Кримінальне провадження
№ 1-кп/337/361/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

перекладачів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, освіта вища, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 22.11.2011 року Сакським міскрайонним судом АР Крим за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 19.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України „Про амністію у 2014 році», у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, освіта вища, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.2 КК України

в с т а н о в и в :

28.11. 2014 року, о 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, через незачинені водійські двері, проник до кабіни автомобіля марки ГАРЗ ПБ-1У, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку № 6 по бул. Будівельників у м. Запоріжжі, звідки таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме: чоловічу барсетку, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1100 грн. В цей же час ОСОБА_12 , діючи узгоджено з ОСОБА_11 , залишився неподалік від вказаного автомобіля та слідкував за тим, щоб незаконні дії останнього не були виявлені сторонніми особами.

Однак, в момент таємного викрадення майна ОСОБА_6 , вказані протиправні дії ОСОБА_13 були помічені потерпілим ОСОБА_6 , який одразу вжив заходів для затримання останнього, а ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , розуміючи, що їх незаконні дії викриті потерпілим, з метою уникнення затримання та подальшого відкритого заволодіння майном ОСОБА_6 , підійшов з заду до потерпілого та наніс йому удар кулаком руки в область потиличної області голови, від якого ОСОБА_6 впав на землю, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи з корисливих мотивів та узгоджено між собою, нанесли йому не менш як десять ударів ногами в область голови, а саме завдали тілесні ушкодження у вигляді синців в лопаточній області, в області правої кисті, саднів на верхній губі праворуч, в потиличній області зліва, які згідно висновку експерта № 5024 від 02.12.2014 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого, подолавши опір потерпілого, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 безперешкодно зникли з місця скоєння злочину на автомобілі Ауді А-4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тим самим відкрито заволодівши вищевказаним майном потерпілого.

Крім того, 28.11. 2014 року о 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, залишився неподалік від автомобіля марки «ГАРЗ ПБ-1У», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку № 6 по бул. Будівельників в м. Запоріжжя слідкував за тим, щоб незаконні дії ОСОБА_11 не були виявлені сторонніми особами, коли в той же час ОСОБА_11 , діючи узгоджено із ОСОБА_12 , який через незачинені водійські двері, проник до кабіни вказаного автомобіля, звідки таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме: чоловічу барсетку, яка для потерпілого матеріальної шкоди не представляє, в якій знаходились гроші в сумі 1100 гривень.

Однак, в момент таємного викрадення майна ОСОБА_6 , вказані протиправні дії ОСОБА_13 були помічені потерпілим, який одразу вжив заходів до затримання останнього, а ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , розуміючи, що їх незаконні дії викриті потерпілим, з метою уникнення затримання та подальшого відкритого заволодіння майном ОСОБА_6 , підійшов з заду до потерпілого та наніс йому удар кулаком руки в область потиличної області голови, від якого ОСОБА_6 впав на землю, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи з корисливих мотивів та узгоджено між собою, нанесли йому не менш як десять ударів ногами в область голови, а саме завдали тілесні ушкодження у вигляді синців в лопаточній області, в області правої кисті, саднів на верхній губі праворуч, в потиличній області зліва, що згідно висновку експерта № 5024 від 02.12.2014 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого, подолавши опір потерпілого, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 безперешкодно зникли з місця скоєння злочину на автомобілі «Ауді А-4», реєстраційний номери НОМЕР_2 , тим самим відкрито заволодівши вищевказаним майном потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю. Суду пояснив, що 28.11.2014 року він автомобілем, заїхав у м.Запоріжжя із сторони нікопольського повороту, коли побачив автомобіль, який був припаркований, та був схожий на автомобіль його знайомого. Він зупинився та підійшов до автомобіля, який стояв, відчинив двері водія та побачив, що у салоні автомобіля нікого не було. Біля сидіння водія, на полу, він побачив сумку, яка була схожа на таку, у якій зберігають ключі для ремонту автомобіля. Оскільки його автомобіль потребував ремонту, він, шукаючи ключ на 16 для усунення його неполадок, взяв сумку. Коли зачиняв двері водія, почув питання про те, що він там робить. Він відповів, що помилився і після цього між ними виникла потасовка, вони тримаючи один другого штовхалися, потім почали обоє битися. Потерпілий впав, але чи від його ударів чи ні, сказати не може, бо було зимно і слизько на вулиці. Після того, як потерпілий впав, він його вдарив один раз у живіт кулаком руки, нахилившись до потерпілого. До них підбіг ОСОБА_8 та їх розняв, потерпілого не бив. У процесі бійки він сумку викинув. Вину визнає у тому, що забрав з автомобіля сумку, бив потерпілого. Він добре ознайомився з обвинувальним актом, усе в ньому викладено вірно, час, місце, обставини, він повністю підтверджує. Через те, що з часу скоєння ним кримінального правопорушення пройшло багато часу, можливо щось не дуже пам`ятає. У скоєному розкаюється.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні злочину визнав повністю. Суду пояснив, що 28.11.2014 року він на автомобілі, разом з ОСОБА_11 заїхали у м.Запоріжжя зі сторони нікопольського повороту. Автомобіль ОСОБА_14 потребував ремонту, треба було ключі. ОСОБА_7 зупинив автомобіль і кудись пішов. Він отримував обвинувальний акт, з ним ознайомився, усі обставини, які вказані в обвинувальному акті, вказані вірно. Він повністю підтверджує пояснення ОСОБА_15 . При цьому пояснив, що він з автомобіля побачив бійку, підійшов до потерпілого і ОСОБА_16 , потерпілого він вдарив один раз, мав намір їх розняти, бо злякався за ОСОБА_17 , потерпілий більшої статури ніж ОСОБА_18 . Коли рознімав їх, можливо вдарив потерпілого, від чого потерпілий впав, але точно сказати не може. Проти пояснень потерпілого не заперечує, їх повністю підтверджує. У скоєному розкаюється.

Крім визнання вини обвинуваченими, їх вина підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_6 про те, що 28.11.2014 року, приблизно о 9-10 годині ранку, він з напарником розвозили на автомобілі товар - кондитерські вироби. Вони автомобілем під`їхали до магазину по бул. Будівельників у м.Запоріжжі, де напарник взяв товар і поніс, а він залишився у задній частині автомобіля- грузовій частині. У цей час він почув, що в автомобіль хтось проник, бо відчинилися водійські двері. Він вискочив з автомобіля, підбіг до водійської двері, яка була трохи відчинена та побачив, що у самому салоні автомобіля зі сторони пасажирських дверей знаходиться чоловік, у дзеркало було видно, що чоловік щось шукав. Він оббіг автомобіль, підбіг до дверей, відчинив їх і запитав про те, що чоловік робить в автомобілі. Чоловік сказав, що він помилився Він схватив чоловіка за курточку, вони стояли один напроти іншого, тому чоловіка він дуже добре роздивився, це був ОСОБА_11 . Він тримав ОСОБА_7 за курточку, коли почув шум ззаду і в цей час його вдарили чи сильно штовхнули, він не зрозумів, бо від цього впав на землю. Після цього, коли він лежав на землі, цього почали бити ногами, нанесли кілька ударів, удари з різних боків по різним частинам тіла, здебільшого по спині та голові, било два чоловіки. Коли перестали бити, чоловіки пішли, він піднявся. У цей час чоловік, який виглядав з вікна житлового будинку вказав йому на автомобіль, що чоловіки сіли у цей автомобіль і щоб він запам`ятав номер автомобіля. Він номер запам`ятав та викликав міліцію. З автомобіля пропала сумка у якій знаходилися гроші у сумі 1100 грн. Сумка в автомобілі стояла між сидіннями на полу. Куди дів сумку ОСОБА_7 він не бачив, завдану шкоду відшкодувала дружина ОСОБА_19 . У результаті побиття він отримав легкі тілесні ушкодження. Він пробачив обвинувачених, можливо вони помилилися, просить призначити їм покарання без позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 від забезпечення явки та допиту у судовому засіданні свідків, відповідно до ст. 23 КПК України, відмовилася.

Інші докази по справі судом не досліджувалися.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У матеріалах кримінального провадження наявний вирок Сакського міськрайсуду АР Крим від 22.11.2011 року, з якого вбачається, що вказаним вироком було засуджено ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Зугдіді, Грузія за ст.185 ч.3 КК України до трьох років позбавлення волі ( а.с.76-82).

Також наявна копія ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 19.06.2014 року про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Сакського міського районного суду АР Крим від 22.11.2011 року засудженого за ст. 185 ч.3 КК України ОСОБА_20 , відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», але в ухвалі вказано, що звільнено ОСОБА_21 від відбуття покарання, засудженого за ст. 309 ч.2, 310 ч.2 КК України. На запит суду, у тому числі і прохання щодо роз`яснення ухвали суду у частині того, за якою статтею був засуджений ОСОБА_21 , роз`яснень суд не отримав.

У судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що він не був раніше засуджений Сакським міськрайсудом АР Крим та не відбував покарання у Дзержинській виправній колонії Донецької області. На довідці Джержинської ВК ( а.с. 162) зображено чоловіка, але це не він на фото.

Доводи обвинуваченого у частині того, що він раніше засуджений не був, спростовуються вищевказаними матеріалами кримінального провадження: листом Дзержинської виправної колонії від 28.05.2015 року з якого вбачається, що у Дзержинській виправній колонії ( № 2) Донецької області відбував міру покарання за вироком Сакського районного суду АР Крим від 22.11.2011 року за ст.. 185 ч.3 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був звільнений 27.06.2014 року на підставі ухвали Дзержинського міського суду від 19.06.2014 року згідно ст.. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року, вибув за адресою: АДРЕСА_4 , яка також має фото засудженого ( а.с. 162); копією вироку Сакського міськрайсуду АР Крим від 22.11.2011 року, копією ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 19.06.2014 року про звільнення ОСОБА_7 від відбуття покарання за вироком Сакського міськрайсуду АР Крим від 22.11.2011 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» ( а.с. 76-82, 83 ).

Різниця у написанні прізвища ОСОБА_22 як пояснив у судовому засіданні перекладач ОСОБА_9 , обмовлена перекладом прізвища з грузинської мови на українську та діалектом, на якому розмовляють у різних частинах Грузії.

Як вбачається, в обвинувальному акті ( а.с.3-6) вказано ОСОБА_11 , а у вироку Сакського міськрайсуду АР Крим від 22.11.2011 року- ОСОБА_23 .

За клопотанням прокурора, який брав участь у розгляді справи, суд зобов`язав ОСОБА_7 надати у судове засідання паспорт громадянина Грузії чи будь-який інший документ, ОСОБА_7 паспорт суду не надав, пояснюючи його відсутність.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що вироком Сакського міськрайсуду АР Крим від 22.11.2011 року було засуджено саме

ОСОБА_24 якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, повне визнання вини, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше був засуджений за скоєння корисливого злочину, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, також враховує повне відшкодування потерпілому завданої матеріальної шкоди, думку потерпілого ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому покарання, який просить призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких.

Роль кожного із вказаних осіб у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, яка є очевидною і встановленою.

Враховуючи роль кожного із учасників скоєного кримінального правопорушення, а також співрозмірність покарань, суд вважає, що з урахуванням ролей кожного при вчиненні злочину і покарання яке буде призначено судом обвинуваченому ОСОБА_11 , має бути законним, справедливим, обґрунтованим, співрозмірним та індивідуальним. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Враховуючи вищенаведене, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому міри та виду покарання, який просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи пом`якшуючі обставини, суд приходить до переконання, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_25 і запобігання вчинення нових злочинів, є покарання в межах санкції ст. 186 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_12 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 суд кваліфікує за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини обвинуваченим.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше засуджений не був, відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду, думку потерпілого, який просить суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, сімейний стан- на утриманні має двох неповнолітніх дітей, тому, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 186 ч.2 КК України, із застосовуванням ст. 75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_26 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без повідомлення органів кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_25 у вигляді позбавлення волі, тримання під вартою з 29.11.2014 року по 05.02.2015 року, з урахуванням вимог частини п`ятої ст. 72 КК України.

Визнати винуватим ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без повідомлення органів кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Зарахувати ОСОБА_12 у строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, тримання під вартою з 28.11.2014 року по 05.02.2015 року, з урахуванням вимог частини п`ятої ст. 72 КК України.

Речові докази по справі: чоловічу куртку чорного кольору EA7 Emporio Armani», металеву фомку, рукавички чорного кольору DOLONI auto, барсетку чорну, бінокль чорного кольору, ніж канцелярський сірого кольору, розчіску чорну Shine professional, запальничку білого кольору APPLE, запальничку Запальничка М-01, барсетку чорну, навушники, зарядний пристрій Nokia для автомобіля, зарядний пристрій чорного кольору невідомої марки, хустку коричневого кольору, гаманець чорного кольору, флакон туалетної води, цигарки Parliament з 8 цигарками, ножиці манікюрні чорного кольору, пінцет, ножиці, протокол про адміністративне правопорушення, флакон з краплями для очей Візин, чорний чохол Romeo popular, пластикову картка для сім-карти Лайф, без сім-карти, червоного кольору, за номером НОМЕР_3 , чорний чохол, в якому виявлено вісім книжок з інструкціями до автомобілю Audi A4 та гарантія до нього, технічний паспорт польського зразку на автомобіль Audi A4 2.5 TDI за номером НОМЕР_4 та книжка Святые молитвы, чорний брелок AUDI (ключі від автомобілю), чорний чохол Neri karra, ікону виготовлена з картону, реєстраційну карту автомобіля AUDI A4 2.5 TDI, за номером НОМЕР_2 , серія НОМЕР_5 , візитку чорного кольору Автозапчасти Sala, міжнародну карту убезпечення дорожнього руху, видану 27.10.2014 року до 26.10.2015, код НОМЕР_5 , на автомобіль AUDI A4 2.5 TDI з номером RKR НОМЕР_6 , картку для виплат VISA червоного кольору, видану в ПриватБанку з номером НОМЕР_7 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області - повернути ОСОБА_12 ; паспорт громадянина Грузії на ім`я ОСОБА_12 , серії НОМЕР_8 , виданого Грузинським консульством в Одессі 10.10.2013 року до 10 жовтня 2013 року, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_12 повернути ОСОБА_8 ; автомобіль Ауді А-4, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_12 ; мобільний телефон Kenxinda ІМЕІ: НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Лайф НОМЕР_11 , який знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, повернути ОСОБА_12 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1