АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1983/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 190, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 190 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003851 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Луганської області, громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, маючого неповнолітню дитину, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого: 20.10.2008 року вироком Жовтневого районного суду м. Луганська за ст.ст. 185 ч.5, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком у 3 роки; 03.04.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Луганська за ст. 185 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, ст. 71 КК України - до 5 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 26.02.14 року ухвалою Краснолучського міськсуду м. Луганська умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 13 днів, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч,2 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
В силу ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
В силу ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання невідбуте за вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 03.04.13 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк1 рік 8 місяців у кримінально-виконавчій установі.

Згідно вироку, ОСОБА_7 будучи раніше судимим, вступив в злочину змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману. Так, 01.08.2014 року невстановлена в ході досудового розслідування особа, зателефонувала ОСОБА_8 та представившись її онуком повідомила про те, що в нього проблеми, у зв`язку з чим необхідно надати ОСОБА_7 , який прийде за місцем мешкання ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 25000 руб. для їх вирішення. ОСОБА_8 , не підозрюючи про злочинні наміри невстановленої під час досудового розслідування особи та ОСОБА_7 , який діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, прибув до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де 01.08.2014 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 передала останньому грошові кошти в розмірі 25000 рублів, після отримання вказаної суми ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, у зв`язку з чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 25000 руб., що відповідно до курсу НБУ від 01.08.2014 року (становить 10 руб. - 3 грн. 37 коп.), складає - 8 425 грн.
Крім того, після отримання грошових коштів в сумі 25000 грн. у ОСОБА_7 та неустановленої в ході досудового розслідування особи знову виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом обману. Так, 01.08.2014 року невстановлена в ході досудового розслідування особа, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману зателефонувала ОСОБА_8 і знову представилась онуком останньої повідомила про те, що грошових коштів у сумі 25 000 руб., що відповідно до курсу НБУ від 01.08.2014 складає 8 425 грн. на вирішення його проблем не вистачає та попросив передати ОСОБА_7 ще грошові кошти у сумі 15000 рублів. Після чого, ОСОБА_7 , який діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, прибув до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де 01.08.2014 року о 13 год.00 хв. ОСОБА_8 передала останньому грошові кошти в розмірі 15 000 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, у зв`язку з чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 15000 руб., що відповідно до курсу НБУ від 01.08.2014 (становить 10 руб. - 3 грн. 37 коп.), складає - 5 055 грн.
Крім чого, 01.08.2014 року у ОСОБА_7 та неустановленої в ході досудового розслідування особи знову виник злочиннийумисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом обману. Так, з цією метою01.08.2014 року невстановлена в ході досудового розслідування особа, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману зателефонувала ОСОБА_8 і знову представилась онуком останньої повідомила про те, що йому ще потрібні грошові кошти у сумі 12700 рублів. Після чого, ОСОБА_7 , який діючи повторно, умисно з корисливих мотивів 01.08.2014, близько 14 год.00 хв. приїхав за адресою: АДРЕСА_3 та отримав від ОСОБА_8 зазначену суму. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, у зв`язку зчим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 12700 руб., що відповідно до курсу НБУ від 01.08.2014 (10 руб. - 3 грн. 37 коп.), складає - 4 279 грн. 90 коп.
Крім того, 01.08.2014 року у ОСОБА_7 та неустановленої в ході досудового розслідування особи знову виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом обману. Так, з цією метою 01.08.2014 року невстановлена в ході досудового розслідування особа, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману зателефонувала ОСОБА_8 і знову представилась онуком останньої повідомила про те, що грошових коштів, які були останньою переданні ОСОБА_7 на вирішення його проблем не вистачає та попросив передати ОСОБА_7 ще грошові кошти. ОСОБА_8 повідомила, що грошових коштів більше немає. Однак, невстановлена в ході досудового розслідування особа запропонувала, щоб ОСОБА_8 зібрала всі золоті вироби, що є в її володінні та передала ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_8 запідозрила обман з боку ОСОБА_7 та неустановленої особи у зв`язку з чим зателефонувала до міліції. Після чого, 02.08.2014 року близько 13 год.30 хв. ОСОБА_7 який діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, приїхав за адресою: АДРЕСА_3 з метою отримання від ОСОБА_8 золотих виробів (на невизначену під час досудового розслідування суму), однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця оскільки був затриманий працівниками міліції.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, злочин вчинив у зв`язку з тяжкими особистими та сімейними обставинами, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування та судового розгляду, має на утриманні неповнолітню дитину, 2007 року народження, яка страждає на різні захворювання та потребує постійного лікування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст.ст. 190 ч.2; 15 ч.2 - 190 ч.2 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за 4 епізоди шахрайських дій щодо заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 , у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 1 рік 7 місяців, тобто в межах наближених до мінімального строку цього виду покарання, що передбачено санкцією ст. 190 ч. 2 КК України поряд з іншими альтернативними видами покарань. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але при цьому визнав та врахував декілька обставин, що пом`якшують покарання за вчинення злочинів середньої тяжкості, а саме щире каяття, сприяння слідству та суду у встановлені істини по справі, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, наявність хронічних захворювань а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, що має непогашені судимості за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, та остаточного покарання за сукупністю вироків - у виді позбавлення волі строком на 1 рік 8 місяців, за вчинення декількох умисних корисливих злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 190 КК України, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 190 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження ОСОБА_7 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 93 - 94), як за кожен злочин окремо, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю злочинів та вироків.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого щодо відсутності по справі позову потерпілої; певних змін в особистому житті його родини внаслідок проведення АТО на території Луганської та Донецької області, а також наявність у нього неповнолітньої дитини, 2007 року народження не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчинених ним злочинів та належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, які були досліджені та встановлені судом першої інстанції. Разом з цим, судом правильно застосовано норми ст. 71 КК України, оскільки враховано вимоги ч. 4 ст. 81 КК України щодо призначення покарання при вчиненні нових злочинів під час умовно-дострокового звільнення.

Отже, апеляційне прохання ОСОБА_7 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинені ним злочини.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_7 про визнання наявність низки обставин, що пом`якшують покарання, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин подій злочинів, кваліфікації дій обвинуваченого за ст.ст. 190 ч.2; 15 ч.2 - 190 ч.2 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, які суд брав до уваги при призначені покарань, як за кожен злочин окремо, так і стосовно покарання за сукупністю злочинів та вироків у виді позбавлення волі.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого ( арк. 98-99), що призначене судом першої інстанції покарання за декілька епізодів злочинних дій у виді позбавлення волі строком на 1 рік 8 місяців, не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 35, 65, 66, 69-1, 70,71, 81 ч. 4 КК України, призначивши покарання в межах санкцій ст.ст. 190 ч.2КК України, а також за сукупністю у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше судимий, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що його обтяжує.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4