Святошинський районний суд м. Києва
пр. № 1-кп/759/988/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010818 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської обл., українця, громадянина України, номер картки фізичної особи платника податків невідомий, який здобув середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 20.10.2015 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , інші учасники провадження: - потерпілий ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_3 31.10.2015 приблизно о 19 год. 20 хв., знаходячись біля торгового кіоску «Мобільні телефони та аксесуари» ФОП « ОСОБА_6 », який розташований у підземному переході станції метро «Житомирська» у м. Києві, помітив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , яка здійснювала реалізацію мобільних телефонів у вищевказаному торгівельному кіоску. З метою особистого незаконного збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 вирішив повторно, відкрито викрасти мобільний телефон у останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , підійшовши до ОСОБА_7 спереду та під приводом наміру купити мобільний телефон марки «Lenovo 616», вартістю 2499 грн 00 коп., взяв його у руки та, не розрахувавшись за вказаний телефон, побіг у напрямку вул. Кричевського, де був затриманий прохожими громадянами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, вказавши на час, місце, спосіб і мету його вчинення та показав, що 31.10.2015 приблизно о 19 год. 00 хв. він проходив повз торговельний кіоск «Мобільні телефони та аксесуари» ФОП « ОСОБА_6 », який розташований у підземному переході станції метро «Житомирська» у м. Києві та вирішив викрасти мобільний телефон з метою особистого збагачення та вирішення власних проблем. Він підійшов до кіоску і, під приводом купити мобільний телефон, попросив жінку-продавця показати йому мобільний телефон «Lenovo 616», вартістю 2499 грн 00 коп. Після того, як він взяв даний мобільний телефон у руки він, не розрахувавшись за нього, побіг у напрямку вул. Кричевського у м. Києві. Однак, незабаром був затриманий працівниками міліції. Також показав, що він викрав даний мобільний телефон, оскільки він був найдорожчий.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, не прибув. Через прокурора подав заяву про розгляд даного кримінального провадження за його відсутності, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має.
За таких обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, які вважали за можливе за відсутності потерпілого ОСОБА_5 з`ясувати всі обставини даного кримінального провадження під час судового розгляду, приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності вказаної особи.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження прокурор, не оспорюють всі обставини даного кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, а тому його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.

Органи досудового розслідування обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України визнали вчинення злочину повторно.
Разом з тим, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Враховуючи наведене, суд виключає з обвинувачення вказану обставину як обтяжуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким; обставину, яка пом`якшує його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, не працює, пільгами не користується, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, також не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше судимий за вчинення злочину проти власності та вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 України в межах санкції вказаної частини ст. 186 КК України, а саме у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, його виправлення і перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2015 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України він був звільнений від відбування порання з випробуванням, іспитовим строком на 2 роки.
За таких обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Процесуальні витрати відсутні.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного Святошинським районним судом м. Києва від 20.10.2015, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) місяців.
Призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 год. 30 хв. 31 жовтня 2015 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Lenovo А616» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ), який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , - залишити у належного власника (законного володільця) ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1