Справа № 676/3389/14-к
Провадження № 1-кс/676/1236/15
УХВАЛА
12 листопада 2015 року м. Кам`янець-Подільський

Слідчий суддя Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 з участю скаржника ОСОБА_2 , секретаря судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши скаргу на постанову слідчого прокуратури Хмельницької області від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження, -

встановив:
До суду звернувся ОСОБА_2 , який просить скасувати постанову заступника начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження. Рішення слідчого вважає незаконним, упередженим та однобічним, оскільки слідчий, не врахував і не виконав вказівки слідчого судді викладені в ухвалі слідчого судді від 2 липня 2014 року, зазначає, що слідчий формально допитав свідка ОСОБА_4 без його участі, не ознайомив його з протоколом допиту цього свідка, не ознайомив його з висновком експертизи, не встановив вартості двох відчужених земельних ділянок. Скаржник зазначає, що при прийнятті рішення слідчий не врахував, що вартість оціненого майна достатнє для кваліфікації дій винних осіб за ознакою «тяжкі наслідки», а підписане 8 серпня 2012 року доручення у приватного нотаріуса під час перебування його під вартою не відповідає його волі та дійсним намірам, слідчим не враховано даних здобутих під час слідчого експерименту, не враховано показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , крім того, слідчий не ознайомив його з матеріалами кримінального провадження. З цих підстав просив скасувати постанову слідчого.

У суді ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з мотивів зазначених у ній.

Скаржник наполягав, що доручення він підписав біля нотаріальної контори нотаріуса ОСОБА_7 під психологічним тиском працівників міліції, які змусили його це зробити, внаслідок цього племінниця ОСОБА_8 продала його житло і дві земельні ділянки. Внаслідок таких дій скаржник вважає, що його позбавили права на житло і нерухоме майно, також на думку скаржника, збитків зазнала і держава, адже, інша вільна земельна ділянка підлягала конфіскації за вироком суду від лютого 2013 року.

У суді скаржник посилався, що він був позбавлений права заявити відвід слідчому ОСОБА_9 , цей слідчий, на думку скаржника, є упередженим, оскільки його постанови неодноразово скасовувались. Він звертав увагу суду на те, що його племінниця ОСОБА_5 та його рідний брат ОСОБА_6 коштів від продажу нерухомого майна не отримали, хоча вартість цього майна є значно вищою ніж погашений кредит. Цим свідченням, на думку скаржника слідчий не дав належної оцінки. ОСОБА_2 посилався на те, що нотаріус та працівники міліції дали неправдиві свідчення, оскільки вони заінтересовані у припиненні кримінального переслідування щодо них. Він наполягав на необхідності проведення повторної почеркознавчої експертизи для встановлення психічного стану у якому він перебував під час підписання доручення. Скаржник наполягав на додатковому допиту свідка ОСОБА_10 . Потерпілий вважав, що діями ріелтора, працівників міліції та нотаріуса завдано збитків не тільки йому, але й державі, яка мала б конфіскувати одну з реалізованих земельних ділянок.

Слідчий, рішення якого оскаржується до суду не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши матеріали скарги і кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підтсав.

Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Слідчий зобов`язаний збирати докази на підтвердження чи спростування вини особи, тобто обов`язок доказування лежить на слідчому, прокурору, і лише у випадках передбачених КПК на потерпілому (ст.ст.92,93 КПК України). Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Цих вимог закону слідчий не дотримався.

Розслідуючи кримінальне провадження, слідчий неповно провів досудове розслідування. Скаржник обґрунтовано вважає, що висновки слідчого не підтверджуються доказами на які він посилається.

Потерпілий ОСОБА_2 з квітня 2013 року у своїх численних скаргах і заявах стверджує, що 8 серпня 2012 року, у м.Кам`янець-Подільському, працівники міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при конвоюванні його до лікарні, всупереч його волі привезли у двір нотаріальної контори нотаріуса ОСОБА_7 , та шляхом погрози застосування тортур змусили підписати доручення близьким родичам на право розпорядження майном. У суді наполягав, що з текстом доручення він не встиг ознайомитись, перебуваючи під вартою йому не було відомо хто і як розпорядився його власністю, він не міг скасувати доручення оскільки був позбавлений волі. Далі, на думку скаржника, 10 серпня 2012 року його племінниця ОСОБА_5 за вказівкою ріелтора Ушакова, реалізувала (у нотаріуса ОСОБА_7 ) підставній особі ОСОБА_14 житло та дві земельні ділянки по явно заниженій ціні. Через місяць після такої оборудки, як вказує скаржник, ОСОБА_14 (брат якої є ріелтором) продала будинок і одну ділянку під ним ОСОБА_15 за 65 000 доларів США, вказавши в угоді занижену вартість майна. Внаслідок таких дій працівників міліції, ріелтора, нотаріуса та його рідних він втратив житло, а держава була позбавлена можливості конфіскувати земельну ділянку , яка йому належала.

Свідчення потерпілого жодними доказами не спростовано. В той час, слідчий при прийнятті рішення послався на показання заінтересованих свідків, які викликають сумніви і оцінені слідчим невірно. Так, слідчий посилався на пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 . Ними він обґрунтовує прийняте рішення, але ж ці свідки дають різні свідчення, вони виправдовують свої дії, які беззаперечно доведені іншими доказами.

Потерпілий ОСОБА_2 стверджує, що працівники міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змусили його підписати доручення на право розпорядження майном. Перебуваючи під вартою йому не було відомо хто і як розпорядився його власністю, він не міг скасувати доручення оскільки перебував під вартою. Такі свідчення потерпілого є логічними і жодними доказами не спростовано, навпаки вони підтверджуються іншими доказами. Даними, як встановив слідчий під час експерименту підтверджуються свідчення Главацького, доведено, що скаржник не мав достатньо часу для прочитання і вивчення громіздкого тексту доручення, він був обмежений в часі для вивчення тексту, у нього було достатньо часу лише для підписання цього документу. В той час, свідчення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суперечать свідченням нотаріуса ОСОБА_16 , свідченням ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Очевидно, що пояснення цих працівників міліції є неправдивими, адже письмовим документом дорученням, висновком почеркознавчої експертизи та частково свідченнями ОСОБА_16 , ОСОБА_17 доведено, що 8 серпня 2012 року скаржник підписав доручення у дворі нотаріальної контори.

Свідчення свідка ОСОБА_16 (нотаріуса), яка стверджує, що скаржник підписував доручення у нотаріальній конторі, слід критично оцінювати, адже вони суперечать свідченням потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_6 . Останній стверджує, що бачив і просив арештованого брата підписати доручення в транспотрниму засобі біля нотаріальної контори, а не в прміщенні.

Критично слід оцінювати і свідчення покупців ОСОБА_19 та ОСОБА_15 в частині вартості придбаного ними майна, оскільки висновком товарознавчої експертизи (т.5а.с.206-227) доведено, що ринкова вартість житла ОСОБА_17 становить понад 316 тис. грн., тобто у двічі більше а ніж ціна (175 515грн.) зазначена у договорах купівлі продажу укладеного з ОСОБА_19 чи ОСОБА_15 ( т.5 ас.147, 148, т.1 а.с.108).

ОСОБА_2 не міг бути замовником оцінки майна, так, як це зазначено у звітах про оцінку об`єкту нерухомості ТОВ «Реноме», оскільки 8 серпня 2012 року перебував під арештом (т.5а.с.5,43), а тому не можна вважати, що йому була відома ціна за який реалізовується його майно.

Слідчий не звернув увагу, що ОСОБА_8 повідомила, що коштів після продажу житла не отримала, хоча свідок ОСОБА_19 повідомила, що передавала їй 40 тис. грн. такі суперечності у їх свідченнях слідчий не усунув, він не провів одночасного допиту цих свідків.

Події у яких приймала участь ОСОБА_19 свідчать, що вона могла не мати дійсних намірів на придбання житла ОСОБА_17 , оскільки у серпні придбала, а у вересні 2012 року вона вже продала житло ОСОБА_15 . Скаржник стверджує, що ОСОБА_19 є «підставною» особою, а її брат працює у сфері продажу нерухомості, а тому також перебував у змові з ОСОБА_10 . Такі твердження скаржника, частково підтверджує і свідок ОСОБА_15 (т.5 а.с.144-145), яка пояснила, що ріелтор ОСОБА_20 , який продавав їй будинок є братом ОСОБА_19 . Цих свідчень слідчий не перевірив і не дав їм належної оцінки.

Очевидно, що свідчення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 в частині реальної і дійсної вартості нерухомого майна, при цьому слід врахувати, що лише за рік до розслідуваних подій ринкова вартість будинку становила 387 689 грн., в тому числі ринкова вартість земельної становила 156 882 грн. (т.2 а.с.239, 240). Ця оцінка взята до уваги банком і під це іпотечне майно було надано кредитні кошти в сумі 210 тис. грн. (т.2а.с.198-206). Отже, зазначена у договорах купівлі продажу ціна нерухомого майна суттєво відрізняється від дійсної ринкової, яка була у серпні-вересні 2012 року. Викладене також підтверджується і висновком товарознавчої експертизи, якою доведено, що ринкова вартість житла, яке належало ОСОБА_17 , у серпні 2012 року становила 316 171 грн. (т.5а.с.206-227).

ОСОБА_21 також суперечать свідченням інших свідків і обставинам справи. Вони є неповними. Очевидно, що цей свідок був матеріально заінтересований у продажі житла і ділянок ОСОБА_2 . Так, про його участь у підписані доручення повідомив ОСОБА_22 , отже, ОСОБА_10 , працівники міліції та нотаріус 8 серпня 2012 року були в одному місці - нотаріальної контори, вони повинні були бачити один одного, більше того ОСОБА_10 і ОСОБА_7 є знайомими. Сукупність доказів беззаперечно свідчать, що випадковими не могли бути дії працівників міліції, нотаріуса, ріелтора, працівників банку та й навіть покупця ОСОБА_19 , адже купівля продаж житла і земельних ділянок відбулася у надзвичайно короткий проміжок часу Так, лише 8 серпня 2012 року ОСОБА_2 будучи затриманим підписав доручення, а вже 10 серпня 2012 року, тобто через один день майно вже було продано. Процедура продажу вимагала належного оформлення документів: оцінки майна, зняття іпотечних обтяжень, сплати всіх обов`язкових платежів. Такі обставини беззаперечно свідчать, що продаж майна ОСОБА_2 був ретельно і заздалегідь спланований.

Отже, внаслідок дій працівників міліції, нотаріуса, ріелтора, близьких та рідних потерпілого, ОСОБА_2 , який перебував під вартою був позбавлений житла і земельних ділянок. При цьому, винні особи повинні були чітко усвідомлювати, що ОСОБА_2 перебуває під вартою, він не зможе вплинути на хід подій, не зможе скасувати доручення, оскаржити його дійсність, впливати на укладення угод про відчуження майна.

Та обставина, що ОСОБА_8 по дорученню внесла 184 996 грн. в рахунок погашення кредитного боргу в ПАТ «Укрсоцбанк», які передала ОСОБА_19 , не спростовують факту втрати ОСОБА_17 майна, не спростовують його свідчень про погрози і тиск на нього при підписанні доручення.

Очевидно, що правове значення має вартість ділянок, які належали ОСОБА_2 , оскільки одна з них могла бути арештованою і конфіскованою за вироком суду, проте через зміну власника цього не сталось. Тому, доводи скаржника і заявника ОСОБА_23 , про те, що збитків від зміни власника зазнала держава, заслуговують на увагу. Висновки слідчого, про те, що іпотечне майно не могло бути конфісковане за вироком суду не заслуговують на увагу, оскільки лише ринкова вартість одного будинку (316 тис.грн.) в рази є більшою ніж сума банківського боргу (184тис.грн.), тобто, іпотека була більш ніж достатньою для задоволення вимог банку, тому решту майна чи коштів від його продажу дійсно підлягали конфіскації згідно вироку від лютого 2013 року, яким ОСОБА_18 засуджено за ч.3ст.187 КК України з таким видом додаткового покарання.

Доводи скаржника, про те що ухвала слідчого судді від 2 липня 2014 року виконана неповно є обґрунтованими, оскільки не визначеною залишається ринкова (дійсна) вартість земельних ділянок, які втратив ОСОБА_2 у серпні 2012 року.

Ретельній перевірці підлягають і свідчення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , оскільки вони також могли бути заінтересовані в ухиленні ОСОБА_2 від можливої конфіскації майна. Ці свідки посилаються на ОСОБА_10 , як на організатора відчуження майна, яке належало скаржнику. Водночас, одночасного допиту між ними та свідком ОСОБА_10 слідчий не провів.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню.

Приймаючи рішення слідчий повинен звернути увагу, що постанова повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.306, 307 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Скасувати постанову заступника начальника СВ прокуратури Хмельницької області ОСОБА_9 від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000004 .

Матеріали кримінального провадження направити прокурору для організації розслідування.

Слідчий суддя
Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1