлених обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідальність за спричинену шкоду має нести обвинувачений.
У зв`язку з визнанням обвинуваченим позову прокуратури Липоводолинського району та визнанням позову потерпілого в частині відшкодування витрат на лікування суд приймає ці визнання, оскільки вони не суперечать закону та не порушують права, інтереси інших осіб, та вирішує стягнути з ОСОБА_4 2380,17 грн. за лікування потерпілого від злочину на користь фінансового управління Липоводолинської районної державної адміністрації та 915,68 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування на користь потерпілого ОСОБА_6 (з врахуванням часткового відшкодування обвинуваченим 3000 грн.).
З приводу витрат на винаймання автомобіля для поїздок з дому в лікарню в розмірі 2500 грн. суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цивільному позові в цій частині за недоведеністю, оскільки не можуть бути взяті до уваги показання свідка ОСОБА_10 , який вказав, що 3 рази на прохання ОСОБА_6 відвозив його з с. Синівка до Липоводолинської центральної районної лікарні та в зворотному напрямку. Останній щоразу купляв на автозаправці по 10 літрів пального. Однак документального підтвердження понесених витрат на пальне надано не було, так само не надано інформації щодо ціни на пальне, об`єму пального, необхідного для проїзду по вказаному маршруту на автомобілі ОСОБА_10 .
Щодо заявлених потерпілим збитків на відновлення пошкодженого велосипеда в розмірі 2500 грн. суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Потерпілим на підтвердження понесених збитків не надано належних та допустимих доказів, які б визначали реальну вартість робіт, необхідних для відновлення пошкодженого велосипеда. Суд не може взяти до уваги надану потерпілим довідку магазину ПП ОСОБА_11 «Товари для дому» про те, що наявний в продажу велосипед Харківського виробника марки «Україна» коштує 2500 грн., оскільки доведенню підлягає вартість відновлювальних робіт, а не вартість нового велосипеда. На цій підставі в задоволенні цивільного позову в частині стягнення збитків на відновлення пошкодженого велосипеда в розмірі 2500 грн. необхідно відмовити за недоведеністю.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в даному випадку залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних з ушкодження здоров`я, необхідністю лікування, неможливістю самостійно вільно пересуватися, а також страждань, пов`язаних спричиненням ушкодження велосипеда та необхідності його відновлення, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судові витрати на проведення експертиз у даному провадженні на загальну суму 2688 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ автомобіль ВАЗ 2121 НОМЕР_1 необхідно повернути власнику ОСОБА_7 , велосипед необхідно повернути власнику ОСОБА_6 .
Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування не обирались.
Керуючись ст.ст. 128, 129, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік 6 місяців, з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 10 відсотків, без позбавленням права керування транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 2688 грн.
Речові докази: автомобіль ВАЗ 2121 НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 , велосипед повернути власнику ОСОБА_6 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання вимог ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1