Справа № 192/1638/15-к
Провадження № 1-кп/192/180/15
В И Р О К
Іменем України
"04" грудня 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ в особі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , педагога ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000315 відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Кам`яне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, військовозобов`язаного, холостого, що зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , та у АДРЕСА_2 , не працює і не навчається, судимого:

1) 27.05.2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до громадських робіт строком на 100 годин;

2)10.09.2015 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.186, 71 КК України до громадських робіт строком на 200 годин,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_7 09 квітня 2015 року близько 13-ї години, на території автостанції по вул Шевченка, 8 в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, маючи умисел на заволодіння мобільним телефоном «FLY-IQ4406» неповнолітнього ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, скориставшись знайомством з потерпілим, з яким він навчався в одному навчальному закладі, викликав у потерпілого хибне уявлення про правдивість свого наміру щодо повернення телефону, не маючи наміру його повертати, під надуманим приводом: роздивитись телефон, попросив у ОСОБА_5 передати йому телефон.

Потерпілий ОСОБА_5 , повіривши завірянням ОСОБА_7 , упевнений у поверненні свого телефону, добровільно передав телефон ОСОБА_7 , який незаконно заволодів вищевказаним телефоном, чим завдав потерпілому шкоди на сумму 1270 гривен.

Заволодівши телефоном, ОСОБА_7 розпорядився ним на свій розсуд: того ж дня здав його в ремонт в магазин на території автостанції.

ОСОБА_5 про те, що у нього ОСОБА_10 забрав телефон, 11 квітня 2015 року повідомив педагогам Солонянського професійного аграрного ліцею (СПАЛ), де навчався він і ОСОБА_7 . Разом з педагогом ОСОБА_8 . ОСОБА_5 звернувся до магазину, у який ОСОБА_7 здав телефон, де телефон йому було повернено.

11 квітня 2015 року близько 10-ї години 10 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на повторне заволодіння мобільним телефоном «FLY-IQ4406» неповнолітнього ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, користуючись знайомством з останнім, викликав у потерпілого хибне уявлення про правдивість свого наміру щодо повернення телефону, не маючи наміру його повертати, під надуманим приводом: роздивитись телефон, попросив у ОСОБА_5 передати йому телефон.

Потерпілий ОСОБА_11 , упевнений у поверненні телефону, біля автостанції по вул.Шевченка, 8 в смт.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, добровільно передав його ОСОБА_7 ,

який незаконно заволодів вищевказаним телефоном, чим завдав

потерпілому шкоди на суму 1270 грн. Заволодівши телефоном

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 розпорядився ним на свій розсуд.

18 травня 2015 року близько 13-ї години 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 під час спілкування зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_6 , у парку в АДРЕСА_3 , вирішив пограбувати його.

Реалізуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з погрозою застосування фізичного насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_6 спричиненням тілесних ушкоджень, вирвав з його рук мобільний телефон «SAMSUNG DUOS» вартістю 1333 грн., тим самим відкрито заволодів ним.

У судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в предявленному йому обвинуваченні спочатку не визнав та при допиті пояснив, що він не мав наміру незаконно заволодіти телефонами потерпілих, телефони потерпілі давали йому добровільно.

Після допиту у судовому засіданні обох потерпілих та свідків ОСОБА_7 свою визнав і критично оцінив свою поведінку.

Пояснив суду, що 09 квітня 2015 року він зустрів біля автостанції в сел.Солоне свого знайомого ОСОБА_12 . ОСОБА_5 розповів, що в нього зламався мобільний телефон. Він попросив дати йому подивитись. Телефон йому сподобався і він домовився з ОСОБА_5 про те, що телефон він в нього купить за 600 гривень, але гроші за нього віддасть зі стипендії. ОСОБА_13 віддав йому телефон, який він у той же день здав у ремонт. 11 квітня 2015 року його викликали до вчительської СПАЛ, де він навчався. Вихователю він віддав чек, згідно якого телефон ОСОБА_5 знаходиться у ремонті. 11 квітня 2015 року, він знову зустрів ОСОБА_5 , почав вмовляти його продати телефон, а гроші віддати незабаром, на що останній погодився і телефон йому віддав. Де він подів телефон ОСОБА_5 , не пам`ятає.

18 травня 2015 року у парку в Солоному він зустрів ОСОБА_14 та запитав у нього де гроші, які він обіцяв йому позичити. ОСОБА_6 відповів, що грошей немає, але він може віддати йому мобільний телефон. Вони домовилися, що ОСОБА_6 нікому не скаже, що віддав саме йому свій мобільний телефон. Ніяких погроз на його адресу він не висловлював. Телефон ОСОБА_6 він здав у м.Дніпропетровську у ломбард.

Розмір заподіяної ним матеріальної шкоди: вартості телефонів він не оспорює.

Вина обвинуваченого підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За епізодами шахрайства.

Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що 09 квітня 2015 року він знаходився біля автостанції в сел.Солоне, коли до нього підійшов ОСОБА_7 разом з ОСОБА_15 , з якими він навчався в одному ліцеї. В руках він тримав свій мобільний телефон «Флай», який незадовго до зустрічі випустив з рук, в результаті чого розбився екран. ОСОБА_7 попросив дати йому подивитися телефон, він дав. Але на неодноразові прохання повернути йому телефон, останній дістав з мобільного 2 сім-картки та повернув їх йому, а телефон залишив при собі, а він поїхав додому, бо щойно підійшла його маршрутка.

11 квітня 2015 року він приїхав на навчання до ліцею, де розповів своєму класному керівнику ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 забрав у нього мобільний. Разом вони пішли до завуча ліцею ОСОБА_16 , яка викликала ОСОБА_7 . ОСОБА_17 віддав квитанцію, яка свідчила про те, що його телефон знаходиться у ремонті. Разом з класним керівником він забрав з ремонту свій мобільний. В цей же день він знову зустрів ОСОБА_7 біля автостанції. Останній знову попросив дати йому телефон, подивитися чи не китайський він. Він уважав, що на цей раз ОСОБА_7 телефон поверне, добровільно дав йому мобільний, але на прохання повернути йому телефон, ОСОБА_7 відповів відмовою та пообіцяв віддати за нього кошти, на що він не погодився, однак ОСОБА_7 телефон йому не повернув. Наміру продавати телефон ОСОБА_7 він не мав і про це з ним не домовлявся. Телефон він не повернув як у цей день, так і дотепер. Про подію він повідомив педагогам училища та своїй родині, з бабусею пішов до міліції та подав заяву про злочин.

Із показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_15 слідує, що вдень 9 квітня 2015 року він разом з ОСОБА_18 зустріли ОСОБА_12 , який запропонував їм придбати в нього мобільний телефон з розбитим екраном за 600-700 гривень. Разом вони зайшли до ремонтної майстерні, де попередньо оцінили вартість ремонту телефону у 300 гривень. В його присутності ОСОБА_7 домовлявся з ОСОБА_19 , що купить у нього телефон за вирахуванням вартості ремонту. ОСОБА_13 не погодився та просив повернути йому телефон, але віддав його ОСОБА_20 . У цей же день ОСОБА_7 здав телефон у ремонт, йому видали квитанцію. Наступного дня ОСОБА_21 поскаржився педагогам у ліцеї, де вони усі навчалися, що ОСОБА_22 забрав у нього мобільний.

Свідок ОСОБА_16 , завуч СПАЛ, у судовому засіданні показала, що ОСОБА_23 , до його затримання міліцією, навчався у ліцеї, є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, підпадає під вплив старших друзів негативної спрямованості. На початку квітня 2015 року до неї звернувся ОСОБА_21 разом зі своєю матір`ю з проханням розібратися з ОСОБА_18 , який напередодні забрав у ОСОБА_24 мобільний телефон під приводом здати його в ремонт. Вона викликала ОСОБА_25 на розмову, під час якої останній віддав квитанцію, яка підтверджувала факт знаходження мобільного телефону в ремонті. Вона віддала квитанцію ОСОБА_26 . Через деякий час ОСОБА_21 зі своєю бабусею знову звернувся до неї з проханням допомогти повернути мобільний телефон, який ОСОБА_22 повторно забрав у ОСОБА_24 та більше не повернув.

Свідок ОСОБА_8 , класний керівник потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показала суду, що старшокурсник ОСОБА_7 мав вплив на потерпілих, які навесні 2015 року були учнями першого курсу; постійно залякував їх. До неї звертався ОСОБА_21 з проханням забрати у ОСОБА_25 мобільний телефон. Вона викликала на розмову ОСОБА_7 , останній віддав їй квитанцію на ремонт мобільного. Квитанцію вона віддала ОСОБА_5 . Пізніше ОСОБА_5 разом зі своєю бабусею повідомили їй, що ОСОБА_7 знову забрав у нього телефон, і вже не повернув.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що на початку квітня 2015 року він знаходився разом зі своїми друзями ОСОБА_28 та ОСОБА_18 біля автостанції в сел.Солоне. На деякий час він відходив від хлопців, а коли повернувся, бачив в руках у ОСОБА_7 мобільний телефон, який просив повернути йому хлопець, який навчається разом з ними в ліцеї ( ОСОБА_21 ). ОСОБА_7 сказав, що не поверне телефон, а віддасть за нього гроші, але хлопець не погоджувався з ним та продовжував просити повернути мобільний. ОСОБА_7 прохання проігнорував.

Вартість викраденого телефону підтверджується довідкою (а.с.94).

За епізодом відкритого викрадення чужого майна.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що вдень 18 травня 2015 року він йшов до лікарні провідати своїх друзів. У парку неподалік кафе «Саіда» він побачив ОСОБА_25 та ОСОБА_29 . ОСОБА_7 запитав у нього, де його 100 гривень, які він напередодні просив йому позичити. Він відповів, що грошей в нього немає. ОСОБА_22 почав йому погрожувати, сказав, що поб`є, якщо він не віддасть йому гроші або інші цінні речі, наприклад, телефон. В противному разі йому буде погано. Він злякався, що ОСОБА_7 і справді його поб`є, та віддав йому сві й мобільний телефон. Погрозу ОСОБА_7 він сприймав як реальну, оскільки ОСОБА_7 старший за нього та має фізичну перевагу за зростом, вагою, фізичної силою. Неодноразово до цих подій ОСОБА_17 наполегливо просив надати йому гроші.

Із показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_30 убачається, що навесні 2015 року ОСОБА_22 неодноразово просив дати йому грошей, вимагав їх, але він не дав. У його присутності ОСОБА_7 періодично, настирливо просив гроші 500 гривень і у ОСОБА_14 , з яким він навчався на першому курсі ліцею, а ОСОБА_7 був учнем старшого курсу. Вони гроші не давали, вимушено говорили, що їх поки немає. ОСОБА_17 постійно запитував: «Коли будуть гроші?». Зі слів ОСОБА_14 йому відомо, що біля греблі, у парку, його знову зустрів ОСОБА_22 , і знову питав, коли він віддасть гроші або дасть телефон. ОСОБА_31 вимушено віддав свій мобільний телефон ОСОБА_7 .

Ці показання свідка ОСОБА_30 підтвердив як потерпілий ОСОБА_6 , так і обвинувачений ОСОБА_7 .

Вартість мобільного телефону ОСОБА_6 підтверджується довідкою (а.с.94).

Показання ОСОБА_7 про те, що він не мав умислу на заволодіння телефоном ОСОБА_5 , телефон він домовився у нього придбати за згодою потерпілого, є неспроможними, оскільки показаннями потерпілого та свідків цього епізоду достовірно встановлено, що ОСОБА_7 заволодів телефоном усупереч волі ОСОБА_5 . ОСОБА_7 мав реальну можливість повернути цей телефон добровільно, який перший раз (епізод від 09.04.2015 року) здав у ремонт з метою користування ним у подальшому, другий раз (епізод від 11.04.2015 року) утримував при собі, та не пам`ятає як розпорядився ним. На вимогу потерпілого він телефон вдруге не повернув.

Встановлені судом обставини справи свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого, який добровільно передав обвинуваченому своє майно, що і є характерною ознакою шахрайства.

Неспроможними є і доводи ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_6 надав йому телефон добровільно, оскільки ці доводи спростовані у судовому засіданні показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_30 , які узгоджені між собою та не протирічать обставинам справи.

Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, достовірності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 :

-у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), його діяння кваліфікуються за ч.1 ст.190 КК України;

-у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, його діяння кваліфікуються за ч.2 ст.190 КК України;

- у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, його діяння кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої, середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання.

ОСОБА_7 за місцем проживання та навчання характеризується нейтрально.
У якості обставини, що пом`якшує покарання, суд ураховує, що наприкінці судового слідства, у судових дебатах та останньому слові ОСОБА_7 свою вину визнав, критично оцінив свої вчинки та вибачився, що свідчить про його каяття.

Суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі. Призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, суд уважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів: по даній справі і за які обвинувачений засуджений вироком Самарського районного суду м.Дніпроптеровська від 10.09.2015 року, суд вважає за доцільне також застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки;

-за ч.2 ст.186 К України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10.09.2015 року, більш суворим за даним вироком, остаточно за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 29 вересня 2015 року.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської обасті протягом 30 діб з дня його проголошення, а ОСОБА_7 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий