Справа № 297/881/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2015 м. Ужгород
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Воркути Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, одружений, судимий 22.01.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки; 26.12.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 309 ч. 1, 309 ч. 2, 186 ч. 3, ст.ст.70, 71 КК України до остаточно покарання 04(чотири) роки (06) шість місяців позбавлення волі, звільнений із місць позбавлення волі 07.04.2014 року за постановою Боріспільського міського суду від 28.03.2014 року з невідбутим стром 01(один) рік 04(чотири) місяці 13 (тринадцять) днів, засуджений:
- за ч.3 ст. 185 КК України на 03 (три) роки 06 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2011 року шість місяців позбавлення волі, і остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено 04 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 02 (двох) років не вчинить нового злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за виконання експертизи в сумі 1 220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. 48 коп..
Заставу в розмірі 60 900 (шістдесят тисяч дев`ятсот) гривень, внесену згідно квитанції №0.0.354126849.1 від 25.02.2015 року, після набрання вироком законної сили постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_10 (а.к.п. 68).
Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_6 19.09.2014 року, біля 09 год., знаходячись в АДРЕСА_2 , за допомогою розвідного ключа зламав циліндровий механізм врізного замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , проник всередину квартири, звідки із приміщення вітальної кімнати, а саме із шафи, таємно викрав гроші в сумі 20 000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор Берегівської міжрайонної прокуратури, не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичної кваліфікації діянь обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок та призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом складання, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 26.12.2011 року шість місяців позбавлення волі й остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити чотири роки позбавлення волі. Свої доводи прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання обвинуваченому судом хоч, і констатовано, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак безпідставно зроблено висновок про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства з наданням йому іспитового строку. Крім того, на думку прокурора, судом не враховано що обвинувачений повторно притягується до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення злочинів майнового характеру, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став. З огляду на це, уважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України, належним чином не мотивоване, є передчасним та постановлене без урахування конкретних обставин провадження, тому вирок щодо нього підлягає скасуванню в частині призначеного йому покарання з постановленням нового вироку.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду в частині призначення покарання скасувати через м`якість покарання в наслідок безпідставного застосування вимог ст. 75 КК України, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та поданого захисником обвинуваченого заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши, характеризуючи дані щодо обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину , передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів. Діяння ОСОБА_6 за ч. 3 ст.185 КК України кваліфіковано правильно.
Згідно п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення від відбування покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування й судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Наведені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуюються.
Разом із тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_6 не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та не в повній мірі враховано всі обставини справи, що призвело до призначення покарання , яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст. 12 КК) , а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст. 65 КК України, згідно якої, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом , хоч і зазначено про скоєння ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких, у відповідності до ст.12 КК України, протягом не відбутої частини покарання після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак не враховано, що обвинувачений, повністю, не відбувши попереднє покарання, повторно притягається до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.
Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого звільнення з випробуванням, а лише послався на його щире каяття, позитивну характеристику з місця проживання та добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, при цьому, не давши належної оцінки іншим даним про особу обвинуваченого, наявним у матеріалах провадження.
Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок у частині призначення покарання підлягає скасуванню.
У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, розкаявся.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, є молодим за віком, наявність обставин, що пом`якшують покарання: повне визнання засудженим вини у вчиненні злочину , його щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог , якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли , суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З урахуванням положень ч.2 ст. 404 КПК України, за наявності наведених пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , суд приходить до переконання про можливість застосування щодо нього ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого основного виду покарання не зазначеного в санкції статті , а саме у виді обмеження волі строком три роки , що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Ураховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного та його ставлення до вчиненого, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 є особою суспільно-небезпечною і його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства .
Згідно ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом не відбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст. 71 КК України остаточне покарання у всіх випадках повинно бути більшим від покарання , призначеного за новим вироком , і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Одночасно апеляційний суд ураховує, що хоча, складання здійснюється шляхом приєднання невідбутої частини покарання до знову призначеного, проте межі такого складання визначаються за більш суворим видом покарання, незалежно від того, за яким вироком - попереднім чи знову ухваленим призначений більш суворий вид покарання. Ця вимога випливає із ч.1 ст. 72 КК України, відповідно до якої при складанні різних видів покарань за сукупністю злочинів або вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий.
З матеріалів провадження вбачається (а.к.п .45-58), що ОСОБА_6 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2011 року був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 та ч.3 ст.186 КК України і у відповідності до ст.ст.70, 71 КК України остаточно до відбуття йому було призначено покарання у виді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі. Постановою Бориспільського міського суду Київської області від 28.03.2014 року засуджений був умовно-достроково звільнений від відбування покарання (а.к.п. 69 ) з не відбутою частиною покарання у виді 1 року 4 місяців 13 днів.
Злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України ним вчинено 19.09.2014 року, тобто під час строку умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України , апеляційний суд ,-
апеляційну скаргу прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури - задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.06.2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 03 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України шляхом часткового складання до покарання, призначеного за даним вироком ОСОБА_6 частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 26.12.2011 року, і за сукупністю вироків остаточно до відбування призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 07 (сім) місяців позбавлення волі.

Заставу в розмірі 60 900 (шістдесят тисяч дев`ятсот ) грн., внесену згідно квитанції № 0.0.354126849.1 від 25.02.2015 року після приведення вироку до виконання повернути заставодавцю - ОСОБА_10 .

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання .

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання перебування під вартою з 11.02.2015 року по 25.02.2015 року.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: