Справа № 127/4126/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 14 лютого 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000902 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89, 90 КК України, не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 в березні 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в гостях в ОСОБА_6 , в квартирі АДРЕСА_2 , на дивані, побачила два мобільних телефони та в цей час у неї виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення даних телефонів. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями не спостерігають сторонні особи, ОСОБА_4 скоїла крадіжку мобільного телефону марки: «Samsung 5610» та мобільного телефону марки «Soni Ericson», вартість яких згідно висновку експерта № 134 від 19.02.2015 року становить 945,90 грн. (вартість мобільного телефону «Samsung 5610» - 773,50; вартість мобільно телефону «Soni Ericson» - 172,40), після чого з місця вчинення злочину зникла. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядилась на власний розсуд, здавши їх до ломбарду, завдавши ОСОБА_6 матеріальну шкоди на загальну суму 945, 90 гривень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнала та суду пояснила, що з потерпілим вони познайомились в березні 2014 року. При знайомстві вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, проте потерпілий купив ще пляшку горілки та запросив її до себе додому. В подальшому вони вживали алкогольні напої в квартирі ОСОБА_6 , який запитав в неї номер її мобільного телефону та з`ясувавши, що мобільного телефону в неї не має, сказав, що хоче подарувати її його два мобільні телефони. При цьому ОСОБА_6 її запевнив, що він їх хоче подарувати, оскільки має намір придбати собі новий дорогий телефон. Після вказаного, під ранок ОСОБА_6 віддав її мобільні телефони разом з сім-картами, провів її та пішов спати. Наступного ранку, вона один з телефонів здала в ломбард, а інший продала на запчастини. Взимку 2015 року до неї приходили працівники міліції та повідомили їй, що вона у ОСОБА_6 викрала дорогий телефон, назвали їй марку телефону та повідомили, що його вартість 3200 грн. В подальшому її працівники міліції запросили у відділення міліції, де у неї відібрати пояснення. ОСОБА_6 на даний час шкоду не відшкодувала, телефони не повернула. Вказала, що нічого не крала, а потерпілий їй телефони подарував.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що з обвинуваченою познайомився на вулиці на початку 2014 року. За його кошти вони купили спиртні напої (пляшку горілки) та пішли до нього додому. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він заснув, а коли проснувся, то в нього не було мобільних телефонів. Телефони зникли разом з сім картами, які він потім відновлював. Також потерпілий зазначив, що він дійсно обіцяв ОСОБА_4 подарувати вказані телефони, а саме мобільний телефон марки «Самсунг» та «Soni Ericson», оскільки мав намір собі купити новий мобільний телефон. Проте він лише казав про намір зробити зазначене і того дня нічого нікому не дарував, телефони вибули з його власності поза його волею. Він пам`ятає, що заснув, а ОСОБА_4 залишалась в нього вдома, її він не проводив, за нею вхідні двері не зачиняв. Разом з тим, він до міліції з приводу вказаного не звернувся. Потім він купив новий мобільний телефон, проте його викрали, а тому він звернувся до міліції з заявою. На момент звернення до міліції з приводу викрадення дорого телефону, він не знав, що прізвище його знайомої ОСОБА_7 та йому в міліції повідомили, що його два телефони викрала ОСОБА_4 . Викрадені мобільні телефони для нього цінностей не представляли, лише сім-карти. На даний час претензій до ОСОБА_4 не має. Розбіжності в зазначені марки телефону при подачі заяви та в інших документах пояснює тим, що при подачі заяви у нього не було документів від мобільного телефону, тому він невірно зазначив модель телефону, яку потім уточнив.

З досліджених доказів, що надані прокурором під час судового провадження, вбачається, що з заявою про вчинення кримінального правопорушення 14.02.2015 року звернувся ОСОБА_6 . Згідно вказаної заяви, потерпілий повідомив, що в березні місяці 2014 року, в нічний час, невідома особа, шляхом вільного доступу, скоїла крадіжку двох мобільних телефонів «Samsung 5600» вартістю 850 грн. та «SoniEricson» вартістю 200 грн., які знаходились в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом про вчинення кримінального правопорушення від 14.02.2015 року.
Відомості вказаної заяви внесені до ЄРДР 14.02.2015 року, що підтверджується відповідним витягом від 14.02.2015 року.
Сторона захисту вважала вказаний доказ, а саме заяву потерпілого неналежним доказом у справі, мотивуючи зазначене тим, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів лише через рік та вказане звернення не було пов`язано з подією, що стала предметом судового розгляду, оскільки потерпілий повідомив про викрадення в нього іншого телефону вартістю 3200,00 гривень.
Оцінюючи доводи сторони захисту, суд звертає увагу на наступне. Дійсно, з заяви та дати її реєстрації в ЄРДР вбачається, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів 14.02.2015 року, тобто майже через рік після вчиненої в нього крадіжки.
Разом з тим, чинним КПК України не визначено строку протягом якого особа зобов`язана чи має право звернутись з заявою про вчинення щодо неї злочину. При цьому положеннями ст. 55, 57, 60 КПК України, що визначають права заявника, потерпілого та його обов`язки, врегульовано право вказаних осіб повідомити про вчинений злочин, без визначення строку протягом якого вказане право має бути реалізоване.
Разом з тим, ст. 214 КПК України визначено прямий обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недопустимість вказаного доказу з підстав того, що дня вчинення злочину минув рік, суд не приймає до уваги.
Оцінюючи доводи захисту в частині того, що вказане повідомлення не стосується крадіжки в потерпілого телефонів, крадіжка яких є предметом злочину, що перебуває на розгляді суду, суд звертає увагу, що вказані доводи повністю спростовані змістом самої заяви потерпілого, який просив прийняти міри до встановлення особи, яка крадіжку двох мобільних телефонів «Samsung 5600» вартістю 850 грн. та «SoniEricson» вартістю 200 грн. Вказане в судовому засіданні підтверджено і самим потерпілим, який вказав, що зазначену заяву дійсно писав він.

За таких підстав суд вважає доводи захисту спростованими сукупністю доказів у справі, а саме змістом заяви потерпілого та його показаннями в судовому засіданні.

При цьому суд звертає увагу, що потерпілим в судовому засіданні пояснено і розбіжність в марці телефону, на яку звернув увагу суду захист. Так, в заяві до правоохоронних органів потерпілий вказав на викрадення в нього телефону «Samsung 5600», разом з тим з обвинувачення ОСОБА_4 слідує, що вона заволоділа телефоном марки «Samsung 5610». При цьому захистом надано суду інтернет-роздруківку зображень вказаних телефонів, які суттєво відрізняються між собою. Разом з тим, потерпілий в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 незаконного заволоділа його телефоном марки «Samsung 5610», що вірно зазначено в обвинуваченні, а розбіжність між вказаними даними та даними, що містяться в заяві потерпілий пояснив тим, що він на час звернення з заявою не добре пам`ятав модель телефону та згадав її лише після того як повернувся до дому та подивився модель телефону на коробці з-під нього.

Суд вважає вказане пояснення потерпілого таким, що заслуговує на увагу, оскільки така розбіжність могла бути пов`язана з поясненими потерпілим обставинами.

Все зазначене переконує суд у тому, що протокол про вчинення кримінального правопорушення від 14.02.2015 року є належним доказом у справі, який приймається судом до уваги при прийнятті рішення у справі.
З висновку експерта №134 від 19.02.2015 року вбачається, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг 5610» та мобільного телефону марки «Соні Еріксон» на момент скоєння крадіжки, станом на 20 березня 2014 року, могла складати 945, 90грн. Вартість мобільного телефону «Samsung 5610» - 773,50; вартість мобільно телефону «Soni Ericson» - 172,40.

Сторона захисту вважала зазначений доказ недопустимим з підстав того, що слідчим в постанові про призначення товарознавчої експертизи від 17.02.2015 року самостійно визначено дату викрадення 20 березня 2014 року, хоча вказана дата потерпілим не повідомлялась та не вказана в обвинуваченні. За таких підстав, на думку сторони захисту, експерт безпідставно визначив вартість мобільних телефонів, станом на 20.03.2014 року, та вказаний доказ є недопустимим, оскільки не підтверджує вартість телефонів на час вчинення злочину.

Суд вважає вказані доводи захисту такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Статтею 242 КПК України визначено підстави для проведення експертизи та обов`язок слідчого звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяної кримінальним правопорушенням. ( п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України).
Відповідно до ст. 243 КПК України, яка регулює порядок залучення експерта, сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого. Вказаною нормою передбачено і право сторони захисту самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.
Враховуючи вказані приписи закону, а також те, що стороною захисту висновок експерта жодним доказом у справі не спростовано, в тому числі не здійснено жодних дій щодо залучення експертів для проведення обов`язкової експертизи у справі, суд приймає до уваги висновок експерта, який підтверджує вартість викраденого майна (розмір матеріальних збитків у справі), наданий стороною обвинувачення.
Крім того, суд звертає увагу, що вказаним висновком експерта підтверджено вартість мобільних телефонів станом на 20.03.2014 року. Вказана дата безумовно відноситься до періоду вчинення злочину вказаного в обвинувальному акті березень 2014 року, що свідчить про безпідставність доводів сторони захисту.
Аналіз показань обвинуваченої, потерпілого, досліджених доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки чужого майна є доведеною, оскільки досліджені докази є належними, допустимими та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме таємний спосіб викрадення, умисні дії ОСОБА_4 , корисливий мотив та мету.
Так, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , не заперечуючи факту заволодіння чужим майном двома мобільними телефонами, оспорила факт того, що вказане заволодіння було протиправним, оскільки вказала на наявність волі потерпілого (власника майна) передати їй вказані телефони в якості дарунка.

Суд не приймає до уваги такі доводи обвинуваченої з огляду на те, що вони повністю спростовані показаннями потерпілого у справі ОСОБА_6 .

Так, потерпілий вказав, що він дійсно того дня познайомився з ОСОБА_4 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, разом з нею вживав алкогольні напої та обіцяв в подальшому подарувати їй два мобільні телефони. При цьому потерпілий повідомив суду, що мав намір зробити вказане в майбутньому, проте в цей день він нікому нічого не дарував. Також потерпілий зазначив, що телефони вибули з його володіння поза його волею. Вказані свідчення потерпілого повністю спростовують доводи ОСОБА_4 щодо обставин заволодіння чужим майном, а саме вчинення потерпілим дій щодо безоплатної передачі майна (дарунка).

Суд підкреслює, що підтверджена показаннями потерпілого відсутність його волі щодо передачі майна, а відтак і вибуття майна з володіння потерпілого без будь-яких правих підстав (незаконно), не відповідає правовій природі договору дарування, визначеної ст. 717, 718,719 Цивільного кодексу України. Вказане свідчить, що між зазначеними особами не виникло цивільно-правових відносин, оскільки майном потерпілого ОСОБА_4 заволоділа незаконно та таємно для потерпілого, що є ознакою об`єктивної сторони злочину проти власності - крадіжки.

Також на користь обвинувачення свідчить і той факт, що потерпілий та обвинувачена в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_4 не лише заволоділа мобільними телефонами ОСОБА_6 , а й сім-картами операторів телефонного зв`язку. При цьому потерпілий вказав, що вказані сім-карти він в подальшому відновлював. Вказане також підтверджує необґрунтованість версії обвинуваченої щодо вчинення потерпілим дарунку.

Таким чином, суд приймає до уваги показання потерпілого з яких вбачається, що заволодіння майном відбулось непомітно для нього (таємно) та протиправно, оскільки вказані показання узгоджуються з вищенаведеними доказами у справі, якими підтверджено час, спосіб вчинення злочину, вартість викраденого майна, та вважає спростованими доказами обвинувачення показання обвинуваченої ОСОБА_4 .

Сукупність вказаних доказів у справі доводить винуватість обвинуваченої, є достатньою для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченої.

Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК України, як вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З досліджених судом доказів, що надані прокурором під час судового провадження вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 1993 року. За час проживання скарг від сусідів щодо ОСОБА_4 до МКП ЖЕК-12 не надходило, що підтверджується характеристикою №73 від 25.02.2015 року за підписом начальника МКП ЖЕК-12 ОСОБА_8 .
Згідно довідки КП ВОНД «Соціотерапія» № 486-м від 18.02.2014 року ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в установі не перебуває. Довідкою ВОПНЛ ім. Ющенка №1/2786 від 16.02.2014 року підтверджено, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.
З вимоги про судимість від 16.02.2015 року вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, в силу ст. ст. 89, 90 КК України не судима.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 не судима, вчинила умисний корисливий злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину не визнала, завдану потерпілому матеріальну шкоду не відшкодувала, разом з тим потерпілий до неї жодних претензій не має.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої суд визнає - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, думки потерпілого щодо міри покарання, який просив суворо не карати обвинувачену, повідомив, що претензій до неї не має, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 в дохід держави.

Керуючись ст. 185 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 245,70 гривень.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: