АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1121/15 Справа № 201/7808/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7

його представника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року було задоволено клопотання слідчого з ОВС СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001068, внесеного до ЄРДР 17 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував метою встановлення об`єктивної істини та забезпечення кримінального провадження згідно даних, які маються у ньому.

Не погоджуючись з рішенням суду заявник ОСОБА_7 11 серпня 2015 року подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити йому пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, скасувати її, постановити нову ухвалу апеляційного суду про відмову в задоволенні клопотання слідчого про в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_7 у сумі 313 486 гривень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника заявника адвокта ОСОБА_10 , заявника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасним та таким, що винесене з істотним порушенням кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Виходячи зі змісту ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу та вимогам ч.2 ст. 173 ч.2 КПК України.

Колегією суддів дослідженням матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що слідчим суддею вищевказані вимоги кримінального процесуального закону не виконані. Так, накладаючи арешт на грошові кошти в національній валюті, слідчий суддя в ухвалі не вказав, яким чином ці об`єкти відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу.

01 квітня 2015 року ОСОБА_7 уклав договір суборенди з ПАТ «Північтарнс» трьох нежитлових кімнат загальною площею 78 кв.м по АДРЕСА_1 . В березні 2015 року згідно реєстру Фонду гарантування вкладників отримав грошові кошти як відшкодування вкладу у розмірі 200 000 гривень. Інші кошти були виручені від підприємницької діяльності. Суму 313 486 гривень зберігав за місцем суборенди. 07 травня 2015 року у цьому приміщенні слідчим прокуратури проведено обшук і вказані грошові кошти вилучені, незважаючи на те, що ОСОБА_7 заявив про них під час обшуку слідчому. Слідчим правової оцінки цим обставинам не надано. Однак за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року на вказані грошові кошти накладено арешт.

Отже, з викладених в ухвалі слідчого судді фактичних обставин кримінального провадження, в рамках якого ставиться питання про накладення арешту на грошові кошти товариства, не вбачається визначеного правового взаємозв`язку між об`єктивною стороною кримінального правопорушення та вилученими у ПАТ «Північтарнс» з нежитлових кімнат по АДРЕСА_1 грошовими коштами у сумі 338 864 гривні, бо питання про їх відповідність критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим та судом не вирішувалося. При винесені ухвали про накладення арешту, судом не досліджено, що вказане майно ПАТ «Північтарнс» у відповідності до вимог ч. 2 ст. 167 Кримінального процесуального Кодексу України використовувалося підприємством як засіб для вчинення чи схилення до вчинення кримінального правопорушення, чи є грошові кошти предметом кримінального правопорушення, чи одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходом від них. Жодної із цих правових підстав для накладення арешту на майно товариства, ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не приведено, а вказана в їх процесуальних документах підстава, як забезпечення кримінального провадження, кримінально-процесуальним законодавством України не визначена. Даних про повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України немає, що виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення як можливої конфіскації майна, так і цивільного позову. З матеріалів справи вбачається, що досудовим розслідуванням не встановлено осіб, які можуть бути причетними до вилучених під час обшуку грошових коштів у національній грошовій одиниці.

Слідчим не доведено необхідності такого арешту, що не дає підстав в силу ст.ст. 170, 173 Кримінального процесуального кодексу України на даному етапі досудового розслідування для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Таким чином, орган досудового розслідування, в порушення норм процесуального законодавства, не підтвердив та взагалі не досліджував причетність заінтересованих осіб конкретного суб`єкту господарювання до начебто незаконної діяльності та до вилучених грошових коштів.

Колегією суддів встановлено, що, вказавши у клопотанні на підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а також перелік майна, що належить арештувати, слідчий додав до клопотання як протокол обшуку з внесеними дописками, які не оговорені, доповнення учасників з заявами про їх право на вилучені грошові кошти.

В силу ст. 172 ч. 3 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

До того ж колегія суддів вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року про арешт майна, який необхідно поновити при наявності заяви.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою необхідно клопотання слідчого повернути прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-174, 405, 407, 419,422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_7 пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року про арешт майна задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2015 року про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого з ОВС СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого 07 травня 2015 року в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 направити прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4