Справа № 466/4142/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/749/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників-адвокатів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
законних представників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

Цим вироком суду
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сороки-Львівські Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента Львівського кооперативного коледжу економіки і права, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Муроване, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, студента Львівського поліграфічного коледжу УАД, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнно винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Вироком суду визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за те, що він, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб із обвинуваченим неповнолітнім ОСОБА_7 , умисел в яких був спільний та взаємоузгоджений, спрямований на заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що поряд немає сторонніх осіб та за ними ніхто не спостерігає, 14 березня 2015 р., близько 00 год. 50 хв., на зупинці громадського транспорту поблизу автостанції № 2, зі сторони вул. Липинського у м. Львові, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_13 , з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, із застосуванням розкладного ножа, який обвинувачений ОСОБА_7 приклав до живота потерпілого ОСОБА_13 , та пневматичного пістолета марки «Baikal», який обвинувачений ОСОБА_8 направив в область голови потерпілого ОСОБА_13 . Внаслідок неправомірних дій останні заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «LG» моделі «Е612» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ринкова вартість якого згідно висновку експерта № 9/155 становить 1100 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_2 вартістю 5 гривень, на рахунку якої була 1 гривня, завдавши матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 1106 гривень.
На вирок суду прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та його кваліфікацію, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 . Зазначає, що суд при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України не врахував у повній мірі той факт, що обвинувачений вчинив злочин, який згідно з вимогами ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також його нещирість та відсутність каяття. Вважає, що обране судом першої інстанції покарання є занадто м`яким та не відповідає особі засудженому ОСОБА_7 .
Просить даний вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок суду залишити без змін.
В своїх апеляційних скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та його кваліфікацію, вважають вирок суду першої інстанції надто суворим та несправедливим, а призначене покарання не відповідає особам обох обвинувачених. При цьому зазначають, що суд першої інстанції не в повній мірі проаналізував та прийняв до уваги, що обвинувачені свою вину у скоєнні даного злочину визнали повністю, у скоєному розкаялися та сприяли його розкриттю, злочин вчинили, будучи неповнолітніми, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, повністю відшкодували завдану шкоду, та потерпілий не має до них жодних претензій та просив не позбавляти їх волі, характеризуються виключно позитивно.
У зв`язку з цим просять даний вирок суду в частині покарання змінити, застосувати до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити кожного з них від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які просили відхилити апеляційну скаргу прокурора та задоволити апеляціїйні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , міркування прокурора, який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора та відхилити апеляції захисників, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід задоволити, а апеляційну скаргу прокурора відхилити, виходячи із наступного.
Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченими злочину. Висновки суду про доведеність їх вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.
При цьому, на думку колегії суддів, факт скоєння злочинних дій та винуватість обвинувачених у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю стверджується як показами самих обвинувачених, так і показами потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними в судовому засіданні; протоколом огляду місця події від 14 березня 2015 року; протоколами одночасного допиту осіб від 14 березня 2015 року; протоколами проведення слідчого експерименту; висновком експерта.
І, на переконання колегії суддів, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України є вірною.
Разом з тим, судом першої інстанції при визначенні кваліфікації дій обвинувачених зазначено, що дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виразилися у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Однак, як під час досудового слідства так і в судовому засіданні встановлено, і це зазначено в матеріалах досудового слідства, зокрема у повідомленнях про підозру та обвинувальному акті, з яких вбачається, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
А тому колегія суддів вважає, що дії кожного з обвинувачених слід кваліфікувати саме як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно виключив з обвинувального акту обставину, яка обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки це являється кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 187 КК України.
Що стосується призначеного кожному з обвинувачених покарання, то, на переконання колегії суддів, таке призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх".
При цьому, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання кожного з обвинувачених, характеристики осіб, та прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про призначення покарання кожному з обвинувачених у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України, яка інкримінується обвинуваченим.
Разом з тим, на думку колегії суддів, місцевий суд, вирішуючи питання відбування обвинуваченими покарання, не в повній мірі проаналізував та врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, та особи винних.
А тому, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання кожного з обвинувачених, а також те, що обвинувачені свою вину у скоєнні даного злочину визнали повністю, у скоєному розкаялися та сприяли його розкриттю, злочин вчинили, будучи неповнолітніми, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, повністю відшкодували завдану шкоду, потерпілий не має до них жодних претензій та просив не позбавляти їх волі, як за місцем навчання, так і за місцем проживання характеризуються виключно позитивно, що колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання кожного з обвинувачених та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, та приходить до переконання, що виправлення кожного з обвинувачених може бути досягнуто без відбування покарання, і вважає за можливе застосувати до кожного з обвинувачених ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити кожного з них від відбування покарання з випробуванням.
Твердження ж прокурора в своїй апеляції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не розкаявся у скоєному, колегія суддів до уваги не приймає як таке, що не відповідає дійсності, оскільки останній як в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в апеляційному суді визнав себе винним та розкаявся у вчиненому.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відбування обвинуваченими покарання слід змінити, задоволивши тим самим апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 .
З цих же підстав колегія суддів відмовляє прокурору в задоволенні його апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задоволити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині відбування обвинуваченими покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу, до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постіне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу, до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постіне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Головуючий
Судді