Справа № 517/741/15-к
Провадження № 1-кп/517/83/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року смт. Фрунзівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Фрунзівка кримінальне провадження, внесене 26.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000196 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзівка Одеської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 в кінці червня 2015 року, приблизно 26.06.2015 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території свого домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, з незачиненого автомобіля марки «ЗАЗ 1102-Таврія» д.н. НОМЕР_1 , який належить його зятю ОСОБА_5 , здійснив крадіжку автомобільного магнітофона марки «BLAUPUNKT», два автомобільних колеса в зборі до автомобіля марки «ЗАЗ 1102-Таврія», автомобільний акумулятор, з викраденими речами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1250 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину визнав, щиро розкаявся та суду пояснив, що в 2013 році його зять ОСОБА_5 купив автомобіль марки «ЗАЗ 1102-Таврія», який залишив у нього на території домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 для зберігання. В кінці червня 2015 року він шляхом вільного доступу викрав з вказаного автомобіля два колеса, автомагнітофон та акумулятор, які в подальшому продав. Отримані кошти витратив на купівлю алкогольних напоїв та продуктів харчування. Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного злочину розкаюється.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що в 2013 році він разом з дружиною купив автомобіль марки «ЗАЗ 1102-Таврія» та який поставив на території домогосподарства свого тестя ОСОБА_4 . В кінці червня 2015 року до нього зателефонувала його дружина та повідомила, що з автомобіля викрали два колеса, автомагнітофон та акумулятор, як він потім дізнався крадіжку здійснив ОСОБА_4 . На даний час будь-яких претензій до ОСОБА_4 він не має.

З документів, що надані прокурором на обґрунтування обвинувачення вбачається, що 27.06.2015 року з заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про прийняття і реєстрацію заяви.

Згідно вказаної заяви він просить прийняти міри до його тестя ОСОБА_4 , який в кінці червня 2015 року з його автомобіля, який перебував у нього на подвір`ї вчинив крадіжку двох коліс, акумулятора та магнітофон.

Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Згідно з постановою від 28.06.2015 року два автомобільних колеса автомобіля марки «ЗАЗ-Таврія» та автомобільний магнітофон «BLAUPUNKT» визнано речовими доказами.

З постанови про повернення речових доказів їх володільцю від 28.06.2015 року вбачається, що два автомобільних колеса автомобіля марки «ЗАЗ-Таврія» та автомобільний магнітофон «BLAUPUNKT» передано на відповідальне зберігання потерпілому, що також підтверджується розпискою потерпілого від 28.06.2015 року.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналіз показань обвинуваченого, досліджених доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки чужого майна є доведеною. Так, суд приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ вини обвинуваченого його показання, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме таємний спосіб викрадення, умисні дії ОСОБА_4 , корисливий мотив та мету, розмір завданих збитків.

ОСОБА_4 добровільно повідомив суду всі обставини вчинення злочину, які узгоджуються з даними, що містяться в письмових доказах, якими підтверджено час та місце вчинення злочину, майно, що стало предметом злочинного посягання, розмір завданих матеріальних збитків. Вказані докази в сукупності доводять винуватість обвинуваченого, є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України, як вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до довідки лікаря нарколога Фрунзівської ЦРЛ ОСОБА_4 знаходиться на обліку з діагнозом: хронічний алкоголізм.

Згідно довідки лікаря-психіатра Фрунзіввської ЦРЛ від 30.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

З характеристики № 3310 від 30.06.2015 року за місцем проживання ОСОБА_4 вбачається, що він проживає один, за період проживання скарг в селищну раду не надходило.

З вимоги ІЦ ГУМВС України в Одеській області від 26.06.2015 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість погашена у встановленому законом порядку.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, про що свідчать його показання в судовому засіданні та визнання винуватості.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який ніде не працює, вину визнав, щиро розкаявся, відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, думки потерпілого, який просить призначити не суворе покарання, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 185 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Речові докази у кримінальному проваджені - два автомобільних колеса від автомобіля марки «ЗАЗ-Таврія» та автомобільний магнітофон «BLAUPUNKT», що передані на відповідальне зберігання потерпілому - залишити останньому.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: