АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1860/15 Справа № 203/3583/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 367 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору Прокуратури Дніпропетровської області для усунення недоліків. Частково задоволено скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого та прокурора Прокуратури Дніпропетровської області при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000180, а саме визнано бездіяльність слідчого Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та прокурора Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , що виразилась в усуненні ОСОБА_7 від участі при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000180, в якості потерпілого, порушенні його прав як учасника кримінального провадження.

В апеляціях :
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити нове підготовче засідання в суді першої інстанції;

- ОСОБА_7 просить змінити резолютивну частину оскаржуваної ухвали шляхом доповнення її наступним:

Визнати бездіяльність слідчого у невнесенні відомостей до ЄРДР про скоєння злочинів згідно заяви від 19 вересня 2013 року і клопотання від 28 квітня 2014 року; невиконанні вказівок судових рішень, а саме постанови від 27 грудня 2012 року Кіровського суду м. Дніпропетровська про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи і зазначених ухвал слідчих суддів від 21 жовтня 2013 року, 07 лютого 2014 року, 20 лютого 2014 року і штучному зменшенні обсягу досудового розслідування; незабезпеченні права апелянта на оскарження постанов від 28 квітня 2014 року про відмову у задоволенні клопотань і постанови від 29 травня 2014 року про відмову у визнанні потерпілим; залишення без належної правової оцінки доказів, які ставили під сумнів факт скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 367 КК України, а не за ч.2 ст. 172 КК України; не вирішення по суті його клопотань від 03 березня, 12 і 22 травня 2014 року, які були здані у встановленому законом порядку.

Визнати у якості істотних порушень прав людини факти порушення права на захист апелянта щодо не надання можливості для оскарження винесених з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону: постанови від 29 травня 2014 року про відмову у визнанні його потерпілим, постанов від 28 квітня 2014 року про відмову у задоволенні клопотань.

Скасувати як винесені слідчим незаконно та необґрунтовано: постанову від 29 травня 2014 року про відмову у визнанні апелянта потерпілим; постанови від 28 квітня 2014 року про відмову у задоволенні клопотань.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини визнати факт того, що обидва слідчий і прокурор своїми діями, рішеннями і бездіяльністю фактично порушили його право за ст.. 13 Конвенції з основних прав і свобод людини на ефективний національний засіб правового захисту.

Зобов`язати слідчого і прокурора внести зміни до ЄРДР у кримінального провадженні № 0000180 стосовно кваліфікації злочинів, які підлягають розслідуванню за ст.. 155-8 КК України (1960), за ч.2 ст. 364 КК України, ч.2 ст.172 КК України (1960).

Також прохав за результатами апеляційного розгляду визнати недопустимими доказами вини ОСОБА_8 , постанови від 13 березня 2000 року, 20 травня 2000 року та 04 грудня 2000 року, т.к. як вони були винесенні з порушенням ст.177 КПК України( в редакції 1960 року.

Відповідно до ст. 402 КПК України ОСОБА_7 на апеляцію прокурора було подано заперечення, в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та просив ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а у задоволені апеляції ОСОБА_7 відмовити, позицію ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд з підготовчого засідання має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України. Так, згідно ст. 291 КПК України, визначено вимоги до обвинувального акту, останній серед іншого повинен містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Судом першої інстанції встановлено, що в оспорюваному обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 зазначено про відсутність потерпілих по кримінальному провадженні, але це не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова слідчого від 30.04.2014 року про відмову ОСОБА_7 у визнані його потерпілим. ОСОБА_7 був заявником та ініціював внесення вищезазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по даному кримінальному провадженню (т. 1 а.с.1), під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню був ознайомлений з правами потерпілого та допитаний як потерпілий, зазначався у процесуальних документах як потерпілий(т.1 а.с.8-13, т.3 а.с.26). 03.03.2014 року, 12.05.2014 року та 23.05.2015 року ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0000180 надавав до прокуратури Дніпропетровської області клопотання про проведення процесуальних дій, допит свідків, доручення письмових доказів до матеріалів провадження, які відсутні в матеріалах кримінального провадження № 0000180 та відсутні будь які докази розгляду даних клопотань(т.5 а.с.91-93)
Також під час попереднього розгляду, суд, розглядаючи скарги ОСОБА_7 на рішення, дії та бездіяльність слідчого і прокурора при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню, прийшов до висновку, що у судовому засіданні підтверджено факт порушення прав ОСОБА_7 , як потерпілого, з боку слідчого Прокуратури Дніпропетровської області та прокурора Прокуратури Дніпропетровської області, в результаті чого порушена процедури проведення слідчих дій, що повинні були здійснюватися за участю потерпілого, потерпілому не надані матеріали кримінального провадження для ознайомлення в порядку визначеному нормами КПК України, проігноровано клопотання ОСОБА_7 та не виконання вимог ст. 220 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи наявні докази в матеріалах справи та позицію касаційної інстанції викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2015 року( т.5 а.с.266-267), обґрунтовано прийшов до висновку, що на порушення п.3 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено відомості щодо ОСОБА_7 , як потерпілого, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення даного недоліку.
Вирішуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 , щодо зміни резолютивної частини оскаржуваної ухвали шляхом її доповнення, колегія суддів вважає необхідним відмовити в їх задоволенні, оскільки згідно ч.2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядається під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 цього Кодексу. На відміну від ч.1, ч.2 ст. 303 КПК України не конкретизує види інших рішень дій чи бездіяльності, як можуть бути оскаржені, а також субєкти оскарження.
Оскільки у цій та інших нормах КПК не розкриваються поняття «інші» стосовно об`єктів оскарженнято таким чином до них можливо віднести рішення, дії чи бездіяльність прокурора чи слідчого за винятком тих, що зазначені у ст.303 КПК України.

Але ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі зазначає про дії прокурора та слідчого які повінні оскаржуватись відповідно до ч.1. ст. 303 КПК України, а саме щодо внесення зміни до ЄРДР у кримінального провадженні № 0000180 стосовно кваліфікації злочинів, не вирішення по суті його клопотань від 03 березня, 12 і 22 травня 2014 року, визнання бездіяльності слідчого, у невнесенні відомостей до ЄРДР про скоєння злочинів та тощо.
Тому, колегія погоджується з відмовою суду в задоволені цих вимог та правильним посиланням на те, що інші вимоги заявника, на зазначені ним як бездіяльність слідчого та прокурора повинні бути оскаржені під час досудового розслідування, а не при попередньому розгляді кримінального провадження.
Також колегія вважає необхідним відмовити у задоволені вимоги ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими, оскільки діючий кримінально-процесуальний закон не предбачає такої можливості у підготовчому провадженні, тим більш без відповідного дослідження судом оспорюваних доказів. КПК України передбачено, що при проведені попереднього розгляду за ст. 314, 315 КПК України, здійснюється розгляд певних питань, з метою призначення справи до судового розгляду, а не розгляд та дослідження доказів по суті. Крім того, за ч.3 ст. 87 КПК України, докази повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого саме судового розгляду, а не при апеляційному розгляді ухвали про повернення обвинувального акту .
Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуальногозакону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції , апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 367 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4