Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/2012/14-к
н/п 1-кс/644/150/14
Справа № 644/2012/14-к
УХВАЛА
Іменем України

06 березня 2014 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву потерпілого у кримінальному провадженні № 0002709 ОСОБА_5 про відвід судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 знаходиться кримінальне провадження № 0002709 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілим по епізоду вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є ОСОБА_5 , який звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_7 , оскільки суддя заінтересований в результатах розгляду кримінального провадження і його дії викликають у заявника сумніви щодо неупередженості судді.

При цьому потерпілий ОСОБА_5 посилався на наступне:

- йому відомо, що під час розподілу даного кримінального провадження у провадження судді ОСОБА_7 мало місце втручання у діяльність автоматизованої системи документообігу суду;

- під час проведення підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню 24 грудня 2013 року суддя ОСОБА_7 не розглянув заявлене ним та його представником усне клопотання про примусовий привід обвинуваченого ОСОБА_8 і з власної ініціативи не прийняв передбачені законом заходи щодо його приводу;

- під час проведення підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню 15 січня 2014 року суддя ОСОБА_7 не з`ясував причини неявки обвинуваченого ОСОБА_8 в судове засідання 24 грудня 2013 року, що свідчить про те, що його неявка та неявка захисника в судове засідання 24 грудня 2013 року була заздалегідь узгоджена з суддею;

- в судовому засіданні 15 січня 2014 року суддею було відмовлено у задоволенні його клопотання про обрання у відношенні обвинуваченого міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незважаючи на те, що: протягом останніх двох місяців у відношенні обвинуваченого взагалі відсутній будь-який запобіжних захід; обвинувачений погрожував йому фізичною розправою; постійно втручався у хід досудового розслідування і під час проведення слідчих дій вчиняв на нього тиск; потерпілого ОСОБА_9 було побито, у зв`язку з чим він вимушений був з родиною переїхати на інше місце проживання і там переховуватися протягом 1,5 місяця; обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке може бути призначено покарання понад п`ять років позбавлення волі; при проведенні слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування судово-медичний експерт ОСОБА_10 «допомагав» підозрюваному уникнути відповідальності за вчинення тяжких злочинів шляхом надання йому порад щодо його майбутніх пояснень під час проведення цієї слідчої дії, внаслідок чого ОСОБА_8 в шосте змінив свої показання, що свідчить про те, що, навіть перебуваючи «під домашнім арештом» обвинувачений перешкоджав встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення; під час обговорення клопотання суддя здійснив тиск на прокурора, тричі обговоривши заявлене клопотання;

- відмовляючи у задоволенні його клопотання про обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя ОСОБА_7 послався на положення ч. 4 ст. 176 КПК України, чим навмисно порушив вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки положення вказаної норми не застосовуються під час підготовчого судового засідання, а тому слід було керуватися ч. 3 ст. 315 КПК України;

- важкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , не потребує доведення суду обставин, які вказані у ст. 177 КПК України, і є достатньою для обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, але суддя йому в цьому незаконно відмовив;

- і йому і потерпілому ОСОБА_9 вже відомо яке рішення буде ухвалено суддею ОСОБА_7 за даним кримінальним провадженням, оскільки до початку судового засідання захисник ОСОБА_4 заходив до службового кабінету судді ОСОБА_7 , знаходився там протягом тривалого часу, а вийшовши звідтіля, запевнив свого підзахисного в тому, що в найгіршому випадку йому буде призначено судом умовне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5-ть років.

Вислухавши заявника ОСОБА_5 , представника потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 , думку прокурора, захисника ОСОБА_4 , оцінив надані учасниками судового провадження докази, суд вважає, що заявлений відвід задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Згідно інформаційної довідки керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року при розподілі кримінального провадження у провадження судді ОСОБА_7 будь-якого стороннього втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду не було.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 142 КПК України суд, встановивши, що особа, яка зобов`язана з`явитися на виклик суду, була викликана у встановленому цим Кодексом порядку та не з`явилася без поважних причин або не повідомила про причини свого неприбуття, постановляє ухвалу про здійснення приводу такої особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на час проведення підготовчого судового засідання 24 грудня 2013 року суд не мав підтвердження отримання обвинуваченим повістки про виклик до суду або повідомлення його іншим шляхом, а тому і підстави для постановлення ухвали про привід обвинуваченого були відсутні. Постановлення ж судом мотивованої ухвали про відмову у задоволенні усного клопотанням положеннями КПК не передбачено.

Положення ст. 323 КПК України не передбачає обов`язку суду у разі неприбуття в судове засідання обвинуваченого постановляти ухвалу про його привід, а лише передбачає таке право суду. З матеріалів судового провадження вбачається, що внаслідок вжитих судом заходів в наступне судове засідання обвинувачений прибув.

Положеннями КПК України не передбачено можливість, а тим більше обов`язок суду, з`ясовувати причини неявки учасника судового провадження у минуле судове засідання.

Частина 3 ст. 315 КПК України, яка передбачає можливість обрання, зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження під час проведення підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження, є бланкетною нормою, відповідно до якої, в разі вирішення судом питання саме про застосування запобіжного заходу, він повинен керуватися положеннями глави 18 Розділу 2 КПК України, а саме - ч. 4 ст. 176 КПК України, яка не передбачає можливості обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого за клопотанням потерпілого.
Положеннями КПК України жодним чином не передбачена обов`язковість обрання у відношенні підозрюваного чи обвинуваченого запобіжного заходу.

Що ж стосується наведених потерпілим фактів погроз з боку обвинуваченого на адресу потерпілих, то в разі їх реальності та доведеності останні мають право звернутися до суду із клопотанням про застування до них заходів безпеки.

Важкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , сама пособі, без наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є безумовною підставою для обрання у відношенні нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд звертає увагу заявника, що ані положення ч. 1 ст. 183 КПК України, а ні жодні інші норми КПК України не передбачають права потерпілого на звернення до суду із клопотанням про обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обов`язку потерпілого доводити перед судом доцільність цього. Таке право належить і такий обов`язок має виключно прокурор, який в даному кримінальному провадженні до суду з таким клопотанням не звертався.

Неодноразове обговорення заявленого потерпілим клопотання лише свідчить про ретельність його розгляду судом з метою законного і обґрунтованого його розв`язання.

Відносно обізнаності потерпілих про судове рішення, яке буде прийнято за наслідками розгляду даного кримінального провадження суддею ОСОБА_7 , то слід зазначити, що це є не більше ніж їх особистою думкою, не підтвердженою жодним допустимим доказом.

Стосовно тривалого знаходження захисника ОСОБА_4 у службовому кабінеті судді ОСОБА_7 та наступної розмови захисника із своїм підзахисним, то слід зазначити, що ніяких допустимих доказів в підтвердження цих обставин заявником суду не надано і ці обставини суд вважає не доведеними.

Таким чином, під час розгляду заявленого відводу судом не було встановлено обставин, передбачених положеннями ст. ст. 75, 76 КПК України, які б виключали можливість участі судді ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_5 від 28 лютого 2014 року про відвід судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: