Справа № 729/1543/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/124/2016
Категорія - ч.2 ст. 121 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 обрано тримання під вартою та взято його під варту з залу суду.

В строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано його перебування під вартою з 01 листопада по 03 листопада 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 3905 грн. 73 коп., моральної шкоди 100000 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.10.2014 року, в період часу з 18 години по 20 годину, ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, який розташований в АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень завдав їй кілька ударів кулаками в область живота та грудної клітки. В результаті отриманих тілесних ушкоджень остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Бобровицькій центральній районній лікарні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №90 від 02.11.2014 року у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного крововиливу на обличчі, одного крововиливу на правому плечі, закритої травми грудної клітки: переломів ІХ-Х ребер справа по середньо-паховій лінії, закритої травми органів черевної порожнини: розриву стінки тонкого кишківника. Закрита травма органів черевної порожнини, розрив тонкої кишки, які ускладнились розлитим гнійним перитонітом відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_10 настала на фоні наростаючої інтоксикації, яку викликав розповсюджений перитоніт внаслідок розриву тонкої кишки.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що свідок ОСОБА_11 матір померлої ОСОБА_10 , працювала секретарем судді ОСОБА_1 в районному суді та підтримували дружні відносини. Під час судового засідання суддя ОСОБА_1 упереджено до нього відносилася, а по відношенню до вказаного свідка проявляла дружні відносини. Вказані обставини викликають сумніви у її неупередженості. Також зазначає, що ОСОБА_10 ніколи з ним не співмешкала, вони не вели спільного господарства. Показання понятих в частині нанесення потерпілій ударів на подвір`ї будинку є неправдивими, оскільки спростовуються відеозаписом слідчого експерименту. Також є неправдивими показання свідка ОСОБА_11 про те, що він часто бив її дочку. Показання лікаря ОСОБА_12 суперечать висновку експерта № 90 від 29.11.2014 р. На думку апелянта, за відсутності експертної оцінки, діям хірурга, який оперував потерпілу, спростувати помилку лікаря достеменно неможна, також не з`ясовувалось питання про алкогольний перитоніт, передумовою якого являються цироз печінки та інші порушення в організмі. Вказує, що експерт ОСОБА_13 , який проводив судово-медичну експертизу, мав дружні відносини з потерпілим, тому у нього були всі підстави зробити упереджений висновок. Показання свідків, допитаних судом першої інстанції, містять суперечності та неузгодженості. Зокрема, лікар ОСОБА_12 показувала, що від потерпілої було чути запах алкоголю, а експерт ОСОБА_13 у висновку вказав, що запах алкоголю відсутній. Крім того, під час судового розгляду йому було відмолено в задоволенні клопотання, зокрема, в допиті свідка ОСОБА_14 , який оперував ОСОБА_10 , а також було знято ряд питань, які ставились свідкам та експерту. В судовому засіданні не доведено його умисел на спричинення тілесних ушкоджень, тим більше тяжких.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги просив допитати в апеляційному суді свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , дослідити правомірність дій слідчого, прокурора та судді ОСОБА_1 та вжити щодо них заходи згідно чинного законодавства, порівняти покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які вони давали під час першого та другого розгляду справи у суді першої інстанції та дати їм правову оцінку.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити та перекваліфікувати дії останнього на ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що у ОСОБА_6 був відсутній умисел на спричинення потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень. ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку з тим, що у останньої був наявний гнійний перитоніт кишківника. Про вказану обставину обвинуваченому відомо не було, він не міг передбачити настання розриву кишківника, який вже був пошкоджений хворобою. Від його ударів, за відсутності зазначеної хвороби у потерпілої, у неї могли бути лише легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Тому, на думку захисника, в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки необережної форми вини злочинної недбалості. Також апелянт посилається на поганий стан здоров`я ОСОБА_6 , тяжкі особисті та сімейні обставини, у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, якого виховує сам, доглядає за тяжкохворою матір`ю, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, активно сприяв розкриттю злочину, тому наявні обставини, які пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілої (підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи). При призначенні покарання судом вказані обставини не враховані та безпідставно не застосовано ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які просили подані апеляційні скарги задовольнити, прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що 30.10.2014 року йому зателефонувала його знайома ОСОБА_10 і попросила зустрітись. З розмови він зрозумів, що остання п`яна, але зустрівся з нею, купив їй сигарет і сказав, щоб до нього вона не йшла. Після зустрічі він повернувся додому та ліг спати. Через деякий час прийшла ОСОБА_10 , якій він сказав, щоб вона йшла додому. Через деякій час він почув крик його матері і ОСОБА_10 він розізлився, вийшов на крик і наніс останній 1- 2 удари в область живота, але в подальшому пустив її до будинку, вони лягли до ліжка спати. ОСОБА_10 почала йому говорити, що він її не любить і тому подібне. Він розлютився і вдарив її 1-2 рази на ліжку в живіт, а потім переніс її на диван, вона знову почала говорити і там він її вдарив по обличчю та в живіт. Потім він виніс її з будинку на крильце, а сам закрився у будинку. Вона не заспокоювалась, тоді він виніс телефон, не витримав і потягнув її з подвір`я на вулицю, при цьому ще наніс їй 1-2 удари. Доштовхав її до провулку, але вона ще щось говорила і він її знову ударив в живіт. Вона показала руками, що їй досить і він пішов додому. 31.10.2014 року він працював, а 01.11.2014р. до нього прийшли працівники міліції, які йому повідомили, що потерпілу забрали до лікарні і, що вона має пошкодження. Обвинувачений вказав, що він наносив потерпілій удари кулаком зі значною силою, але він не вірить, що від його ударів потерпіла отримала такі пошкодження. Вважає, що від його ударів могли бути поломані ребра, так як потерпіла маленька, худа та у неї мало кальцію, але не розрив тонкого кишківника. Зазначає, що умислу на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень у нього не було.

Проте не дивлячись на фактичне не визнання ОСОБА_6 вини його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Будучи допитаним в суді першої інстанції в якості обвинуваченого ОСОБА_6 , окрім іншого показав, що під час конфлікту з ОСОБА_10 наніс їй близько семи ударів кулаками в область живота та грудної клітки. Обвинувачений погодився з тим, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , могли виникнути від його дій, але він не передбачав настання таких наслідків, оскільки він не передбачав розірвання кишківника, який був пошкоджений хворобою.

Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілій підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_9 , допитаний судом першої інстанції, показав, що 30 жовтня 2014 року, у вечірній час, його дочка ОСОБА_10 пішла до обвинуваченого, з яким певний час співмешкала. Через деякий час вона повернулась та повідомила, що ОСОБА_6 її побив, скаржилась дружині на болі в животі та приймала знеболююче. 01 листопада 2014 року викликали швидку допомогу, ввечері цього ж дня в лікарні їй зробили операцію, а через деякий час вона померла. Заявлений цивільний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що її дочка 30 жовтня 2014 року пішла до господарства ОСОБА_6 , з яким деякий час співмешкала. Останній часто бив дочку. В цей же день вона повернулась ввечері і повідомила що її знову побив ОСОБА_6 . Вона пила знеболююче, не хотіла, щоб викликали швидку допомогу, але 1 листопада їй стало гірше і швидкою її забрали в лікарню, де їй зробили операцію, а через деякий час вона померла.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , допитані в судовому засіданні суду першої інстанції показали, що вони були присутні в якості понятих при слідчому експерименті за участю ОСОБА_6 . Останній в присутності захисника розповідав як він в будинку за місцем свого проживання, на подвір`ї та на вулиці наносив удари кулаком в область живота потерпілій.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, показав, що 01.11.2014 року до нього телефонував ОСОБА_9 і повідомив, що дочка знаходиться в тяжкому стані і щоб ОСОБА_6 вирішував питання щодо її лікування, оскільки в нього відсутні кошти.

Свідок ОСОБА_12 , допитана судом першої інстанції, показала, що 01.11.2014 року вона як лікар екстреної медичної допомоги приїжджала на виклик до ОСОБА_10 за місцем її мешкання по АДРЕСА_2 . Остання перебувала в тяжкому стані, скаржилась на болі в животі та говорила, що її побив чоловік. Поставивши попередній діагноз - закрита травма черевної порожнини, вона доставила її до лікарні для подальшого обстеження.

Наведені свідчення потерпілої та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 02.11.2014 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , останній в присутності захисника добровільно розповів та показав на місці, яким чином наносив удари потерпілій ОСОБА_10 , внаслідок яких остання померла (т. 1 а.п. 59-65).

Показання обвинуваченого щодо кількості, характеру та способу нанесення потерпілій ударів, місцезнаходження під час конфлікту не суперечать висновкам судово-медичної експертизи № 90 від 29.11.2014 року, згідно якої у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного крововиливу на обличчі, одного крововиливу на правому плечі, закритої травми грудної клітки, переломів ІХ-Х ребер справа по середньо-пахвовій лінії, закритої травми органів черевної порожнини розриву стінки тонкого кишківника. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів за механізмом удару могли виникнути 30.10.2014 року при нанесенні ударів руками і мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня за ознакою розладу здоров`я - крововиливи на обличчі та правому плечі; ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня за ознакою розладу здоров`я понад 21 день-перелом ребер та ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя - закрита травма органів черевної порожнини, розрив тонкої кишки, які ускладнились розлитим гнійним перитонітом. Смерть ОСОБА_10 настала на фоні наростаючої інтоксикації, яку викликав розповсюджений перитоніт внаслідок розриву тонкої кишки, що підтверджуються морфологічними ознаками цього захворювання (наявність серозно-гнійного вмісту в черевній порожнині, ділянками гнійного нальоту на окремих ділянках сальника, кишківника та очеревини, наявність розриву тонкої кишки, виявленому при оперативному втручанні) та даними судово-гістологічного дослідження (у відповідності до висновку судово-гістологічної експертизи №2280 від 28.11.2014 року зони некрозу та крововиливів у поданому фрагменті стінки тонкої кишки з вираженими реактивними змінами; крововиливи у тканині очеревини з вираженими реактивними змінами, цироз печінки, найбільш ймовірно алкогольного ґенезу). Настання смерті знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а саме з закритою травмою органів черевної порожнини, розриву тонкої кишки. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 здатна була здійснювати самостійні дії - пересуватись, викликати допомогу ( т. 1 а.п. 31-33, т.2 а.п. 180-181).

Судово-медичний експерт ОСОБА_13 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив правильність висновків зроблених під час проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 та зазначив, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження легкого, середнього та тяжкого ступеня. Тілесні ушкодження могли виникнути від ударів кулаком в обличчя, область живота та грудної клітки. Тяжкі тілесні ушкодження це закрита травма органів черевної порожнини, розрив тонкої кишки, які ускладнились розлитим гнійним перитонітом. Дані тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої. Переломи ребер не впливали на розрив кишківника, він виник тільки від ударів.

Згідно висновків судово - психіатричної експертизи № № 728, 729, 116 від 25.11.2014 року та 24.02.2015 року ОСОБА_6 психічними захворюванням у період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється не страждав та не страждає на теперішній час, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У нього мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, протиалкогольне лікування йому не показано. Він міг перебувати у стані емоційної напруги, на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється, при цьому даний стан не міг суттєво вплинути на його поведінку ( т. 1 а.п. 91-95, 98-101, т. 2 а.п. 78-84). З даних підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника про вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та його показання, що він не мав умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень від яких наступила смерть, колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Такі ж твердження апелянта щодо відсутністю умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, як в суді першої так і апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що потерпілій ОСОБА_10 він свідомо наніс значну кількість ударів, зі значною силою, кулаком в живіт. Наносячи неодноразові удари кулаком в живіт жінці, невеликої, худорлявої статури обвинувачений міг і повинен був передбачати, що потерпілій можуть бути заподіяні тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі.

Крім того, у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, відповідальність настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне.

З наведених підстав, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про вчинення обвинуваченим вбивства потерпілої з необережності.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на необхідність проведення судової експертизи з метою з`ясування помилки лікаря-хірурга, який оперував потерпілу ОСОБА_10 , наявності алкогольного перитоніту у останньої, можливість розриву кишківника внаслідок перелому ребер колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначене спростовується висновкам судово-медичної експертизи № 90 від 29.11.2014 року та показами експерта ОСОБА_13 , з яких вбачається, що тяжкі тілесні ушкодження виникли саме від ударів кулаками рук, розрив тонкої кишки, який спричинив смерть потерпілої міг виникнути, як від комплексу ударів, так і від одного цілеспрямованого удару в живіт, а також виключається можливість заподіяння тяжких тілесних ушкоджень переломами ребер.

Колегія суддів вважає безпідставним і доводи обвинуваченого про наявність протиріч між показами лікаря швидкої медичної допомоги свідка ОСОБА_12 та висновком судово-медичної експертизи № 90 від 29.11.2014 року щодо наявності у потерпілої при огляді, перед поміщенням до лікарні, саме першої стадії перитоніту, оскільки, відповідно до показів лікаря ОСОБА_12 , вона поставивши попередній діагноз: закрита травма черевної порожнини привезла потерпілу до лікарні для подальшого обстеження, при цьому, у судовому засіданні не змогла вказати щодо наявності чи відсутності у потерпілої перетоніту.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження обвинуваченого про зацікавленість судово-медичного експерта ОСОБА_13 у розгляді кримінального провадження на користь потерпілого та органів досудового розслідування, оскільки висновки судово-медичної експертизи не суперечать іншим доказам, зібраними у кримінальному провадженні, а твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що експерт ОСОБА_13 та батько загиблої потерпілий ОСОБА_9 підтримують дружні стосунки, про які йому начебто стало відомо від покійної ОСОБА_10 , жодним чином не підтверджено в судовому засіданні.

Також колегією суддів не беруться до уваги і доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо упередженого та необ`єктивного ставлення до нього з боку судді ОСОБА_20 , оскільки заява про відвід головуючого судді ОСОБА_1 розглянута іншим суддею у відкритому судовому засіданні, за участю обвинуваченого та його захисника, з додержанням вимог кримінального процесуального Кодексу. При розгляді вказаної заяви обставин, які б викликали сумніви в неупередженості головуючого у кримінальному провадженні і не уможливлювали винесення ним об`єктивного рішення не встановлено у зв`язку з чим ухвалою від 19.10.2015 заяву ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 залишено без задоволення /т.2 а.п. 165-168/. В апеляційній скарзі апелянт не навів жодних обставин для відводу судді, що перелічені у ст. 75, 76 КПК України, які є вичерпні.

Крім того, при розгляді кримінального провадження суддею розглянуто кожне клопотання учасників провадження.. В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про допит лікаря ОСОБА_14 який оперував ОСОБА_10 , було відмовлено, виходячи з висновків судово - медичної експертизи та показів судово-медичного експерта.

Колегія суддів не вбачає підстав для виклику та допиту в судовому засіданні апеляційного суду свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , оскільки у суді 1 інстанції клопотання про допит зазначених свідків обвинуваченим чи його захисником не заявлялось, а відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувались судом 1 інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасниками судового провадження заявлялось клопотання під час розгляду в суді 1 інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Обвинувачений ОСОБА_6 знайомився з матеріалами справи і тому міг заявити наведене клопотання у суді 1 інстанції.

Також колегія суддів не вбачає підстав для дослідження показів свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 , які вони давала в різних судових засіданнях суду 1 інстанції, так як судом 1 інстанції під головуванням судді ОСОБА_1 вони були допитані відповідно до вимог процесуального законодавства, всі учасники провадження могли задати їм необхідні запитання і судом їх покази правильно викладені у вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження і є безпідставними доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, характеризуючи дані, думку потерпілого, який просив призначити покарання відповідно до закону, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах мінімальної межі санкції статті, що йому інкримінують, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Обставини, на які посилається захисник, враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 міри покарання та за своєю сутністю є такими, що характеризують його особу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальних та моральних збитків судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

На підставі ст. 72 КПК України, зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, починаючи з 01 листопада по 03 листопада 2014 року, з 24 листопада 2015 року по 04 лютого 2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції. а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4