Дата документу Справа № 330/709/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1356/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.249 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сторожів Корецького району Рівненської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нові Куконешти, Єдинецького району, Республіки Молдова, зареєстрований в Республіці Молдова, Єдинецький р-н, с. Нові Куконешти, мешкає за адресою: АДРЕСА_3

визнано винними і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано винними в тому, що вони 25.03.2015 року приблизно о 05.00 год. діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою між собою, знаходячись у човні «Бакай» з реєстраційним номером НОМЕР_1 в акваторії Азовського моря навпроти бази відпочинку «Надія» по вул. Коса Федотова, 108 в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, не маючи дозвільних документів на вилов риби за допомогою заздалегідь приготовлених заборонених знарядь лову двох зяберних сітей здійснили незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме: 462 екземплярів риби бичка-кругляка та 88 екземплярів бичка мартовика, внаслідок чого завдали рибному господарству України істотну шкоду на загальну суму 26268 гривень.

Дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.249 КК, як незаконне зайняття рибним промислом, яким заподіяно істотної шкоди.

Їм призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання речових доказів. Двоє зяберних сітей для вилову риби вирішено знищити. 550 голів риби «бичок» конфісковано у дохід держави.

Плавзасіб «Бакай» ЗА 1613 К, який нібито належить ОСОБА_9 , передано останній за належністю.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи обставин справи, доведеності винуватості обвинувачених, кваліфікації їх дій, виду і розміру призначеного основного покарання та звільнення обвинувачених на підставі ст.75 КК від його відбування, ставить питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання і вирішення питання про речові докази у справі в спосіб їх конфіскації.

Прокурор зазначає, що санкцією ч.1 ст.249 КК передбачена конфіскація знарядь лову і засобів промислу та всього добутого. Тому на переконання обвинувачення суд питання щодо вилучених у обвинувачених двох зяберних сітей для вилову риби, 550 голів риби «бичок» та плавзасіб «Бакай» ЗА1613К мав вирішувати не як питання речових доказів відповідно до абз 8 п.2 ч.4 ст.374 КПК, а як питання виконання припису санкції ч.1 ст.249 КК, за якою обвинувачених визнано винними, відповідно до якого суд мав застосувати спеціальну конфіскацію знарядь і засобів промислу та всього добутого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який частково підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, вважаючи за необхідне скасувати вирок суду з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так, суд, складаючи резулятивну частину вироку зазначив, що плавзасіб «Бакай» ЗА1613К, який належить ОСОБА_9 , передати останній за належністю. При цьому рішення щодо вказаного майна приймалось судом, як питання речових доказів відповідно до абзацу 8 п.2 ч.4 ст.374 КПК. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 249 КК, за якою обвинувачених визнано винуватими, передбачає покарання у виді штрафу від 100 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого.

Передбачена санкцією статті конфіскація в даному випадку не відноситься до окремого виду додаткового покарання, передбаченого ст.59 КК, а є спеціальною конфіскацією, яка не є видом кримінального покарання і тому не передбачена в їх переліку, встановленому у ст.51 КК.

Спеціальна конфіскація як особливий захід примусового характеру розповсюджується на предмети, що визнані речовими доказами за справою (ст. 98 КПК) і застосовується на підставі ч.9 ст.100 КПК. При цьому пункт 1 ч.9 ст.100 КПК передбачає можливість незастосування спеціальної конфіскації у випадку, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Проте спеціальна конфіскація може бути застосована судом не тільки за ст.100 КПК, бо вона передбачена більше ніж у 60-ти санкціях статей Особливої частини КК, в тому числі й в ст.249 КК. Тому суд мав ураховувати, що як у тих випадках, коли питання про спеціальну конфіскацію вирішується у порядку ст.100 КПК, так і в тих, коли цей захід примусового характеру передбачений в санкції ч.1 ст.249 КК, його застосування є обов`язковим і не залежить від того, який вид основного чи додаткового покарання призначається засудженому вироком, а також незалежно від того чи було особу звільнено від призначеного покарання на підставі ст.75 КК. (абз. 4 п. 19 ППВСУ від 24 жовтня 2003 р.)

Суд першої інстанції наведеним вимогам закону жодної уваги не приділив. Питання застосування чи незастосування спеціальної конфіскації, передбаченої санкцією ч.1 ст.249 КК, ним не вирішувалось.

В апеляційному порядку даний недолік не може бути усунутий, оскільки у випадку задоволення апеляційної скарги прокурора, тим самим, може бути вирішено питання про права особи, яка не залучалась до участі у провадженні.

Так, районний суд зазначив у вироку, що «плавзасіб «Бакай» ЗА1613К належить ОСОБА_9 , а тому човен конфіскації не підлягає». Проте суд не перевірив чи дійсно вказаний плавзасіб належить вказаній особі на праві власності. Жодних підтверджуючих документів з цього приводу матеріали кримінального провадження у собі не містять. ОСОБА_9 з цього приводу в суді не допитувалась і доказів приналежності їй човна, який був засобом незаконного промислу, не надавала.

Отже, на переконання судової колегії районним судом під час судового розгляду в цій частині було допущено істотну неповноту, яка не може бути усунута під час апеляційного розгляду. Така істотна неповнота позбавляє можливості суд апеляційної інстанції усунути недоліки судового рішення допущені районним судом під час ухвалення вироку.

В зв`язку з чим, вирок районного суду не можна визнати законним і обґрунтованим. Він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Під час нового розгляду суду належить усунути наведені недоліки судового рішення, встановити обставини, що мають значення для вирішення справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4