У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,
суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16,
при секретарі ОСОБА_17,
за участю прокурора ОСОБА_18,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000033 за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого вироком цього ж суду від 11.07.2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди та з конфіскацією майна, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.11.2014 року, провадження в частині засудження за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 332 КК України закрито, засуджено за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 305, ст.ст. 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, з конфіскацією майна, з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України та виправдано.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_6 скасовано, визнано останнього винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією предметів контрабанди. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року виконувати самостійно.

Згідно вироку апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в травні 2013 року разом з невстановленою особою на ім'я ОСОБА_13 з метою створення показників у роботі правоохоронних органів щодо виявлення злочинів на державному кордоні, на території м. Могилів-Подільського підшукували осіб з числа місцевих мешканців, які би за грошову винагороду погодились незаконно перемістити через митний кордон України в пункті пропуску «Могилів-Подільський - Отач» дві ікони із зображеннями ОСОБА_7.

21 травня 2013 року ОСОБА_6 разом із невстановленою особою на ім'я ОСОБА_13 запропонували своєму знайомому ОСОБА_8 за грошову винагороду в розмірі 1000грн. вчинити вищезазначені дії, пояснивши, що до кримінальної відповідальності його не притягнуть, а лише складуть протокол про адміністративне правопорушення та що ці дії необхідно вчинити для створення показників у роботі його знайомого співробітника Державної прикордонної служби України, на що ОСОБА_8 відмовився.

Близько 15 год. того ж дня ОСОБА_6 із невстановленою особою на ім'я ОСОБА_13 звернулися з аналогічною пропозицією до ОСОБА_9, який на неї погодився за 400 грн. і того ж дня отримав дві ікони із зображенням ОСОБА_7.

Приблизно о 16 год. 40 хв. 21 травня 2013 року ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою на ім'я ОСОБА_13 під час проведення усного та письмового декларування повідомив неправдиві дані про відсутність у нього предметів, переміщення яких через державний кордон України обмежено або заборонено.

О 17 год. 34 хв. того ж дня під час особистого огляду ОСОБА_9 працівниками митниці було виявлено дві ікони із зображенням ОСОБА_7, що мають культурну, історичну та музейну цінність, які він намагався перемістити з приховуванням від митного контролю через митний кордон України, але його злочинні дії були припинені на стадії закінченого замаху.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6, а саме просить доповнити вирок вказівкою про те, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2014 року підлягає самостійному виконанню та просить виключити вказівку про самостійне виконання ухвали апеляційного суду від 18 листопада 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу і просив вирок апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_6 не застосовано ч. 4 ст. 70 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не дотримався цих вимог закону.

Так, місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо невинуватості ОСОБА_6, послався у вироку на дані висновку мистецтвознавчої експертизи, дані вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12 листопада 2013 року щодо ОСОБА_9, дані ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6, а також вказав, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були неправдивими.

На вирок місцевого суду від 26 грудня 2014 року прокурор, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу. При цьому прокурор просив виправдувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винним за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України і призначити йому покарання.

Апеляційний суд без проведення судового слідства і безпосереднього дослідження доказів прийшов до переконання про наявність достатніх доказів доведеності винуватості ОСОБА_6, тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам.

За таких обставин вирок апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час цього розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувати доводи касаційної скарги і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16