Корецький районний суд Рівненської області
ВИРОК спр №1-143/10

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 року м.Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: судді - Павловського В.К.

при секретарі Федичканич В.Ю.

з участю прокурора Ніколайчука О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2,жительки с.Гвіздів цьогож ройону Рівненської області, гр-ки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженої, непрацюючої, не судимої, має одну неповнолітню дитину, у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.164 та ст.166 КК України,-

-

встановив:

В період часу з 01.01.09 ОСОБА_1, жителька с.Гвіздів Корецького району Рівненської області, маючи на утримані неповнолітню дитину злісно ухиляється від і утримання останньої та злісно не виконувала обов'язки по догляду за нею, що спричинило тяжкі наслідки, при наступних обставинах: Так, ОСОБА_1 Т.1. являється матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який перебуває на її утриманні, оскільки починаючи з 01.01.09 і по даний час ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», та надбавку на догляд, як непрацююча на дитину інваліда до виповнення останньому 18 років.

За весь період часу, протягом якого виплачується допомога при народженні дитини, ОСОБА_1 отримала від держави грошових коштів на сина на загальну суму 15 388 грн.

Таким чином, починаючи з 01.01.09 ОСОБА_1, по місцю свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, маючи на утриманні неповнолітню дитину, в порушення вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - право неповнолітнього ОСОБА_2 на рівень життя, достатній для його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України,. відповідно до яких, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття - злісно ухилялась від утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, а саме: не забезпечувала його продуктами харчування, коштами на придбання одягу та лікування, а вищезазначені грошові кошти використовувала на власні потреби.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1, по місцю свого проживання в період часу з 2009 по теперішній час маючи на утримані неповнолітню дитину, в порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої батьки забов"язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, злісно не виконувала ці обов'язки, а саме: зловживала спиртними напоями, не створила неповнолітній дитині необхідних побутових умов, не забезпечила її доглядом, харчуванням та лікуванням.

Як наслідок стан здоров'я ОСОБА_2 порушився, а саме: недостатнім і неповноцінним харчуванням, несвоєчасним зверненням за медичною допомогою ОСОБА_2 було набуте захворювання, а саме алопеція (тотальне облисіння по всій голові, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді розладу) здоров'я останнього.

Підсудна ОСОБА_1, в судовому засіданні повністю визнала свою вину в інкримінованих їй злочинах та щиро розкаюється про вчинене у вчиненому і просить суд суворо її не карати.

Потерпілий та його представник допитані в суді факти наведені в матеріалах справи підтвердили, вказавши, що діями підсудна завдано шкоду здоров'ю неповнолітнього .

В зв"язку з визнанням вини підсудною та незапереченням учасниками судового розгляду суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин спраи які ні ким неоспорюються. При цьому судом з"ясовано правильність розуміння підсудною та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності та істинності її позиції, а також роз"яснено їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом підсудної, відповідно до ст.299 КПК України.

Суд вважає, що вказані злочини були скоєні саме підсудною, її причетність до скоєного злочину крім визнання вини доведена доказами які знаходяться в матеріалах справи.

Дії підсудної ОСОБА_1, суд кваліфікує за ст.164 ч.1 та ст. 166 КК України, оскільки вона своїми умисними діями які виразилися у злісному ухиленні від утримання неповнолітньої дитини що перебуває на її утриманні та злісному не виконанні обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Обставиною що пом"якшує покарання для ОСОБА_1, та знижує ступінь тяжкоті вчиненого злочину - є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обтяжуючих вину обставин судом не встановлено.

На підставі повного визнання своєї вини підсудною ОСОБА_1, та матеріалів досудового слідства, об'єктивність та повнота яких учасниками судового розгляду не оспорюється, суд вважає повністю доведеним вину підсудної та факт скоєння нею злочинів.

Обираючи покарання підсудній, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу підсудної та обставини справи.

Згідно ст.12 КК України злочини скоєні підсудною відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Як особа підсудна за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної

відповідальності притягується вперше, покарання їй слід визначити раніше нівчому

протиправному помічана не була, а тому з урахуванням наведеного "в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді обмеження волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України оскільки її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити підписку про невиїзд Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд,

засудив

ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.164 та ст.,166 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.164 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, за ст.166 КК України 3 (три) роки обмеження волі.

У відповідності ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточну міру покарання призначити 3(три) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбуття призначеного покарання із встановленням 2(двох) років іспитового строку та покладсти на неї згідно ст.76 КК України обов'язку періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця роботи та проживання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженій залишити попередній - підписку

про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Корецький районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.