Справа № 461/2969/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/696/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000030 від 29.11.2012 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимої, одруженої, на утриманні неповнолітня дитина, проживає АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої на вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року,-

з участю прокурора: ОСОБА_13

захисників: ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинуваченої ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17

в с т а н о в и л а:
цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої, за ч.1 ст.366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на 2 роки, за ч.3 ст.358 КК України на 3 роки обмеження волі, за ч.4 ст.358 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України за статтями 366 ч.1,358ч.3, 358 ч.4 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, якщо вона не вчинить нового злочину і буде виконувати обов`язки передбачені п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України.
За ч.2 ст.209 КК України ОСОБА_6 виправдано.
Вирішено питання щодо цивільних позовів, судових витрат, речових доказів.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , захисник ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винною та засудити її за ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки; за ч. 4 ст. 358 КК України на 2 роки обмеження волі; за ч. 3 ст. 358 КК України на 3 роки обмеження волі; за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 209 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки та конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки та конфіскацією майна.

Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, тобто призначення покарання, невідповідного ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яке не виходить за межі, встановлені ч. 4 ст. 190 КК України, але за своїм видом та розміром є несправедливим через м`якість. На думку прокурора, дії ОСОБА_6 протягом незначного проміжку часу, а саме неповного року були спрямовані на заволодіння коштами чотирьох потерпілих, які є аналогічними за своєю суттю, що свідчить про відсутність у ОСОБА_6 наміру їх повертати, тобто про вчинення шахрайських дій відносно потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 .. Також, апелянт зазначає, згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті строків, особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин, обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин. Враховуючи, що в період з 13 липня 2009 року по 08 лютого 2013 року, тобто до закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 було вчинено повторно легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, перебіг давності перервано, а тому суд першої інстанції не мав права звільняти її від призначеного покарання за цими статтями. Прокурор також покликається у своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не вмотивовано застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України та не зазначено обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Крім цього, відносно ОСОБА_6 судами першої інстанції не ухвалено жодного обвинувального вироку, який би набрав чинності, а відтак вона вважається не судимою.

Потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , у своїх апеляційних скаргах просять оскаржуваний вирок, в частині звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, звільнення від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, та виправдання обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 209 КК України скасувати і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні інкримінованих їй злочинів за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, що є у її власності з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а цивільні позови потерпілих задовольнити повністю.

У своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_18 покликається на те, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції, на її думку є надто м`яким та таким, що не відповідає вимогам ст. 2 КПК України, відповідно до якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_18 також покликається на те, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила ряд тяжких злочинів, завдавши їй, як потерпілій, значної шкоди, яку не відшкодувала та не збирається відшкодовувати і на час постановлення вироку фактично уникнула справедливого покарання завдяки м`якому вироку суду. На думку потерпілої, призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання відповідно до ст. 414 КПК України є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, оскільки воно хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість. Суд також, на її думку, невірно надав оцінку доказам і безпідставно виправдав обвинувачену ОСОБА_6 по епізоду за ч. 2 ст. 209 КК України не мотивуючи своє рішення. При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та інші обставини, що впливають на призначення покарання, а тому призначив їй покарання, яке є недостатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Апелянт покликається на те, що відповідно до ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнені засудженого від призначеного покарання із випробуванням у випадку, коли враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Суд, як зазначено в ч. 2 ст. 374 КПК України зобов`язаний мотивувати звільнення від покарання з випробуванням. Однак даних вимог закону суд першої інстанції не виконав, безпідставно застосував до обвинуваченої ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, не взявши до уваги того, що обвинувачена ОСОБА_6 навіть не каялась жодного разу, активно не сприяла слідству та суду, її дії потягнули тяжкі наслідки для всіх потерпілих. Суд також, на думку апелянта, належним чином не врахував конкретні обставини вчинення злочинів обвинуваченою та дані про її особу, а саме те, що ОСОБА_6 схильна до скоєння умисних корисливих злочинів, повторно вчинила аналогічні злочини упродовж року, що свідчить про те, що вона не зробила і не зробить належних висновків і не усвідомила скоєне та вперто не бажає стати на шлях виправлення і перевиховання.
Суд першої інстанції, на думку апелянта, в порушення вимог ст. 67 КК України, у вироку не зазначив перелік обставин, що обтяжують покарання, зокрема: тяжкі наслідки, завдані злочином, та те, що обвинуваченою ОСОБА_6 не відшкодована шкода, та те, що вона як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи не визнавала своєї вини, не займається суспільно-корисною працею, а знову ж продовжує свою злочинну діяльність, що неодноразово знаходило своє підтвердження в наданих нею показах суду та доводиться рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2012 року про стягнення з неї та членів її сім`ї коштів у користь ОСОБА_22 в сумі 32 мільйони грн. та рішенням Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_6 коштів в користь ОСОБА_23 в сумі 500 000 грн.
Судом першої інстанції, на думку потерпілої ОСОБА_8 , також не враховано спосіб вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 злочинів: обвинувачена умисно заволоділа чужим майном не маючи наміру на повернення такого, у зв`язку з чим потерпілим було завдано шкоду у великих та особливо великих розмірах; скоєні обвинуваченою злочини відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і тому, на думку апелянта, виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.
Крім цього, ОСОБА_18 покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було задоволено її цивільний позов, невмотивовано відмову у відшкодуванні моральної шкоди, чим явно показано своє відношення до сторін процесу.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_19 у своїх апеляційних скаргах просять оскаржуваний вирок, в частині звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, звільнення від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та виправдання обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 209 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні інкримінованих їй злочинів за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання в межах санкцій цих статей з конфіскацією майна, що є у її власності з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, щоб винна особа була реально покарана та понесла реальне покарання.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_20 , у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу колегії суддів Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту від 16 червня 2014 року про огляд документів та долучення до матеріалів кримінального провадження їх копій скасувати та задовольнити це клопотання, оскаржуваний вирок скасувати та закрити дане кримінальне провадження на підставі п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Апелянт ОСОБА_20 обґрунтовує своє прохання щодо скасування зазначеної вище ухвали від 17 червня 2014 року тим, що 18 червня 2014 року стороною захисту було подане письмове клопотання про огляд в судовому засіданні та долучення до матеріалів справи копій документів, однак рішенням колегії суддів було відмовлено у задоволенні даного клопотання оскільки, на думку суду першої інстанції, предметом розгляду справи є шахрайські дії ОСОБА_6 щодо потерпілих, а не виробнича діяльність ТзОВ «Петелька», про яку свідчать надані документи. Така мотивація колегії суддів, на думку апелянта, є грубим порушенням права обвинуваченого на захист, тому сторона захисту вважає, що дана ухвала колегії суддів повинна бути скасована, документи, які надані обвинуваченою ОСОБА_6 досліджені у судовому засіданні, повинна бути надана їм відповідна оцінка та копії таких документів повинні бути долучені до матеріалів справи.
Також апелянт ОСОБА_20 зазначає, що сторона захисту вважає оскаржуваний вирок Галицького районного суду м. Львова, в частині визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, прийнято з істотним порушенням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, він суперечить постановам Пленуму Верховного суду України, не відповідає матеріалам кримінального провадження, є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.
На думку апелянта в оскаржуваному вироку не наведено жодних мотивів та підстав його ухвалення, стороною обвинувачення під час судового розгляду не наведено доказів фактичних обставин вчинення інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_6 злочинів, наведених у обвинувальному акті, висновок колегії суддів не відповідає здобутим доказам та суперечить, зокрема, роз`ясненню постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Також, не погоджуючись із доводами апеляційних скарг прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_20 подав на них заперечення, в якому просить в задоволенні зазначених апеляційних скарг відмовити оскільки сторона захисту вважає ці апеляційні скарги необґрунтованими, надуманими та такими, що не підлягають до задоволення. Оскаржуваний вирок, на думку захисника, є незаконним та підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю за відсутністю в діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу злочину.
Заслухавши доповідача, прокурора, апелянтів потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_9 , які підтримали свої та сторони обвинувачення апеляційні скарги і заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 , обвинувачену ОСОБА_25 та її захисника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали доводи апеляційної скарги захисника і заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_6 у період з 14 січня 2008 року по 15 листопада 2008 року заволоділа коштами громадян ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 шляхом обману та зловживання довірою в особливо великих розмірах, що мало місце при наступних обставинах:

Так, у 1998 році ОСОБА_28 познайомилася з потерпілою ОСОБА_29 і в подальшому між ними склалися довірливі стосунки, у зв`язку з діяльністю ОСОБА_30 , яка здійснювала реалізацію медичних засобів. ОСОБА_28 неодноразово брала у ОСОБА_31 незначні суми грошових коштів у борг, які повертала з відсотками. За час спілкування з ОСОБА_32 у ОСОБА_31 склалося позитивне враження щодо останньої. Згодом ОСОБА_28 переконала ОСОБА_33 у своїх ділових якостях та вмінні успішно проводити економічно вигідні оборудки та 14 січня 2008 року, перебуваючи за місцем проживання останньої за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання нею великих партій медичних засобів (препаратів) для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього прибутку, зловживаючи довірою ОСОБА_31 , звернулась до останньої за позикою в сумі 10 000 доларів США, обіцяючи останній за користування такими коштами щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала їх повернення за її першою вимогою. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 10 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань перед ОСОБА_29 не виконала, таким чином заволодівши її коштами в сумі 10 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 50 500 грн. (з розрахунку вартості 1 долара США 5,05 грн.), чим завдала потерпілій ОСОБА_36 значну шкоду.

