Ухвала іменем україни 21 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року, якою вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року змінено і пом'якшено покарання щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Балта Одеської області, жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та в невстановленому місці незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який незаконно зберігав при собі.

Так, 14 травня 2014 року близько 15 год. 30 хв., в ході проведення оперативної закупки, ОСОБА_1 незаконно перевіз вказаний наркотичний засіб 1, 26 грама (в перерахунку на суху речовину) в автомобілі марки "ВАЗ 21130" від будинку АДРЕСА_2 до АДРЕСА_3, де незаконно її збув за 100 грн. особі на ім'я ОСОБА_2 (анкетні дані легендовані). Згідно висновку судової експертизи №246/246 від 16.05.2014 року дана речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс.

Крім того, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та в невстановленому місці, повторно, засуджений незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфітамін, яку незаконно зберігав при собі. В ході проведення оперативної закупки, ОСОБА_1 10 червня 2014 року близько 19 год. 30 хв., незаконно перевіз вказану психотропну речовину в автомобілі марки "ВАЗ 21130" з вул. Глушець до вул. Конякіна м. Луцька, де незаконно її збув за 150 грн. особі на ім'я ОСОБА_2 Згідно висновку судової експертизи №0292/0292 від 11.06.2014року вилучена у ОСОБА_3 речовина містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфітамін, масою 0,0365 грама.

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 27 лютого 2015 року, частково задовольнивши апеляційну скаргу засудженого, змінив вирок місцевого суду в частині призначення покарання й постановив вважати засудженим ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.

У касаційній скарзі засуджений не оспорюючи правильності кваліфікації його дій та доведеності вини, ставить вимогу про пом'якшення призначеного йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України. Указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України та вважає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою врахував усі дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання та застосував лише положення ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З мотивувальної частини вироку слідує, що призначаючи покарання ОСОБА_1 місцевий суд урахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу належить до категорії тяжких, особу винного, котрий вину визнав, у вчиненому розкаявся, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, однак в силу ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості.

Апеляційний суд, додатково враховуючи, що ОСОБА_1 бажає стати на шлях виправлення, його стан здоров'я - хворіє на гепатит «С», незначний розмір збутої наркотичної речовини, та визнав дані обставини виключними, призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, застосувавши у відношенні ОСОБА_1 дію ст. 69 КК України, не знайшовши при цьому підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Також суд апеляційної інстанції дотримуючись вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання, у тому числі й ті, на які посилаються засуджений у скарзі, і тому визначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України

Доводи засудженого про незастосування ст. 75 КК України щодо нього не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання, а й з урахуванням особи винного, що було враховано судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення.

Отже, апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, а призначене засудженому ОСОБА_1 покарання відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року, якою вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року змінено і пом'якшено покарання щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6