Справа № 185/7073/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0000159 від 02 березня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Черкаської області, громадянина України, молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, із середньо спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17 жовтня 2013 року наказом № 215 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини.

20 березня 2014 року наказом № 53 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдату ОСОБА_5 присвоєно військове звання молодший сержант та призначено на посаду командира 1 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону.

15 травня 2013 року наказом № 99 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини.

27 листопада 2013 року наказом № 246 командира військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 було присвоєно чергове військове звання старший солдат, та призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини.

Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно дотримуватись Конституції України та законів України, берегти державне майно, дорожити славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими, та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.
Військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 у складі варти цілодобово зі зброєю охороняють державне підприємство Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод, який розташований у АДРЕСА_2 .
28 лютого 2015 року військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 заступили у варту по охороні ДП Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний завод серед яких: молодший сержант ОСОБА_5 являвся третім помічником начальника варти № 2 та у якості чатового старший солдат ОСОБА_4 . Під час несення варти молодший сержант ОСОБА_5 був озброєний автоматом АК-74 № НОМЕР_2 калібру 5,45 мм та відповідними бойовими припасами.
1 березня 2015 року о 6 годині ранку молодший сержант ОСОБА_5 будучи третім помічником начальника варти № 2 по охороні вищевказаного підприємства перевіряв несення служби чатових посту № НОМЕР_3 , де знаходився старший солдат ОСОБА_4
1 березня 2015 року о 6 годині ранку молодший сержант ОСОБА_5 знаходячись на території посту № НОМЕР_3 ДП Науково-виробниче об`єднання "Павлоградський хімічний заводприєднав до закріпленого за ним автомату АК-74 № НОМЕР_2 магазин споряджений патронами калібру 5,45 мм. При вказаних обставинах молодший сержант ОСОБА_5 у порушення правил поводження зі зброєю, здійснив мимовільний постріл із ввіреної для службового користування зброї автомату АК-74 № НОМЕР_2 , внаслідок чого старший солдат ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, у вигляді вогнепального поранення нижньої кінцівки.
Відповідно до додатку № 6 до пункту 2.5 Курсу стрільб зі стрілецької зброї та бойових машин, затвердженого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 1 квітня 2009 року № 44, категорично забороняється заряджати зброю бойовими та холостими набоями, а також бойовими та інертними гранатами до сигналу «Вогонь», направляти зброю на людей незалежно від того, заряджена вона чи ні.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та вищевказаним вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, не бажаючи їх настання все одно вчинив порушення 1 березня 2015 року правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому старшому солдату ОСОБА_4 тілесні ушкодження.
На підставі відомостей закріплення зброї за особовим складом у зв`язку з призначенням у добовий наряд по охороні прилеглої території ДП «НВО» «ПХЗ», військовослужбовцям частини для службового користування видано штатну стрілецьку зброю, у тому числі, молодшому сержанту ОСОБА_5 - автомат АК-74 № НОМЕР_2 калібру 5,45 мм, магазини до нього, які споряджені бойовими припасами - набоями калібру 5,45 мм.
1 березня 2015 року о 6 годині ранку 00 хвилин командир 1 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 виконував обов`язки третього помічника начальника варти № 2, у зв`язку з чим перевіряв несення служби чатових посту № НОМЕР_3 (КПП в`їзду на ДП «НВО» «ПХЗ», що розташоване в м. Павлоград Дніпропетровської області) та у порушення правил поводження зі зброєю, здійснив мимовільний постріл із ввіреної для службового користування зброї автомату АК-74 № НОМЕР_2 , внаслідок чого старший солдат ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, у вигляді вогнепального поранення нижньої кінцівки.
Таким чином, у наслідок порушення правил поводження зі зброєю молодший сержант ОСОБА_5 заподіяв потерпілому старшому солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 тілесні ушкодження.

Потерпілим в кримінальному правопорушенню є ОСОБА_4 .

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, яка становить підвищену небезпеку для оточення, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

02 липня 2015 року під час судового розгляду, сторонами була надана угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину кримінального правопорушення, а він має право мовчати, мати захисника та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим угоду про примирення.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що він розуміє характер обвинувачення щодо обвинуваченого, вид покарання, який буде застосовано до обвинуваченого в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та обвинуваченим угоду про примирення.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про примирення потерпілий відповідно до ст. 476 КПК України, має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого ОСОБА_5 визнає себе винуватим, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також, що сторони розуміють наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні злочину за ст. 414 ч.1 КК України.
Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди сторони погодили покарання ОСОБА_5 , відповідно до санкції ч. 1 ст. 414 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з врахуванням особи обвинуваченого, та пом`якшуючих обставин може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 01 липня 2015 року про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 01 липня 2015 року покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного остаточного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік. На підставі ст. 76 КК України, зобов`язавши його, згідно п.п. 2, 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1