Крім цього, 21 січня 2008 року ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 , за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання нею великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього прибутків, звернулася до останньої за позикою в сумі 20 000 доларів США та, використовуючи довірливі стосунки, які склалися між нею та ОСОБА_29 , обіцяла останній за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала їх повернення за першою вимогою. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 20 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань, які давала ОСОБА_37 не виконала, таким чином заволодівши коштами останньої на суму 20 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 101 000 грн. (з розрахунку вартості 1 долара США 5, 05 грн.), завдавши ОСОБА_36 шкоду у великих розмірах.

Крім цього, 26 січня 2008 року ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання нею великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього прибутків, звернулася до останньої з позикою в сумі 60 000 доларів США та, використовуючи довірливі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи про мету використання запозичених коштів, обіцяла потерпілій ОСОБА_36 за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала повернення запозичених коштів за її першою вимогою. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала останній 60 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань перед ОСОБА_29 не виконала, таким чином заволодівши її коштами на суму 60 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 303 000 грн., чим завдала останній шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, 02 лютого 2008 року ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання нею великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього великих сум прибутків звернулася до останньої за позикою в сумі 30 000 доларів США. В подальшому, використовуючи довірчі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи мету використання запозичених коштів, обіцяла ОСОБА_36 за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала повернення запозичених коштів за першою вимогою ОСОБА_31 . У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 30 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань, які давала ОСОБА_36 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 30 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 151 500 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_36 шкоду в великих розмірах.

Крім цього, 23 лютого 2008 року ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього великих сум прибутків, звернулася до ОСОБА_31 за позикою в сумі 50 000 доларів США. В подальшому, використовуючи довірливі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи відомості щодо мети використання запозичених коштів, обіцяла ОСОБА_36 за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала їх повернення за першою вимогою. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 50 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань перед ОСОБА_29 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 50 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 252 500 грн., чим завдала ОСОБА_36 шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, 29 лютого 2008 року, ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про продаж нею квартири АДРЕСА_3 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього прибутків, звернулася до ОСОБА_31 за позикою в сумі 75 000 доларів США. В подальшому, використовуючи довірчі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи про мету використання запозичених коштів, обіцяла ОСОБА_36 за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала повернення таких за першою вимогою. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, домовилась з ОСОБА_32 про передачу їй коштів в сумі 75 000 доларів США через свого чоловіка ОСОБА_38 , її чоловіку ? ОСОБА_39 в приміщенні ПАТ «Фольксбанк» що по вул. Симона Петлюри, 37 «А» у м. Львові. У цей же день, 29 лютого 2008 року, ОСОБА_40 , на виконання усної домовленості між ОСОБА_32 та ОСОБА_29 , виконуючи доручення ОСОБА_31 , перебуваючи в приміщенні ПАТ «Фольксбанк», що по вулиці Симона Петлюри, 37 «А» у м. Львові, в присутності ОСОБА_41 , отримав від ОСОБА_42 грошові кошти в сумі 75 000 доларів США, відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 29 лютого 2008 року, укладеного між нею та ОСОБА_29 , а отримані грошові кошти в сумі 75 000 доларів США відразу передав ОСОБА_39 для передачі ОСОБА_35 . Зазначені грошові кошти в сумі 75 000 доларів США, ОСОБА_43 в цей же день передав ОСОБА_35 . Однак остання умов усної домовленості та своїх зобов`язань, які давала ОСОБА_36 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 75 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 378 750 грн. (з розрахунку вартості 1 долара США 5,05 грн.), чим завдала останній шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, 01 березня 2008 року, ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності придбання великих партій медичних (препаратів) засобів для їх подальшого перепродажу в аптечних закладах і отримання внаслідок цього прибутків, звернулася до ОСОБА_31 за позикою в сумі 5 000 доларів США. Використовуючи довірливі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи про мету використання запозичених коштів, ОСОБА_28 обіцяла останній за користування такими сплачувати щотижнево 8 відсотків від отриманої суми та гарантувала повернення таких за її першою вимогою. У цей же день, ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 5 000 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань перед ОСОБА_29 не виконала, таким чином заволодівши її коштами на суму 5 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 25 250 грн., чим завдала останній значну шкоду.

Крім цього, у березні 2008 року, ОСОБА_28 запропонувала ОСОБА_36 в якості засновників створити ТзОВ «Петелька» з рівними частками у статутному фонді товариства. При цьому, ОСОБА_28 повідомила ОСОБА_36 про наміри використання отриманих нею 250 000 доларів США на закупівлю товарів для новоствореного товариства. ОСОБА_34 дала згоду на її пропозицію і 07 квітня 2008 року було створено та зареєстровано ТзОВ «Петелька», засновниками якого з рівними частками у статутному фонді виступали ОСОБА_28 та ОСОБА_34 . ОСОБА_28 у період з травня по липень 2008 року надавала робочі звіти про використання отриманих у ОСОБА_31 грошових коштів, у яких відображала інформацію про їх використання на придбання товару для господарської діяльності ТзОВ «Петелька». В подальшому ОСОБА_28 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_31 , з метою приховання реального фінансово-економічного стану ТзОВ «Петелька», почала ухилятись від надання останній як засновнику всієї інформації про діяльність Товариства.

Крім цього, 15 листопада 2008 року, ОСОБА_28 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_31 за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи її довірою, під приводом необхідності проведення розрахунку за уже придбану по дешевій ціні та розвантажену побутову хімію, яку вона придбала для подальшого перепродажу і отримання внаслідок цього прибутків, звернулася до неї за позикою в сумі 20 000 доларів США. В подальшому ОСОБА_28 , використовуючи довірливі стосунки, які склалися між ними і повідомляючи про і мету використання запозичених у неї коштів, обіцяла ОСОБА_36 повернення коштів через 7 днів, тобто 22 листопада 2008 року. У цей же день ОСОБА_34 , перебуваючи за вказаною адресою, передала ОСОБА_35 100 000 грн. Однак, ОСОБА_28 у вказаний строк умов усної домовленості та своїх зобов`язань перед ОСОБА_29 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 100 000 грн., чим завдала останній шкоду у великому розмірі.

Крім цього, 25 листопада 2008 року, ОСОБА_28 , створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, власноручно написала боргову розписку на суму 270 000 доларів США та зобов`язалася повернути зазначені кошти до 30 квітня 2009 року, яку передала ОСОБА_36 , як гарантію повернення боргу. Продовжуючи створювати видимість виконання взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_28 власноручно 19 лютого 2009 року написала боргову розписку на суму 20 000 доларів США із боргу 270 000 доларів США та зобов`язалася повернути такі до 25 лютого 2009 року, передавши зазначену розписку ОСОБА_36 , як гарантію повернення боргу. В подальшому, ОСОБА_28 , продовжуючи створювати видимість виконання взятих на себе зобов`язань, 03 березня 2009 року уклала договір позики грошових коштів між нею, ОСОБА_32 та ОСОБА_29 , відповідно до умов якого зобов`язувалася повернути останній грошові кошти в сумі 270 000 доларів США, одержані згідно власноручно написаної розписки від 25 листопада 2008 року, в період з 12 березня 2009 року по 15 травня 2011 року та встановила забезпечення виконання умов договору 2/5 частками у квартирі АДРЕСА_4 , автомобілем марки «Рено Лагуна», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у заставі у ВАТ «Електрон банк», автомобілем марки «Фіат», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та договором поруки від 12 березня 2009 року, укладеним на її проханням між її дочкою ОСОБА_44 та ОСОБА_29 . Проте, не маючи наміру виконувати умови вищевказаного договору, 07 березня 2009 року відчужила ОСОБА_45 автомобіль марки «Фіат», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 за ціною 6 000 доларів США та 11 березня 2009 року відчужила ОСОБА_46 автомобіль марки «Рено Лагуна», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 за ціною 4 000 доларів США. При цьому, маючи в розпорядженні отримані від реалізації цих автотранспортних засобів грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, ОСОБА_28 не повернула їх потерпілій ОСОБА_36 , а використала їх на власні потреби.

Всього, в період з 14 січня по 15 листопада 2008 року ОСОБА_28 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_31 на суму 270 000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 1 262 500 грн. та грошовими коштами в сумі 100 000 грн., а всього на загальну суму 1 362 500 грн., що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, шляхом обману та зловживання її довірою, чим завдала останній шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, у березні 2008 року, ОСОБА_28 звернулась до потерпілого ОСОБА_47 за позикою в сумі 50 000 доларів США. Необхідність отримання вказаної суми грошей ОСОБА_28 пояснила своїм наміром відкрити власне приватне підприємство, яке буде займатися оптовою та роздрібною торгівлею медикаментами та обіцяла вигідно використати такі під час здійснення підприємницької діяльності. При цьому ОСОБА_28 повідомила останньому неправдиву інформацію про те, що має власне приміщення для використання під аптеку, що знаходиться в м. Радехів Львівської області. Окрім цього, ОСОБА_28 , зловживаючи довірою ОСОБА_47 повідомила йому про те, що кошти в сумі 50 000 доларів США їй необхідні терміном до двох місяців та обіцяла повернути їх двома частинами протягом вищевказаних двох місяців, гарантуючи їх повернення тим, що такі будуть використані для здійснення підприємницької діяльності. У березні 2008 року, ОСОБА_48 , у приміщенні службового кабінету Львівської філії ТзОВ «Сігма Фарм», що по вул. Мазепи у м. Львові, передав ОСОБА_35 246 331,71 грн., за умови їх повернення через два місяці двома частинами, про що була досягнута усна домовленість між ними. ОСОБА_28 у зазначений термін кошти в сумі 246 331,71 грн. не повернула та 01 травня 2008 року, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, власноручно написала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_47 кошти в сумі 246 331,71 грн., які зобов`язувалась повернути в термін до 10 червня 2008 року. Зазначену розписку ОСОБА_28 передала ОСОБА_49 , як гарантію повернення боргу. 11 липня 2008 року, ОСОБА_28 в рахунок погашення боргу, передала ОСОБА_49 грошові кошти та медикаменти на загальну суму 77 331,71 грн. В цей же день ОСОБА_28 , створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, власноручно написала розписку про те, що її борг станом на 11 липня 2008 року становить 169 000 грн. і вона зобов`язується повернути його частинами, передавши таку ОСОБА_49 , як гарантію повернення боргу. У вказаний строк ОСОБА_28 своїх зобов`язань не виконала та шляхом зловживання довірою ОСОБА_47 повторно заволоділа його коштами в сумі 169 000 грн., чим завдала останньому шкоду в особливо великих розмірах.

