Справа №: 400/430/15-к
Провадження № 1-кп/400/52/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1
секретаря- ОСОБА_2
за участі прокурора- ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

та представника потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петрове кримінальне

провадження по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого монтером «Шляхбуд» Рудоуправлінння №3 ПАТ «ЦЗГК», мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості;

- за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

що 07.09.2014 року, точна година слідством не встановлена, ОСОБА_4 ,

перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік домоволодіння ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час розпиття спиртних напоїв з останнім, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння мотоциклом, який належить ОСОБА_7 .

Реалізовуючи його, ОСОБА_4 з метою поліпшення свого матеріального становища та отримання прибутку незаконним шляхом, діючи за прямого умислу, запропонував ОСОБА_7 продати йому мотоцикл. При цьому, віддав ОСОБА_7 свій мобільний телефон та пообіцяв останньому, що у вечері цього ж дня, віддасть кошти за мотоцикл в сумі 700 гривень.

Не підозрюючи злочинних намірів ОСОБА_4 та повіривши останньому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 пішли до домоволодіння ОСОБА_7 , де останній викотив на вулицю належний йому мотоцикл марки ИМЗ моделі «38103-30», 1987 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку судово - автотоварознавчої експертизи № 16 від 16.03.2015 року складає 10 000 гривень.

Заволодівши шахрайським шляхом мотоциклом ОСОБА_7 , ОСОБА_4 завів мотоцикл та з місця вчинення злочину зник. В подальшому ОСОБА_4 продав належний потерпілому ОСОБА_7 мотоцикл, чим завдав матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані, як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України.

Потерпілим від кримінального правопорушення є: ОСОБА_7 . Допитаний в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_4 винним себе не визнав та пояснив суду, що 07.09.2014 року в обідній час, він разом з потерпілим ОСОБА_7 та знайомим ОСОБА_8 вживали спиртні напої, на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_8 , неподалік домоволодіння ОСОБА_7 . Потім до них приєднався брат ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , який теж разом з ними вживав спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв, близко 17 години, між ним та потерпілим ОСОБА_7 відбулася бесіда в ході якої, ОСОБА_7 запропонував йому купити у нього мотоцикл, який він хотів купити у ОСОБА_7 раніше. Але у нього в той час не було коштів і вони домовилися, що він купить у потерпілого мотоцикл за 1 500 гривень, а поки що він віддасть йому свій мобільний телефон, а потім віддасть решту грошей за мотоцикл в сумі 700 гривень. ОСОБА_7 погодився на його пропозицію і взяв у нього його мобільний телефон. Цю розмову між ними, чули ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Після чого він з потерпілим ОСОБА_7 пішли до домоволодіння останнього, де ОСОБА_7 викотив мотоцикл, який не заводився та був в несправному стані і ОСОБА_8 допоміг, своїм автомобілем, відтягнути мотоцикл потерпілого на металобрухт до ОСОБА_10 , якому він продав мотоцикл за 700 гривень. Гроші за мотоцикл, він обіцяв повернути потерпілому в найближчий час, але так і не повернув їх і потерпілий до нього з цього приводу не звертався. А через декілька місяців він дізнався, що потерпілий звернувся до міліції з заявою про крадіжку його мотоцикла. Після цього він з потерпілим вже не зміг поговорити тому, що його вже не було вдома. Вину він свою не визнає так, як умислу на заволодіння майном потерпілого у нього не було.

В ході судового розгляду кримінального провадження були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є співмешканкою потерпілого ОСОБА_7 , який в даний час, вже три місяці, знаходиться в зоні АТО. 07.09.2014 року вдень її не було вдома, а ввечері вона прийшла додому і побачила, що в дворі не має мотоцикла. ЇЇ цивільний чоловік - ОСОБА_7 спав вдома, вона його розбудила та запитала, де дівся їх мотоцикл. ОСОБА_7 їй розповів, що приходив ОСОБА_4 і хотів купити у нього мотоцикл, але він сказав, що без неї він не продасть йому мотоцикл і дозволив ОСОБА_4 лише оглянути мотоцикл, але забирати мотоцикл на дозволяв. Через декілька днів вона зустріла ОСОБА_4 і запитала коли він віддасть їм гроші за мотоцикл в сумі 3 500 гривень. ОСОБА_4 пообіцяв найближчим часом віддати гроші за мотоцикл, але не віддав. Після чого ОСОБА_7 звернувся з заявою до міліції про крадіжку у нього мотоцикла.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона проживає по сусідству з потерпілим ОСОБА_7 . Події, які відбувалися 07.09.2014 року, їй не відомі, але їй відомо, що у потерпілого ОСОБА_7 був мотоцикл, який знаходився на території його домоволодіння, а поті мотоцикла не стало. Куди дівся мотоцикл потерпілого їй теж не відомо, але вона вважає, що мотоцикл був у несправному стані так, як вона не бачила, щоб ОСОБА_7 їздив на ньому.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що у вересні 2014 року до нього в гараж, який знаходиться по вулиці Ворошилова, 47 в смт. Петрове, приїхав ОСОБА_4 з ОСОБА_8 , які прикотили мотоцикл «Урал» і ОСОБА_4 запропонував йому придбати мотоцикл. При цьому ОСОБА_4 повідомив йому, що мотоцикл належить йому. Він оглянув мотоцикл і вирішив купити його на запчастини так, як мотоцикл був у несправному стані. Він запропонував ОСОБА_4 купити мотоцикл за 700 гривень, останній погодився і забрав гроші за мотоцикл.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що у вересні 2014 року, він разом з обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпілим ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_8 вживали спиртні напої, неподалік домоволодіння ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_7 пішов до себе додому, викотив мотоцикл з двору і вони з ОСОБА_4 та його братом ОСОБА_8 відкотили мотоцикл потерпілого до ОСОБА_10 , де здали на металобрухт так, як мотоцикл був в несправному стані. Після чого останні повернулися і вони продовжили вживати спиртні напої. В ході розмови ОСОБА_4 повідомив йому, що він запропонував ОСОБА_7 придбати у нього мотоцикл «Урал», який належав потерпілому, на що ОСОБА_7 погодився і ОСОБА_4 , віддав ОСОБА_7 мобільний телефон, а решту грошей в сумі 700 гривень пообіцяв повернути пізніше. Саму розмову між обвинуваченим та потерпілим він не чув, а відомо йому це, зі слів ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що в березні 2014 року до нього звернулася мати потерпілого ОСОБА_7 з приводу ремонту автомобіля, який вони купили. Він відвіз її в м. Жовті Води, де остання купувала запчастини для автомобіля, а також акумулятор на мотоцикл. Потім він відремонтував їм автомобіль. З приводу мотоцикла, який належав потерпілому він нічого пояснити не може, лише те, що він бачив на подвір`ї потерпілого мотоцикл.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що йому відомо, про те, що потерпілий ОСОБА_7 має у власності мотоцикл, який був у задовільному стані. Влітку 2014 року, він разом з потерпілим їздили на рибалку на мотоциклі ОСОБА_7 і наміру продавати мотоцикл у останнього не було.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що у вересні 2014 року, він разом зі своїм братом ОСОБА_9 , на його дачному домоволодінні по АДРЕСА_2 , вживали пиво. Потім до них прийшли обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 і вони разом вживали пиво. Потім ОСОБА_7 пішов до себе додому, викотив мотоцикл з двору і вони з ОСОБА_4 намагалися завести мотоцикл, але у них не вийшло і ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 здати мотоцикл на металобрухт . Після чого він на своєму автомобілі разом з ОСОБА_4 відкотили мотоцикл потерпілого до ОСОБА_10 , де здали на металобрухт так, як мотоцикл був в несправному стані. Після чого останні повернулися і вони продовжили вживати спиртні напої. В ході розмови ОСОБА_4 повідомив йому, що він запропонував ОСОБА_7 придбати у нього мотоцикл «Урал», який належав потерпілому, на що ОСОБА_7 погодився і ОСОБА_4 , віддав ОСОБА_7 за мотоцикл свій сенсорний мобільний телефон. Саму розмову між обвинуваченим та потерпілим він не чув, а відомо йому це, зі слів ОСОБА_4 .

Також вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження а саме: висновком судово -автотоварознавчої експертизи № 16 від 16.03.2015 року, згідно якої середня ринкова вартість станом цін на 07.09.2014 року, мотоцикла марки ИМЗ моделі «38103-30», 1987 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , може складати 10 000 гривень.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає , що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена в ході судового розгляду кримінального провадження.

При цьому суд критично відноситься до показів обвинуваченого в частині не визнання ним своєї вини, а саме в тому, що умислу на заволодіння майном потерпілого у нього не було, в зв`язку з наступними обставинами.

Шахрайство - це заволодіння чужим майном, або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно, або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством. Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного, або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Також покази обвинуваченого спростовуються показами свідків та дослідженими доказами.

При цьому суд розцінює покази обвинуваченого, як бажання уникнути відповідальності за скоєний ним злочин.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає те, що обвинувачений скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який задовільно характеризуються за місцем проживання, позитивно за місце роботи, приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання у виді штрафу.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 000 гривень, яка сладає вартість мотоцикла та моральної шкоди, яку він оцінює в 1 000 гривень. В судовому засіданні вказаний цивільний позов підтримав представник потерпілого - ОСОБА_6 , обвинувачений позов не визнав, але його вина в заподіяні збитків доведена, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Долю речових доказів вирішити та питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати виним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 10 000 гривень та моральну шкоду в сумі 1 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі в сумі 491 гривні 04 копійки за проведення експертизи в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Кіровоградської області через Петрівський районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Петрівського районного суду ОСОБА_15