Справа №11-817/11 20.12.2011 20.12.2011 20.11.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-817/11 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.307 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2011 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Гребенюк В.І.

суддів: Міняйло М.П., Рудяка А.В.

за участю прокурора: Іванова А.О.

захисника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2011 року, яким

ОСОБА_6, 12 січня 1977 року

народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше судимий: 16 січня 2002 року Заводським районним судом м. Миколаєва по ст. ст.185 ч.3, 186 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі; 11 квітня 2005 року Заводським районним судом м. Миколаєва по ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі, 14.04.2008 року звільнений з місць відбування покарання умовно-достроково на 11 місяців 8 днів,

засуджений:

-по ч.1 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

-по ч.2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області 1054 грн. 80 коп. за проведення хімічної експертизи.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за таких обставин.

ОСОБА_6 в квітні 2011 року двічі у невстановлений в ході досудового слідства час та місці, у невстановленої особи придбав з метою подальшого збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежений метадон у різній кількості масою чистої речовини 0,0246 та 0,0336 грам.

16 квітня 2011 року близько 08 години 15 хвилин біля входу в готель «Україна», розташованого за адресою: м. Миколаєві, проспект Леніна, буд. 73, незаконно збув шляхом продажу ОСОБА_7 наркотичний засіб, обіг якого обмежений метадон, масою чистої речовини 0,0246 грам, за грошову винагороду в сумі 70 грн. В той же день ОСОБА_7 вказаний наркотичний засіб добровільно видала співробітникам міліції.

27 квітня 2011 року близько 8 годин ОСОБА_6, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежений, загальною масою чистої речовини, не менше 0,0336 грам, незаконно перевіз на громадському транспорті на перехрестя вул. Чкалова та вул. Рюміна в м. Миколаєві, де повторно, незаконно збув шляхом продажу ОСОБА_7 наркотичний засіб обіг якого обмежений метадон, масою чистої речовини 0,025 грам за грошову винагороду в сумі 60 грн., а наркотичний засіб, обіг якого обмежений метадон, масою чистої речовини 0,0086 грам залишив незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту. В той же день ОСОБА_7 вказаний наркотичний засіб та 10 гривен, які вона не використала при придбанні наркотичного засобу добровільно видала співробітникам міліції.

В той же день, після незаконного збуту ОСОБА_7 наркотичного засобу ОСОБА_6, продовжуючи незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежений метадон, масою чистої речовини 0,0086 грам, попрямував пішки по вул. Рюміна в

м. Миколаєві, де і був затриманий співробітниками міліції і у нього було вилучено вказану речовину.

В апеляціях захисник засудженого ОСОБА_5 та засуджений

ОСОБА_6 просять вирок суду змінити, постановити новий вирок, застосувавши по сукупності злочинів ст. 69 та ст.75 КК України, звільнити його від покарання з іспитовим строком.

Зазначають, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції не прийняті до уваги всі помякшуючі покарання обставини, а також дані про його особу. Зокрема, знаходження на його утриманні неповнолітньої дочки, незадовільний стан здоровя, визнання ним вини, щире каяття, сукупність яких дає підстави для призначення йому покарання з застосуванням ст.69 КК України.

На думку апелянтів, суд безпідставно не прийняв до уваги, що предметом збуту є наркотичні засоби, обіг яких допускається з відповідним обмеженням, в малій кількості в масі чистої речовини - двох пігулок ( саме за придбання та збут вказаної кількості наркотичних засобів ОСОБА_6 було засуджено), що не могло спричинити значної шкоди громадським інтересам та суттєво знижує характер і ступінь громадської безпеки скоєного засудженим.

Також зазначають, що злочин засудженим було скоєно не по внутрішньому переконанню та з власної ініціативи, а на прохання його знайомої ОСОБА_7, яка фактично явилась підбурювачем злочину, а також не з корисливих спонукань та без мети наживи, оскільки виручених від збуту 130 гривен вистачало тільки на придбання деяких предметів.

На думку ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5, суд першої інстанції залишив без належної уваги ту обставину, що засуджений з 27.04.2011 року тримається під вартою, за цей час в нього була можливість дати належну негативну оцінку скоєному злочину та розкаятися в скоєному, що проявилось в повному визнанні своєї вини на стадії судового розгляду, що є підставою для застосування до нього ст.75 КК України.

В запереченнях на апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить апеляції захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим.

Зазначає, що при постановленні вироку суд врахував те, що засуджений визнав вину повністю, на час вчинення злочину не працював, його негативну характеристику за місцем проживання, стан здоровя , а також ті обставини, що ОСОБА_6, вже маючи судимість за умисний тяжкий злочин, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляцію без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідженими в судовому засіданні доказами вина засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, доказана і не заперечується апелянтом, як і не заперечується кваліфікація його дій за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України.

Що стосується покарання, то воно засудженому ОСОБА_6 призначено з дотриманням ст.ст. 65-67 КК України, тобто з урахуванням ступеня тяжкості скоєного, даних про особу винного та обставин, що помякшують покарання, у тому числі і тих, на які посилаються апелянти.

Суд першої інстанції вмотивував своє рішення, чому призначене покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи в апеляції засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_6 вимог ст.69 КК України по сукупності злочинів є безпідставними виходячи з наступного.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю злочинів.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами і доповненнями), застосування положень ст.69 КК України щодо покарання (як основного так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів є неприпустимим.

Твердження апелянтів про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги, що предметом збуту є наркотичні засоби, обіг яких допускається в малій кількості, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26 квітня 2002 р. (із змінами і доповненнями), відповідальність за збут наркотичних засобів і психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів настає незалежно від їх розміру.

Не має підстав і для застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України, оскільки наведені захисником в апеляції обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення конкретного строку покарання.

Тому підстав для зміни вироку, про що порушено питання засудженого та його захисника та помякшення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.. 365, 366 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2011 року відносно ОСОБА_6 без змін .

Головуюча:

Судді: