Справа № 285/129/16-к
провадження № 1-кс/0285/32/16
УХВАЛА
Іменем України
21.01.2016 року м. Новоград-Волинський
Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 17.01.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 304 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суховоля, Новоград-Волинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , 15.06.2011 засудженого Новоград-Волинським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на підставі ухвали Богунського районого суду від 03.09.2013 року,
ВСТАНОВИВ:
З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється в тому, що16 січня 2016 року близько 10 години він, перебуваючи з малолітнім ОСОБА_6 в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , вирішив умисно, повторно, із застосуванням насильства, відкрито заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 без відриву у часі підійшов до ОСОБА_7 та взявши в руки дерев`яний стілець, що знаходився біля ліжка, наніс ніжкою стільця один удар по тім`яній ділянці голови ОСОБА_7 .
Далі, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посягаючи на нормальний розвиток малолітнього, заподіюючи шкоду його моральному вихованню, ОСОБА_4 шляхом погрози наказав малолітньому шукати грошові кошти в будинку.
За вказівкою ОСОБА_4 , малолітній ОСОБА_6 , який не є суб`єктом злочину, під подушкою на ліжку знайшов кошти в сумі 250 грн. та передав останньому. Взявши вказані кошти, ОСОБА_4 поклав їх до правої кишені штанів та, продовжуючи свій злочинний умисел, з метою попередження можливого чинення опору зі сторони ОСОБА_7 , наніс останньому ще два удари долонею правої руки по обличчю та два удари ногою в грудну клітину.
Після цього, ОСОБА_4 знаючи та усвідомлюючи, що його брат ОСОБА_6 є малолітньою дитиною, із застосуванням погрози, з корисливих мотивів, умисно, наказав малолітньому спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_7 . З метою виконання даної вказівки, перебуваючи під психічним впливом, малолітній ОСОБА_6 наніс долонями рук три удари по тілу ОСОБА_7 .
Після цього, ОСОБА_4 з викраденими грошовими коштами разом з малолітнім ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоду на суму 250 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом втягнення малолітнього ОСОБА_6 у злочинну діяльність, вчинив повторне відкрите викрадення майна ОСОБА_7 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна в тім`яній ділянці зліва, які згідно висновку експерта №39 від 19.01.2016 належать до легких тілесних ушкоджень.
19.01.2016 ОСОБА_4 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
20.01.2016 ОСОБА_4 оголошено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304, ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав. Пояснив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, незаконному впливу на потерпілого чи переховуванню підозрюваного від слідства. Ризик переховування підозрюваного обґрунтовував тим, що 17.01.2016 року працівники поліції не застали ОСОБА_4 за місцем проживання. Крім того 19.01.2016 року він чинив опір працівникам поліції, які доставляли його до слідчого.
В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечував проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що визнає вину у вчиненні злочину, розкаюється у скоєному. Злочин вчинено на ґрунті особистих неприязних стосунків із потерпілим, який незадовго до даної події розповсюджував серед родичів та знайомих ОСОБА_4 негативну інформацію про нього. На теперішній час вони помирились з потерпілим, який також є його родичем. Факт переховування від слідства заперечував та пояснив, що 17.01.2016 року під час приїзду працівників поліції до його будинку він перебував з батьком у лісі, де постійно допомагає ліснику за грошову винагороду, що є єдиним джерелом заробітку. 19.01.2016 року працівники поліції застосовували до нього силу, затягнувши до автомобіля, та не пояснювали причину затримання. Злякавшись можливих протиправних дій з їхнього боку, він намагався вистрибнути з автомобіля під час руху. Будь-якої шкоди працівникам поліції не завдав. У подальшому брав участь у слідчих діях та давав покази. Вважає, що його перебування вдома буде корисним для ведення господарства родини.
З наданих матеріалів та пояснень сторін, слідчим суддею встановлено наступне.
Існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, показами самого підозрюваного, який вину свою у вчинених злочинах визнав повністю та розповів про обставини їх вчинення.
ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена.
За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім визначених випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року визначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Тяжкість вчинених злочинів, сама по собі, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Вирішення цього питання, виходячи лише із санкції статті, за якою підозрюється особа, є неприпустимим.
Підстави, зазначені у клопотанні слідчого щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, є формальними та недостатньо обґрунтованими.
Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження та пояснень прокурора в судовому засіданні, єдиною доведеною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є тяжкість вчинених злочинів.
Твердження сторони обвинувачення про те, що підозрюваний перебуваючи на волі, може скоїти новий злочин, впливати на свідків, потерпілого, переховуватись від слідства та суду, - ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджуються належними доказами.
В матеріалах справи не містяться дані, які б вказували на те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, продовжить злочинну діяльність, може перешкоджати кримінальному провадженню і не буде забезпечувати виконання процесуальних рішень.
Між тим, прокурором в судовому засіданні не наведено таких даних, з огляду на які, суду беззастережно дозволило б обрати винятковий запобіжний захід щодо підозрюваного у вигляді тримання під вартою, який обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, немає.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з наступних підстав.
У судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень. Враховуючи особу підозрюваного та його соціальні зв`язки, ступінь вірогідності виникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім для їх запобігання.
На підставі вищевикладеного, суддя визнає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183-184, 194 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів з дня винесення даної ухвали.
Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області за викликом.
2) не відлучатись без відома слідчого, прокурора, суду (залежно від стадії кримінального провадження) за межі м. Новоград-Волинський та району.
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд (залежно від стадії кримінального провадження) про зміну свого місця проживання.
Визначити строк дії даної ухвали до 20 березня 2016 року включно.
Роз`яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Новоград-Волинський ВП ГУНП в Житомирській області.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та передати для виконання Новоград-Волинському ВП ГУНП в Житомирській області.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області протягом 5 (пяти) днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 25.01.2016 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1