Справа № 450/1146/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/507/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 166 КК України,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підстав ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов представника потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 110 112 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що впродовж 2012-2013 років в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області всупереч вимог ч.3 ст. 59 Закону України «Про освіту», згідно якої батьки зобов`язані постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, злісно ухилявся від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, по догляду за неповнолітньою дочкою ОСОБА_12 , 1998 року народження, а саме: не піклувався про здоров`я дитини, її фізичним та моральним розвитком, неодноразово вчиняв сімейні конфлікти, внаслідок чого у потерпілої виникла психотравма, яка відноситься до середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Так, 1 грудня 2012 року ОСОБА_6 в період часу з 10 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв., перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку, почав кричати на свою дружину ОСОБА_11 , ображав та словесно погрожував їй, при цьому примушував бути присутньою при конфлікті свою неповнолітню дочку ОСОБА_12 , в результаті чого в неї виник шок і вона близько двох годин переховувалась в стодолі, та згодом втекла в ліс. Її шоковий стан продовжувався на протязі цілого дня і заспокоїти останню змогла її мама близько 20 год. 00 хв.
Крім того, 22 грудня 2012 року ОСОБА_6 в період часу з 08 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. в день іменин неповнолітньої ОСОБА_12 , перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , черговий раз вчинив сімейний конфлікт, під час якого словесно ображав свою дружину та неповнолітню дочку ОСОБА_12 , кричав на них, погрожував фізичною розправою дружині, звинувачував, що вона виростила погану дочку, чим принижував її. Останні змушені були зачинитись в іншій кімнаті та крики продовжувались. Цей конфлікт знову призвів до шокового стану неповнолітньої ОСОБА_12 , в якої почали виникати думки про самогубство. Її шоковий стан продовжувався протягом цілого дня і заспокоїти останню змогла її мама, близько 18 год. 00 хв.
Після цього, у зв`язку з постійними стресами, думками про самогубство ОСОБА_12 почала проходити лікування в Медико - соціальному центрі «Діалог», де з 26 грудня 2012 року відвідувала психолога, психіатра та проходила медикаментозне лікування.
Крім того, 14 січня 2013 року ОСОБА_6 в період часу з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв., перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_12 , кричав на неї, ображав, принижував, звинувачував її в тому, що вона ганьбить його перед людьми.
Після цього, 26 березня 2013 року ОСОБА_6 в період часу з 16 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , знову кричав на дружину та неповнолітню дочку ОСОБА_12 , ображав їх, погрожував фізичною розправою, називав неповнолітню дочку ОСОБА_12 «продажною» у зв`язку з тим, що вона хотіла жити тільки зі своєю мамою. Цей конфлікт, а також наступні призвели до того, що у ОСОБА_12 погіршився стан здоров`я та вона знову почала медикаментозне лікування в комунальному закладі «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр Медико-соціальний центр «Діалог».
Крім того, 31 травня 2013 року, ОСОБА_6 , близько 14 год. 00 хв., перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , знову вчинив сімейну сварку, під час якої кричав на свою неповнолітню дочку ОСОБА_12 , звинувачував її в тому, що вона винна в тому, що вони з мамою розлучились, погрожував вигнати її з хати, розмахував руками і говорив, що ОСОБА_12 не його дочка. Внаслідок даного конфлікту у неповнолітньої ОСОБА_12 виник шок і не усвідомлюючи своїх дій, вона побігла роздягнена в ліс, де через пів години її знайшла мама. Боячись йти додому та зважаючи на шоковий стан ОСОБА_12 останні переховувались в будинку класного керівника ОСОБА_12 - ОСОБА_13 .
Постійний психологічний тиск зі сторони ОСОБА_6 на неповнолітню ОСОБА_12 призвів до того, що на даний час ОСОБА_12 страждає змішаним тривожно - депресивним розладом та специфічною ізольованою фобією (боязнь батька). Дані розлади не є вродженими та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями її батька ОСОБА_6 , що відноситься до середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вважає вирок суду незаконним, висновки суду не грунтуються на зібраних по справі об`єктивних даних, тільки на показах самої потерпілої та її законного представника ОСОБА_11 , яка є зацікавленою особою. Судом першої інстанції не було дано об`єктивної оцінки його поясненням, суд невірно описав його пояснення, перекрутивши та спотворивши їх.

Зазначає, що він не мав умислу на вчинення злочину відносно ОСОБА_12 , оскільки він ніколи не кричав на дочку під час конфліктів, які відбувалися в період з 2012 року по 2013 рік між ним та ОСОБА_11 . Зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено висновок експерта №153-2013 р. від 14.10.2013 р., який вважає неналежним і недопустимим доказом, як і висновок результатів психологічного дослідження ОСОБА_12 від 18.11.2014 р., оскільки висновок від 14.10.2013 р. зроблений лише на підставі показів ОСОБА_11 , яка є зацікавленою особою, в даному висновку нічим не обґрунтовано та не вказано, на підставі яких методик та методів експериментально-психологічного дослідження у неповнолітньої ОСОБА_12 діагностується встановлений діагноз «боязнь батька».

Вказує, що судом при ухваленні незаконного вироку не було враховано вік ОСОБА_12 , зокрема, що в період інкримінованих йому дій вона перебувала в підлітковому віці, в стадії статевого дозрівання, також вона мала проблеми у спілкуванні з однокласниками та всі ці обставини впливали на її психологічний загальний стан, але вона аж ніяк не перебувала в стані депресії, продовжуючи навчатися, не пропускаючи занять, при тому, що постійно проходила курс лікування і перебувала під дією медичних препаратів.

Також суд не надав об`єктивної оцінки показам свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Вказує, що експертні висновки містять істотні недоліки та порушення, які ставлять під сумнів їх достовірність та допустимість як доказів. Так, встановлюючи причинно-наслідковий зв`язок психічних розладів із діями обвинуваченого, експерти не дослідили і не встановили, яким був психічний стан ОСОБА_12 до подій, про які йдеться у кримінальному провадженні та не звернули увагу на те, що ОСОБА_12 з дитинства відставала у психічному та мовному розвитку, а також мала певні риси замкненості та вразливості. При вирішенні питання про причинно-наслідковий зв`язок із діями батька експерти не врахували того, що в житті підекспертної ОСОБА_12 було чимало інших психотравмуючих обставин, які з не меншою ймовірністю могли викликати психоемоційні порушення. Зазначає про неконкретний та розпливчастий характер підсумкового експертного висновку, в якому йдеться про зв`язок психічних розладів із діями батька підекспертної.

Зазначає, що в акті судово-психіатричної експертизи від 9.09.2013 року №579 недотримані вимоги щодо роздільного наведення результатів досліджень та висновків, зроблених двох різних галузей (судово-психіатричними експертами та психологом-судовим експертом). Всупереч вимог ч.4 ст. 101 КПК України експерти допустили вихід за межі спеціальних знань (результати дослідження та висновки підписані спільно експертами двох різних галузей: психіатрами та психологом). У висновку судово-медичної експертизи від 14.10.2013 р №153/2013 твердження про причинно-наслідковий зв`язок та ступінь тяжкості психічних розладів наведено всупереч об`єктивній відсутності у ОСОБА_12 будь-яких ушкоджень.

Наведені обставини є цілком достатніми для визнання акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 9.09.2013 №579 та висновку судово-медичної експертизи від 14.10.2013 №153/2013 недоспутимими доказами, як такі, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників - адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, представника потерпілої -адвоката ОСОБА_10 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуваний вирок місцевого суду цим вимогам не відповідає.

Статтею 368 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Неповнота судового розгляду полягає у нез`ясуванні або неналежному з`ясуванні всіх істотних обставин справи, а також у недостатності доказів або їх поверхневому дослідженні. Такими, що мають істотне значення, обставини визнаються у разі, якщо їх встановлення безпосередньо впливає на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, кваліфікацію злочину і обсяг обвинувачення.

Відповідно дост. 411 КПК України судове рішення суду першої інстанції повинно бути належним чином обґрунтованим і повністю відповідати фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду. Висновки суду мають враховувати всі докази, які мають істотне значення для визначення змісту судового рішення, містити пояснення підстав, на яких суд, за наявності суперечливих доказів, визнав достовірними одні з них і відкинув інші, не містити істотних протиріч.

За наявності суперечливих доказів суд повинен у мотивувальній частині вироку проаналізувати їх, навести мотиви, з яких взято до уваги одні докази і відкинуто інші.

Згідно з диспозицією ст. 166 КК України об`єктивна сторона передбаченого нею злочину полягає у злісному невиконанні батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, яке спричинило тяжкі наслідки для неї. При цьому між діями (бездіяльністю) батьків і настанням тяжких наслідків для їхньої дитини повинен бути причинний зв`язок.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 166 КК України проявляється у бездіяльності - у формі злісного невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, тобто у залишенні впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухиленні від виховання дітей; незабезпеченні потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжитті заходів щодо їх лікування; безпідставному обмеженні в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучному створенні незадовільних побутових умов тощо.

Обставинами, які вказують на злісний характер такого невиконання, можуть, зокрема, бути його тривалість, системність, багаторазовість, а також неодноразові звернення представників влади, освітніх, медичних та інших закладів, органів опіки та піклування, громадян з приводу неналежного виконання зазначених вище обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства ставили у провину ОСОБА_6 злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною, які полягали у не піклуванні про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, неодноразове вчинення сімейних конфліктів, що призвело до того, що неповнолітня ОСОБА_12 страждає змішаним тривожно-депресивним розладом та специфічною ізольованою фобією (боязнь батька). Дані розлади не є вродженими та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_6 .

Таке обвинувачення судом першої інстанції визнано доведеним.

На підтвердження злісного невиконання ОСОБА_6 обов`язків по догляду за дитиною суд першої інстанції послався: на акт амбулаторної судової-психіатричної експертизи № 579 від 9.09.2013 року, згідно якої ОСОБА_12 страждає тривожно-депресивним розладом та специфічною ізольованою фобією (боязнь батька), висновок експерта № 153/2013 від 14.10.2013 року, згідно якого ОСОБА_12 страждає змішаними тривожно-депресивним розладом та специфічною, ізольованою фобією (боязнь батька) та ці розлади не є вродженими і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями батька; на акт судово-психіатричного експерта № 194 від 9.04.2014 року, згідно якої ОСОБА_6 виявляє психопатичні риси характеру; на лист головного лікаря «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» за №865 від 24.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_12 з 26.12.2012 року по час складення вказаного листа спостерігалася у психолога та психіатра з діагнозом: неврастенія, соціальна фобія, розлад адаптації зі змішаною тривожною і депресивною реакцією; на консультативний висновок від 9.07.2013 року «Медико-соціальний центр «Діалог», згідно якого у ОСОБА_12 встановлено діагноз: розлад адаптації з переважанням змішаних емоційних порушень (тривога, депресії), зумовлений психотравмуючим сімейним фактором; довідкою лікаря-психіатра ОСОБА_17 від 31.05.2013 року, згідно якого ОСОБА_12 констатовано діагноз: ізольована фобія, неврастенія; а також на показання потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Однак, наведені у вироку суду докази, не підтверджують причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 та наслідками, що настали.

З огляду на наведене, погодитись з висновками обвинувачення про те, що внаслідок невиконання обов`язків по догляду за дитиною неповнолітній було спричинено тяжкі наслідки неможливо, оскільки ОСОБА_6 належним чином виконував покладені на нього обов`язки по догляду за своєю неповнолітньою донькою, забезпечивши останню належними умовами для проживання та навчання.

Так, в діях ОСОБА_6 ні слідством, ні судом першої інстанції при викладі фактичних обставин справи не наведено обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 166 КК України, а саме: спричинення тяжких наслідків, причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 та спричиненням тяжких наслідків. Злісне невиконання вказаних у ст. 166 КК України обов`язків утворює склад цього злочину лише у разі, коли воно спричинило тяжкі наслідки. Тяжкі наслідки - ознака оціночна, яка потребує свого визначення у кожному конкретному випадку. Такими наслідками можуть визнаватися смерть, каліцтво дитини чи особи, стосовно якої встановлено опіку чи піклування, захворювання на небезпечну хворобу, вчинення ними суспільно небезпечних діянь, які призвели до смерті інших осіб, заподіяння істотної шкоди їх здоров`ю або потягли за собою великі матеріальні збитки тощо. При цьому обов`язковою умовою кримінальної відповідальності батьків, опікунів чи піклувальників є те, що зазначені наслідки перебувають у причинному зв`язку із їх діянням, чого у даному випадку колегія суддів не вбачає.

Фактично, навівши у вироку сукупність доказів, які є суперечливими та мають істотне значення для висновків суду, суд дав їм невірну оцінку у судовому рішенні та не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а саме показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , що привело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 166 КК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 417, ст. 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.
ВирокПустомитівського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року скасувати та закритикримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 166 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4