Справа № 296/5389/15-к
УХВАЛА
Іменем України
15 травня 2015 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання слідчого СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000096 від 10.05.2015 року,

В С Т А Н О В И В :

14.05.2015 слідчий СУ УМВС України в Житомирській області за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: кросівки чорного кольору, гроші загальною сумою 5 грн., зв`язку ключів у кількості 3 штук.

Подане клопотання слідчого обґрунтовувалося тим, що дані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, без їх вилучення неможливо отримати інформацію про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню.

Також вказувалося, що на вказані у клопотанні речі необхідно накласти арешт, що відповідно до вимог КПК України передбачає заборону розпоряджатися будь-яким чином майном та використовувати його, з метою збереження слідів злочину та з метою забезпечення у майбутньому цивільного позову.

Заслухавши пояснення слідчого, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення клопотання по суті, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В провадженні слідчого управлінням УМВС України в Житомирській області провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000096 від 10 травня 2015 року, щодо ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, по факту умисного вбивства ОСОБА_6 з корисливих мотивів.

11.05.2015 за підозрою у вчиненні вказаного злочину в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , під час якого проведено його обшук та вилучено чоловічі кросівки чорного кольору, гроші загальною сумою 5 грн., зв`язку ключів у кількості 3 штук., що стверджується протоколом затримання підозрюваного від 11.05.2015 року.

Відповідно до змісту ст. 236 КПК України, такі речі та документи вважаються тимчасово вилученим майном.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно визначена ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого про накладення арешту підлягає внесенню до суду не пізніше наступного робочого дня після вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вказане правило закладене законодавцем в зміст зазначеної норми з метою недопущення зловживання з боку органів досудового розслідування у обмеженні права власності особи за відсутності на це судового рішення. З цих підстав не надано можливості слідчому затримувати вилучене майно понад встановлений строк, а також поза межами цього строку звертатися до суду з клопотанням про його арешт, не заявляючи при цьому клопотання про відновлення пропущеного строку.

Так, згідно вимог ст. 171 КПК України слідчий повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно не пізніше наступного робочого дня після їх вилучення, а саме: 12 травня 2015 року, разом з тим, слідчий не дотримався вимог закону, а звернувся з клопотанням лише 14 травня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, що не може залишитися поза увагою слідчого судді.

Крім того слід зазначити, що правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з вимогами КПК України та обставинами кримінального провадження.

Так, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що під час обшуку може здійснюватися тимчасове вилучення майна.

В ч. 7 ст. 236 КПК України зазначено, що вилучені при обшуку речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку на відшукання, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зміст ст. 167 КПК України дає визначення критеріїв, яким повинно відповідати тимчасово вилучене при обшуку майно. Так, згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначались (використовувались) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Зазначений перелік критеріїв є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Кожна із зазначених правових підстав повинна відповідати конкретним обставинам кримінального провадження.

Тому, зважаючи на положення ст.ст. 167, 236 КПК України, тимчасово вилучатися можуть лише речі, документи, гроші, які відповідають критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. Інші речі під час обшуку не можуть бути тимчасово вилучені. А отже у випадку тимчасового вилучення під час обшуку речей, слідчий повинен при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна навести переконливі мотиви, що зазначені речі відповідають критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України та може ставити питання про їх арешт лише з правових підстав, що визначені у ч. 2 ст. 170 КПК України. Посилатись на інші правові підстави слідчий не може, оскільки, якщо речі не відповідатимуть критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, вони будуть вважатися такими, що вилучені та зберігаються органом досудового розслідування поза дозволеним законом порядком. Відповідно слідчий суддя не може розглядати таке майно як предмет арешту і накладати на нього арешт.

Як було встановлено вилучені під час проведення зазначеного обшуку предмети, грошові кошти мали статус тимчасово вилученого майна. Отже, слідчий у клопотанні мав право ставити питання про накладення арешту на ці речі і кошти, з тих підстав, що вони відповідають критеріям, вказаним у ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Проте, будь-яких даних про те, що вилучені предмети, грошові кошти мали ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, слідчий у клопотанні не навів, а, навпаки, зазначив, що арешт майна обґрунтовується серед іншого ще й з метою забезпечення у майбутньому цивільного позову.

Таким чином, слідчий зініціював питання про накладення арешту на майно з тих підстав, які не відповідають обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя враховує вищевикладені норми закону та встановлені судом обставини, зокрема ті, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з порушенням строків, визначених ст. 171 КПК України, тому вважає, що слід відмовити у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 172-173, 369, 371-372 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000096 від 10.05.2015 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1