Справа № 598/1393/15-к
провадження № 1-кп/598/117/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2015 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження за №598/1393/15-к по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Дзвиняча Збаразького району Тернопільської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, тимчасово не працюючої, раніше судимої згідно вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік,

за ч.1 ст.162 КК України,-

встановив:
ОСОБА_4 21 січня 2015 року приблизно 17 години, в порушення ст.30 Конституції України, якою гарантується недоторканість житла, умисно, незаконно, без дозволу власника чи суду, шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкнені, проникла до житлового будинку, що належить ОСОБА_6 і який знаходиться в АДРЕСА_2 , де незаконно перебувала у ньому впродовж 10 хвилин.
Після цього ОСОБА_4 12 березня 2015 року приблизно 16 години, в порушення ст.30 Конституції України, якою гарантується недоторканість житла, умисно, незаконно, без дозволу власника чи суду, шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкнені? проникла до житлового будинку, що належить ОСОБА_5 і який знаходиться в АДРЕСА_3 , де незаконно перебувала у ньому впродовж 15 хвилин.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 КК України, як за ознаками незаконного проникнення до житла.
Під час досудового розслідування, а саме 18 вересня 2015 року, між підозрюваною ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно даної угоди, потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та підозрювана ОСОБА_4

дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваної за ч.1 ст.162 КК України. Також, сторони узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України, у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень. При цьому ОСОБА_4 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено підозрюваній ОСОБА_4 ..

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочини, передбачені ч.1 ст.162 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч.2 ст.12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, потерпілими є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про примирення укладено під час досудового розслідування, у потерпілих відсутні претензії майнового та морального характеру до підозрюваної, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст.471 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, судом встановлено не було, що не заперечували у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 ..

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження вищевказаної угоди про примирення і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_4 23 квітня 2015 року була засуджена вироком Збаразького районного суду Тернопільської областіза ч.2 ст.186, ч.1 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік.

У відповідності до ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Тому суд, враховуючи те, що вищезазначені злочини вчинені обвинуваченою до

постановлення вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів в порядку ч.4

ст.70 КК України та з врахуванням положень ч.3 ст.72 КК України, а саме покарання у виді штрафу та покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року, складанню не підлягають та мають виконуватися самостійно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 94, 369-371, 314, 373-374, 471, 473-475 КПК України, суд,-

засудив:
Затвердити угоду про примирення, укладену 18 вересня 2015 року між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №598/1393/15-к.

Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України, призначивши їй узгоджене сторонами покарання у виді 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

На підставі ч.4 ст.70 КК України та з врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України даний вирок та вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1