Провадження 1-кс/127/4771/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого прокурора Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері юриста 1 класу ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, військового комісару, який одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

В С Т А Н О В И В:

Старший прокурор Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері юрист 1 класу ОСОБА_3 , 11.07.2014 року звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 наказом Командуючого СВ ЗС України №411 від 6 жовтня 2006 року призначений на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить службу у військовому званні підполковник.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року, визначені органи військового управління, серед інших органів державної влади і управління є військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 9 вказаного Закону визначено повноваження Кабінету Міністрів України у сфері оборони, зокрема, Кабінет Міністрів України:

- забезпечує комплектування особовим складом Збройних Сил України, інших військових формувань та відповідних правоохоронних органів, здійснює заходи, пов`язані з підготовкою та проведенням призову громадян України на строкову військову службу;

- вирішує питання щодо врегулювання діяльності місцевих органів військового управління (військових комісаріатів), допризовної та призовної підготовки, підготовки призовників з військово-технічних спеціальностей, ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників, виконання військово-транспортного обов`язку.

У розвиток даної норми Закону, Кабінетом Міністрів України 26 вересня 2001 року видано постанову № 1235, якою затверджено «Положення про військові комісаріати». Пунктом 1 даного Положення встановлено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, які утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у місті; військові комісаріати очолюють військові комісари, які організують діяльність комісаріатів.

Аналізуючи вищевказані норми, а також враховуючи важливість визначених пунктом 9 вказаного Положення завдань, які покладались на підполковника ОСОБА_4 , як військового комісара, слід визнати, що останній являвся службовою особою, яка займає відповідальне становище, оскільки являється місцевим органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Будучи керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 місцевого органу військового управління, підполковник ОСОБА_4 являється службовою особою, яка займає відповідальне становище, та наділений організаційно-розпорядчими функціями щодо здійснення керівництва за станом і діяльністю військкомату, окрім іншого, пов`язаного з підготовкою та проведенням призову громадян України на строкову службу та вирішення питань, пов`язаних з прийняттям призовників на військову службу за контрактом, ведення достовірного та точного обліку військовозобов`язаних, призовників та осіб конлддидатів для проходження служби, а також мав право першого підпису від імені військкомату при виготовленні та видачі військово-облікових документів та інших офіційних документів, передбачених чинним законодавством

Вказаний військовослужбовець, з метою особистого збагачення групою осіб за попередньою змовою з командиром військової частини НОМЕР_1 та громадянином ОСОБА_6 встав на шлях злочинної діяльності.

Так, на виконання вимог Тимчасової настанови з мобілізації ЗС України та відповідно до нарядів ІНФОРМАЦІЯ_3 з військової частини НОМЕР_1 до військкомату надійшли заявки на поповнення поточного комплекту посад сержантського та рядового складу. В зв`язку з чим, громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до підполковника ОСОБА_4 з метою розгляду у військкоматі їх як кандидатів для прийняття на службу за контрактом. ОСОБА_4 бажаючи одержати неправомірну вигоду вступивши у злочинну змову з полковником ОСОБА_10 та громадянином ОСОБА_6 почали відкрито вимагати грошові кошти з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в сумі 600 доларів США з кожного за надання запитів з військової частини, приписи про направлення призовників у військову частину, належного порядку відбору у військкоматі, та як кінцевий результат видання наказів про включення до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення на вакантні посади. При цьому, дані службові особи, встановили обов`язкову вимогу про передачу вимагаємої неправомірної вигоди через громадянина ОСОБА_6 у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у АДРЕСА_2 .

Так, громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не маючи іншого вибору, як виконати протиправні вимоги посадовців, бажаючи виконати свій Конституційний обов`язок перед Державою, а саме її захист у час видання Указу Президента «Про часткову мобілізацію», попередньо звернувшись із письмовими заявами про злочин до правоохоронних органів, 9 липня 2014 року у період часу з 10 до 12 години, у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у АДРЕСА_2 передали громадянину ОСОБА_6 неправомірну вигоду, яку вимагали підполковник ОСОБА_4 та полковник ОСОБА_10 в сумі 600 доларів США кожний, а всього 1200 доларів США, для їх подальшого поділу між групою вищевказаних осіб. Злочинні дії підполковника ОСОБА_4 , полковника ОСОБА_10 та громадянина ОСОБА_6 були викриті працівниками правоохоронних органів на місці скоєння злочину.

Таким чином викладені обставини свідчать про наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України складено 09 липня 2014 року та цього ж дня вручено ОСОБА_4 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, показаннями свідка ОСОБА_8 та заява останнього про вчинення кримінального правопорушення, заявою громадянина ОСОБА_7 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є достатні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою.

Так, у ході досудового слідства отримані дані щодо перешкоджання ОСОБА_4 повному, об`єктивному з`ясуванню всіх обставин, що мають значення для вказаного кримінального провадження, зокрема: під час документування факту передачі коштів громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 співучаснику вчинюваного злочину підозрюваному ОСОБА_6 , військовослужбовці ОСОБА_4 та ОСОБА_10 дізнавшись про це, покинули місця несення служби та вживали заходів з метою приховання вчиненого ними злочину.

В ході досудового розслідування встановлено, що військовослужбовці ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, вимагали та отримали грошові кошти у військовослужбовців в/частини НОМЕР_1 за влаштування на військову службу до вказаної в/частини та за невідправлення військовослужбовців в зону проведення антитерористичної операції. Це підтверджується рапортом оперативного працівника ОСОБА_11 та станом на момент подання клопотання до суду перевіряється слідчим по даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що підполковник ОСОБА_4 займає відповідальне становище та являється посадовою особою наділеною управлінськими функціями у сфері військового управління, його звільнення з ізолятора тимчасового тримання неминуче призведе до виникнення таких ризиків, як знищення, спотворення речей та документів, які самостійно або в сукупності з іншими документами можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні, вплив на свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, експертів та перешкоджання слідству іншим чином. Також слідством не виключається можливість переховування від правоохоронних органів підозрюваного ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин.

Слід також звернути увагу на особливу зухвалість при вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, а також відсутність побоювань бути викритим правоохоронними органами. Також змушує насторожуватись той факт, що на час дії Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», особи, які виявили бажання виконати свій Конституційний обов`язок захищати Державу, вимушені зіткнутись із свавіллям та корисливим мотивом посадовців, - полковника ОСОБА_10 та підполковника ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Питання щодо обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України не ставиться, оскільки лише запобіжний захід взяття під варту забезпечить у подальшому виконання підозрюваним ОСОБА_4 усіх процесуальних рішень та унеможливить спроби останнього перешкоджати законній діяльності органів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 п. 3 ст. 183 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`яти років.

З урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_4 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 виконання з ним процесуальних дій та спробам останнього перешкоджати кримінальному провадженню.

У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи те, що у зв`язку із тяжкістю вчиненого злочину, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, а також незаконно впливати на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні, а також те, що запобігти вказаним ризикам неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. На підставі викладеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник заперечували щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 107 ч.1 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Враховуючи те, що від учасників процесуальної дії не надійшло клопотання про застосування технічних засобів фіксування розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , тому суд вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000024, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти

років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 194 ч. 2 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин передбачених частиною першою цієї статті.

Так, на час розгляду клопотання підозри щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України обґрунтовані, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором при розгляді даного клопотання.

Однак, прокурором в ході розгляду даного клопотання не доведено, що вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки ОСОБА_4 зареєстрований, має постійне місце проживання, одружений, раніше не судимий. Крім того, на думку суду сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, тому слідчий суддя переконується в доцільності відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку суду запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю забезпечить можливість ризику, про який зазначає ініціатор клопотання, а саме: незаконний вплив підозрюваного на свідків та потерпілих.

Разом з тим, слідчий суддя враховує вимоги ст. 181 КПК України та вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В клопотанні старшого прокурора Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері юриста 1 класу ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 з носінням електронного засобу контролю.

Зобов`язати ОСОБА_4 утриматися від спілкування з підозрюваними по кримінальному провадженню: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця його проживання за адресою АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.

Ухвала про застосування домашнього арешту ОСОБА_4 діє до 11.09.2014 року.

Копію ухвали направити для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя