Справа № 1/2501/185/2012 Головуючий у 1 інстанції Пархоменко П.І.
Провадження № 11/2590/736/2012
Категорія - ст. 191 ч. 3 КК
П О С Т А Н О В А

01 листопада 2012 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді судової палати в кримінальних справах ОСОБА_1

С.В.,

з участю:

прокурора Шваб Л .В.,

засудженого ОСОБА_2,

при попередньому розгляді кримінальної справи за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2012 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.191 КК України до двох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю повязаною з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк один рік; за ч. 3 ст.191 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю повязаною з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк два роки; за ч. 1 ст. 209 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю повязаною з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк один рік з конфіскацією коштів одержаних злочинним шляхом; за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 КК України, ОСОБА_2 звільнено від покарання по ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з закінченням строків давності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_2 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю повязаною з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно господарських обовязків на строк два роки з конфіскацією коштів одержаних злочинним шляхом.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено обовязки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично зявлятись для реєстрації. Відповідно до ст. 77 КК України додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не застосовувати.

Не погодившись з вказаним вироком, прокурор що приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію.

В апеляції прокурор, стверджуючи що він не оспорює фактичні обставини справи, вважає що судом неправильно кваліфіковано дії засудженого за ст. 209 ч. 1 КК України. Посилаючись на п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 15.04.2005 року „Про практику застосування судами законодавства про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів , одержаних злочинним шляхом" , та відповідно до абзацу четвертого ст. 1, ст. 2 Закону України №249-ІV та диспозиції ч. 1 ст. 209 КК України , прокурор що приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції , вважає що згідно матеріалів справи ОСОБА_2 не мав умислу на легалізацію коштів які він здобув, внаслідок скоєння злочину передбаченого ст. 191 КК України, а лише використав їх на погашення кредиту.

Просить вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2012 року, змінити, в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 209 КК України - скасувати , вважати його засудженим за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити від відбування покарання, за ч.2 ст.191 КК України до двох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк один рік; за ч. 3 ст.191 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк два роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити покарання остаточно в виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк два роки. Застосувати ст. 75 КК України, звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік.

Прокурор в суді апеляційної інстанції вважала що апеляція прокурора який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції не відповідає вимогам Закону, тому не може бути прийняти до апеляційного розгляду та підлягає поверненню до суду першої інстанції

Засуджений при вирішенні питання про прийняття апеляції до розгляду послався на розсуд суду.

Дослідивши текст апеляції та матеріали кримінальної справи, заслухавши думку прокурора та засудженого, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд прийняв апеляцію, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК України.

Так, з вироку та протоколу судового засідання вбачається, що розгляд справи проходив, з ініціативи прокурора, за правилами ч. 3 ст. 299 КПК України, оскільки підсудний повністю визнав свою вину. В ході розгляду справи, суд зясовував у підсудного та інших учасників процесу чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин, а також розяснив наслідки розгляду справи в скороченому порядку, обмежився лише допитом підсудного та вивченням матеріалів, які його характеризують.

З протоколу судового засідання видно, що учасниками процесу , після розяснення судом наслідків розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України, і те, що вони в такому випадку будуть позбавлені можливості в апеляційному порядку оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджувались судом, будь - яких заперечень не виказувалось та клопотань щодо необхідності дослідження доказів по справі в повному обсязі не заявлялось, відсутні також дані щодо заперечення прокурором кваліфікації дій підсудного за ст. 209 ч. 1 КК України.

Доводи апеляції прокурора що він не оспорює фактичні обставини справи не заслуговують на увагу, оскільки кваліфікація дій засудженого за всіма статтями інкримінованих йому злочинів повязана з викладеними в вироку фактичними обставинами їх скоєння викладеного в обвинувачені, та повністю підтриманого прокурором в судовому засіданні в тому числі і за ст. 209 ч. 1 КК України з пропозицією призначення за вказаною статтею покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк один рік з конфіскацією майна.

Незважаючи на це, в своїй апеляції прокурор що приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції оскаржує фактичні обставини справи, зокрема причетність та винність засудженого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, тоді як згідно ч. 3 ст. 299 КПК України, він вправі оскаржувати лише міру призначеного йому покарання.

Крім того, апеляція прокурора ставить під сумнів його позицію щодо підтримання обвинувачення в суді першої інстанції в повному обсязі та розуміння останнім суті ст. 299 ч. 3 КПК України , до того ж в порушення ч. 2 ст. 350 КПК України, апеляція прокурора не містить посилань на відповідні 3 аркуші справи щодо даних, які на думку прокурора, спростовують правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 209 КК України.

Окрім того ставлячи питання про скасування вироку в частині засудження за ст. 209 ч. 1 КК України , прокурор не зазначив підстави закриття справи з посиланням на норми Закону. Також прохання прокурора в апеляції щодо призначення засудженому додаткового покарання за ст.ст. 191 ч. 2, 191 ч. 3 та за ч. 1 ст. 70 КК України, містить вимогу щодо позбавлення права обіймати посади повязані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк два роки. В той же час суд призначив засудженому додаткове покарання в виді позбавлення права обіймати посади чи займатись діяльністю повязаною з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських обовязків на строк два роки з конфіскацією коштів одержаних злочинним шляхом. Однак зазначене прохання в апеляції ніяким чином прокурором не вмотивовано.

За таких обставин, коли апеляція прокурора не відповідає вимогам ст. 350 КПК України, вона не може бути розглянута по суті апеляційним судом, а кримінальна справа у відповідності до ст. 359 КПК України підлягає поверненню в місцевий суд.

На підставі викладеного, керуючись ст. 359 КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2012 року, повернути суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття апеляції прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції в порядку ст. 352 КПК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1