Таким чином ОСОБА_28 , в період з березня по липень 2008 року, повторно заволоділа коштами ОСОБА_47 на загальну суму 169 000 грн., що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, шляхом обману та зловживання його довірою, чим завдала останньому шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, у липні 2008 року ОСОБА_28 звернулась до потерпілої ОСОБА_50 за позикою у сумі 500 доларів США. При цьому ОСОБА_28 , зловживаючи довірою ОСОБА_50 , повідомила їй про те, що кошти в сумі 500 доларів США їй необхідні терміном до вересня 2008 року та обіцяла повернути такі у зазначений час. У липні 2008 року ОСОБА_51 , в приміщенні службового кабінету Львівської філії ТзОВ «Сігма Фарм», що по вул. Мазепи у м. Львові передала ОСОБА_35 грошові кошти у сумі 500 доларів США. Однак, ОСОБА_28 умов усної домовленості та своїх зобов`язань, які давала ОСОБА_50 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 500 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 2 420 грн. (з розрахунку середньої вартості за 1 долар США 4,84 грн. станом на липень 2008 року), чим завдала останній шкоди.

У жовтні 2008 року ОСОБА_28 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_50 , звернулася до неї за позикою у сумі 1 000 доларів США. При цьому ОСОБА_28 повідомила, що кошти в сумі 1 000 доларів США їй необхідні терміном до грудня 2008 року та обіцяла повернути такі до 31 грудня 2008 року. У жовтні 2008 року ОСОБА_50 , перебуваючи біля будинку № 4 що по вул. Щурата у м. Львові, передала чоловікові ОСОБА_52 для передачі останній 1 000 доларів США, за умови їх повернення до 31 грудня 2008 року, про що була досягнута усна домовленість між нею та ОСОБА_32 . Однак остання взятих на себе зобов`язань, які давала ОСОБА_50 не виконала, заволодівши таким чином її коштами на суму 1 000 доларів США, що по (курсу Національного Банку України становило 4 990 грн. (з розрахунку середньої вартості за 1 долар США 4,99 грн. станом на жовтень 2008 року), чим завдала останній шкоди. В подальшому ОСОБА_28 , не повернувши у зазначений термін кошти в сумі 1 500 доларів США, 27 січня 2010 року, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, власноручно написала розписку про отримання від ОСОБА_50 коштів в сумі 1 500 доларів США і зобов`язалась повернути такі в термін до 31 березня 2010 року, передавши її останній, як гарантію повернення боргу.

Таким чином, в період з 01 вересня по 31 жовтня 2008 року ОСОБА_28 повторно заволоділа грошима ОСОБА_50 на суму 1 500 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 7 410 грн. шляхом зловживання її довірою, чим завдала останній шкоди на вказану суму.

Крім цього, у 2005 році ОСОБА_28 познайомилася з ОСОБА_53 і в подальшому між ними склалися довірливі стосунки на фоні діяльності ОСОБА_30 , пов`язаної з реалізацією медичних засобів. У липні-серпні 2008 року ОСОБА_28 звернулася до ОСОБА_54 , та, достовірно знаючи про тісні приятельські стосунки останнього з потерпілою ОСОБА_55 , зловживаючи його довірою, запропонувала ОСОБА_56 звернутися до останньої за позикою у сумі 40 000 доларів США. Окрім цього, ОСОБА_28 обіцяла сплачувати ОСОБА_57 7 відсотків від отриманої суми щомісячно та гарантувала ОСОБА_56 , що вказані кошти будуть повернуті ОСОБА_57 на першу вимогу. 08 серпня 2008 року ОСОБА_58 звернувся до ОСОБА_59 з проханням позичити 40 000 доларів США ОСОБА_35 , на що остання погодилась. У цей же день ОСОБА_60 , в приміщенні офісу що по АДРЕСА_5 заповнила простий вексель серії АА № 105323451 на суму 40 000 доларів США на сплату по пред`явленню ОСОБА_32 вищевказаних коштів, який передала ОСОБА_56 для підписання нею. У цей же день ОСОБА_58 за дорученням ОСОБА_59 в індивідуальному депозитному сейфі, яким спільно користувався з ОСОБА_55 , який знаходився в приміщенні АКБ «Львів» за адресою м. Львів вул. Сербська, 1, узяв кошти в сумі 40 000 доларів США. Після цього ОСОБА_58 в м. Львові передав зазначені кошти ОСОБА_35 , яка підписала зазначений вексель. В подальшому, ОСОБА_28 в період серпня 2008 року по березень 2009 року частково сплачувала відсотки ОСОБА_57 , а у грудні 2008 року, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань уклала з останньою договір виконання безумовного боргу, який власноручно підписала, про те, що вона зобов`язується повернути передані їй ОСОБА_53 08 серпня 2008 року та належні ОСОБА_57 кошти в сумі 40 000 доларів США по пред`явленню векселя за тридцять днів, як гарантію повернення боргу. В подальшому, 19 лютого 2009 року, ОСОБА_28 , створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, уклала з ОСОБА_55 договір виконання безумовного боргу, який власноручно підписала, проте, що до 19 березня 2009 року, вона зобов`язується повернути ОСОБА_57 47 470 доларів США, з яких 40 000 доларів США основного боргу та 7 470 доларів США відсотків, передавши такий ОСОБА_57 як гарантію повернення боргу. Однак у вказаний термін ОСОБА_28 взятих на себе зобов`язань перед ОСОБА_55 не виконала, таким чином повторно заволодівши її коштами на суму 40 000 доларів США, що по курсу Національного Банку України становило 193 600 грн. (з розрахунку вартості 1 долара США 4,84 грн.), чим завдала останній шкоду в особливо великих розмірах.

Таким чином ОСОБА_28 , 08 серпня 2008 року, повторно заволоділа грошима ОСОБА_59 на загальну суму 193 600 грн., що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, шляхом обману та зловживання її довірою, чим завдала останній шкоду в особливо великих розмірах.

Всього, в період з 14 січня 2008 року по 15 листопада 2008 року ОСОБА_28 заволоділа коштами ОСОБА_31 , ОСОБА_59 , ОСОБА_47 , ОСОБА_50 шляхом обману та зловживання їх довірою на загальну суму 291 500 доларів США, що по курсу Національного Банку України становить 1 463 510 грн., та на суму 269 000 грн., а всього на загальну суму 1 732 510 грн.

Окрім цього ОСОБА_28 , у період з 30 червня 2005 року по 05 травня 2009 року вчинила підроблення офіційного документа при наступних обставинах.

Так, в квітні-травні 2009 року ОСОБА_28 , звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_61 , який здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної реалізації лікарських засобів та предметів в аптечному закладі аптеці № 1, що знаходилася в орендованому приміщенні за адресою АДРЕСА_6 , з проханням призначити її завідувачем зазначеної аптеки. У процесі проведення співбесіди ОСОБА_62 пояснив ОСОБА_35 , що відповідно до встановлених законодавством вимог щодо керівника аптечного закладу, така особа повинна мати вищу медичну освіту, і, що копію відповідного диплому про закінчення ВУЗу слід надати йому. Маючи намір зайняти посаду завідувача аптеки, ОСОБА_28 повідомила ОСОБА_63 завідомо неправдиву інформацію про те, що таку освіту вона здобула і може надати відповідний диплом та сертифікат спеціаліста, маючи на меті надати ОСОБА_63 виготовлені підроблені документи про здобуття такої. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_28 у період з 30 червня 2005 року по 05 травня 2009 року, перебуваючи в м. Львові, вступила у попередню змову з невстановленими слідством особами для виготовлення підроблених документів, а саме: диплому про закінчення нею Львівського Національного медичного університету імені Данила Галицького, здобуття вищої медичної освіти за спеціальністю «Фармація» та отримання кваліфікації провізор і сертифікату спеціаліста про присвоєння їй атестаційною комісією при Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького звання лікаря (провізора) спеціаліста за спеціальністю клінічна фармація. У зазначений період з 30 червня 2005 року по 05 травня 2009 року, ОСОБА_28 в м. Львові, діючи за попередньою змовою в групі з невстановленими слідством особами та з метою подальшого особистого використання, виготовила завідомо підроблений документ ? диплом, в який внесла завідомо неправдиву інформацію про те, що вона навчалась у Львівському Національному медичному університеті імені Данила Галицького, у 2005 році закінчила навчання і здобула вищу освіту за спеціальністю «Фармація» та отримала кваліфікацію провізор, а також сертифікат спеціаліста, в який внесла завідомо неправдиву інформацію про те, що вона 28 листопада 2006 року атестована на визначення знань та практичних навичок в атестаційній комісії при Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького наказом по Львівському національному медичному університету імені Данила Галицького від 02 листопада 2006 року за № 721-з-35 їй присвоєно звання лікаря (провізора) спеціаліста зі спеціальністю клінічна фармація та такий дійсний до 28 листопада 2011 року. У вказаному підробленому документі ОСОБА_28 зазначила серію диплома ? НОМЕР_3 , виданий 31 червня 2005 року та зазначила, що сертифікат спеціаліста має номер НОМЕР_4 , виданий 10 листопада 2006 року. Вказані підроблені документи ОСОБА_28 05 травня 2009 року використала пред`явивши фізичній особі підприємцю ОСОБА_63 для підтвердження наданої йому завідомо неправдивої інформації про здобуття нею вищої медичної освіти. У цей же день ОСОБА_28 наказом фізичної особи підприємця ОСОБА_61 від 05 травня 2009 року призначена завідувачем аптеки № 1 з 06 травня 2009 року.

Крім цього ОСОБА_28 , в період з 11 червня 2007 року по 25 червня 2009 року, будучи службовою особою, вчинила службове підроблення, тобто умисно, склала і видала завідомо неправдиві офіційні документи та внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також в період з 30 червня 2005 року по 25 червня 2009 року використала завідомо підроблені офіційні документи при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_28 , 11 червня 2007 року, з метою отримання кредиту у ВАТ «Електрон Банк», працюючи на посаді директора Львівської філії ТзОВ «Сігмафарм» та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що в період з 01 грудня 2006 року по 30 травня 2007 року не отримала доходу на загальну суму 17 500 грн., оформила та внесла завідомо неправдиві відомості в «Довідку про доходи» № 232 від 11 червня 2007 року про те, що її доходи на посаді директора Львівської філії ТзОВ «Сігмафарм» за грудень 2006 року становили 2 500 грн., за січень 2007 року - 3 000 грн., за лютий 2007 року 3 000 грн., за березень 2007 року 3 000 грн., за квітень 2007 року 3 000 грн., за травень 2007 року 3 000 грн., а загальна сума її доходу за період з 01 грудня 2006 року по 30 травня 2007 року становила 17 500 грн. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_28 для надання довідці про доходи № 232 від 11 червня 2007 року вигляду офіційного та легального документу, з метою приховання своєї злочинної діяльності власноручно виконала підпис від імені директора ТзОВ «Сігмафарм» ОСОБА_64 та підпис від імені головного бухгалтера ТзОВ «Сігмафарм» ОСОБА_65 , проставивши відтиск круглої печатки ТзОВ «Сігмафарм». Виготовивши даний підроблений документ ОСОБА_28 12 червня 2006 року використала його при укладенні кредитного договору для отримання грошових коштів у приміщенні відділення банку № 17 ВАТ «Електрон Банк», що знаходиться за адресою м. Львів вул. Зелена, 149, пред`явивши вказану підроблену «Довідку про доходи» та повідомила уповноваженій особі відділення банку № 117 ВАТ «Електрон Банк» неправдиві відомості щодо своїх доходів за період з 01 грудня 2006 року по 30 травня 2007 року. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_28 , маючи на меті отримання кредиту у відділенні № 17 ВАТ «Електрон Банк», внесла завідомо неправдиві відомості у заву на отримання кредиту від 12 червня 2006 року про те, що її середньомісячний дохід становить 2 916 грн. Будучи введеними в оману, члени кредитної комісії відділення банку № 17 1 ВАТ «Електрон Банк» 12 червня 2007 року прийняли рішення про видачу кредиту ОСОБА_35 для придбання автомобіля марки «Рено Лагуна» в сумі 121 771 грн. терміном на 7 років. 14 червня 2007 року ВАТ «Електрон Банк» в особі начальника відділення № 17 ВАТ «Електрон Банк» ОСОБА_66 уклав з ОСОБА_32 кредитний договір № КF 43272 на суму 121 771 грн. На виконання зазначеного кредитного договору, відповідно до розпорядження по договору ОСОБА_35 надано кредит на суму 121 771 грн., які перераховані на розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 ТзОВ «Ю.Р.К.» у АКТ «ТАС-Комерцбанк» як оплата за автомобіль марки «Рено Лагуна», згідно рахунку № 1206/3 від 12 червня 2007 року ОСОБА_30 .

Крім цього, ОСОБА_28 , 23 червня 2009 року, з метою отримання кредиту в філії Львівського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України», працюючи на посаді директора ТзОВ «Петелька» та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що в період з 01 грудня 2008 року по 30 травня 2009 року не отримала доходу на загальну суму 24 000 грн., оформила та внесла завідомо неправдиві відомості в «Довідку про доходи» № 7/06 від 23 червня 2009 року про те, що її доходи на посаді директора ТзОВ «Петелька» за грудень 2008 року становили 4 000 грн., січень 2009 року 4 000 грн., лютий 2009 року 4 000 грн., березень 2009 року 4 000 грн., квітень 2009 року 4 000 грн., травень 2009 року 4 000 грн. та що загальна сума її доходу за період з 01 грудня 2008 року по 30 травня 2009 року, за винятком аліментів становила 24 000 грн. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_28 для надання довідці про доходи № 7/06 від 23 червня 2009 року вигляду офіційного та легального документу та з метою приховання своєї злочинної діяльності власноручно виконала підпис від імені директора ТзОВ «Петелька» та підпис від імені головного бухгалтера ТзОВ «Петелька» ОСОБА_67 та проставила відтиск круглої печатки ТзОВ «Петелька». Виготовивши даний підроблений документ ОСОБА_28 25 червня 2009 року використала його при укладенні кредитного договору для отримання грошових коштів в приміщенні філії ? Львівського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України», що знаходиться за адресою м. Львів вул. Січових Стрільців, 9, пред`явивши вказану підроблену «Довідку про доходи» та повідомила уповноваженій особі ВАТ «Ощадний банк України» неправдиві відомості щодо своїх доходів за період з 01 грудня 2008 року по 30 травня 2009 року. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_28 , маючи на меті отримання кредиту у філії Львівського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України», внесла завідомо неправдиві відомості у кредитну заявку від 25 червня 2009 року про те, що її розмір основної заробітної плати становить 4 000 грн. Будучи введеними в оману діями ОСОБА_30 , члени кредитного комітету філії ? Львівського обласного управлення ВАТ «Ощадний банк України» 10 липня 2009 року ухвалили видати останній кредит для споживчих цілей стандартизованого банківського продукту «Споживче кредитування забезпечене одним предметом іпотеки» в сумі 100 000 грн. терміном на 120 місяців. 13 липня 2009 року ВАТ «Держаний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_68 уклав з ОСОБА_32 договір відновлюваної кредитної лінії № 2203-1948 на суму 100 000 грн. На виконання умов зазначеного договору відновлюваної кредитної лінії, в цей же день у касі філії Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_28 отримала кошти в сумі 100 000 грн.

Крім того, ОСОБА_28 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що вона в період з 05 лютого 2008 року по 08 лютого 2013 року вчинила легалізацію (відмивання) доходів,одержаних злочинним шляхом та вчинила фінансові операції з коштами, а також вчинила дії, спрямовані на приховування та маскування незаконного походження коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, тобто вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 209 КК України, а саме: заволодівши грошовими коштами потерпілих ОСОБА_31 , ОСОБА_59 , ОСОБА_47 , ОСОБА_50 шляхом обману та зловживання довірою на загальну суму 1 732 510 грн., із частини зазначених коштів у період з 05 лютого 2008 року по 10 лютого 2009 року легалізувала грошові кошти в сумі 28 469,34 грн. і, реалізовуючи умисел на приховування та маскування незаконного походження коштів та використання коштів, одержаних унаслідок суспільно-небезпечного протиправного діяння, вчинила фінансові операції щодо погашення отриманого нею кредиту у ВАТ «Електрон Банк» і кредиту у філії Львівського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України», що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 подану в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 заперечила, обвинувачену та її захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , а апеляційні скарги прокурора та потерпілих заперечили, потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 заперечили, обговоривши доводи наведені в апеляційних скаргах та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Постановлений судом першої інстанції вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню , зокрема 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Проте, органом досудового розслідування ці вимоги закону виконані не в повній мірі.

Відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Згідно Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р. обман це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин, зловживання довірою це недобросовісне використання довіри потерпілого, при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно

Вищенаведені ознаки мають бути встановлені в ході досудового розслідування і мають міститись в обвинувальному акті.

При цьому, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Ці вимоги закону слідчим не дотримані, а суд не дав належної оцінки обвинувальному акту на відповідність зазначеним вимогам закону.

Колегією суддів встановлено, що при формулюванні обвинувачення, які прокурор вважає доведеними за ч. 4 ст. 190 КК України, в обвинувальному акті, щодо способу вчинення інкримінованого злочину на заволодіння обвинуваченою ОСОБА_6 майном потерпілих шляхом обману та зловживання довірою, належним чином не мотивовано в обвинувальному акті у чому конкретно полягав обман потерпілих з боку обвинуваченої, а в чому полягало зловживання їх довірою.

При цьому, органом досудового розслідування не перевірено наявності у обвинуваченої ОСОБА_6 мотивованого умислу, який є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст.190 КК України, на неповернення коштів потерпілим у момент їх отримання, за умови, що деякий час ОСОБА_6 сплачувала відсотки за позикою та не відмовлялась від повернення потерпілим суми осново боргу.

Крім цього, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 підозрюється за частинами 3 та 4 ст. 358 КК України, однак на час вчинення ОСОБА_6 інкримінованих їй злочинів, пов`язаних з підробкою та використанням завідомо підроблених документів, кримінальна відповідальність за такі дії була встановлена частинами 2, 3 ст. 358 КК України (в редакції від 30.04.2009 р.), що залишилось поза увагою органу досудового розслідування.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Як видно з обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , він підписаний лише слідчим.

Проте, суд першої інстанції всупереч вимогам закону, під час підготовчого судового засідання належним чином не перевірив чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, на предмет наявності в ньому зазначених вище даних.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпечність та дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешу з застосуванням засобів електронного контролю слід залишити без зміни, до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж 2 місяці, тобто до 3 лютого 2016 року.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити у Галицькому районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю залишити без зміни, до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж 2 місяці, тобто до 3 лютого 2016 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .