Провадження №1-кп/761/348/2016
В И Р О К
іменем України
17 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду під час судового засідання кримінальне провадження, щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одружного, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , 22.05.2015 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи в приміщенні комунальної квартири АДРЕСА_3 , до якої приїхав за власними речами, вирішив вчинити крадіжку чужого майна, що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , цього ж дня, приблизно о 16 год. 40 хв., розраховуючи на те, що мешканці даної квартири відсутні та за його діями ніхто не спостерігає, продовжуючи перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , зайшов до кімнати, в якій проживає ОСОБА_7 та з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: ноутбук «Асеr» E-1571G-33126675 вартістю 5174 грн., 50 коп.; телевізор «Saturn» вартістю 1000 грн, а всього майна на загальну суму 6174 грн. 50 коп. З викраденим чужим майном ОСОБА_8 з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

Дане обвинувачення підтримано в суді прокурором, який вважав, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.185 КК України визначена вірно, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину є доведеною дослідженими у судовому засіданні доказами.

ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак зазначив, що вчинив викрадення не з метою особистого збагачення, а для того, щоб спонукати потерпілого ОСОБА_9 відшкодувати вартість бойлера, яким останній протиправно заволодів.

Пояснив, що між ним та ОСОБА_10 існувала домовленість про те, що його родина зробить ремонт у комунальній квартирі після чого викупить кімнату в цій квартирі. На виконання домовленості він завіз до квартири будівельні матеріали, зробив ремонтні роботи у містах загального користування: замінив проводку, відремонтував підлогу, виконав інші ремонті роботи, завіз кухонні меблі та новий бойлер.

Втім, ОСОБА_10 відмовилась від раніше укладеної усної домовленості та наказала звільнити квартиру. З цією метою, щоб забрати власні речі, серед яких був бойлер, який знаходився запакованим у коробці та стояв в коридорі, він прибув 22.05.2015 біля 12 години до квартири АДРЕСА_3 . Зайшов до квартири, скориставшись власними ключами, загрузив до автомобіля речі та будівельні матеріали. Однак виявив, що без його дозволу потерпілим бойлер був розпакований та встановлений в місці загального користування. Щоб з`ясувати зазначене питання та чи будуть йому відшкодовувати вартість бойлера, він звернувся по телефону до ОСОБА_10 та її представника, що чекав на вулиці, які самоусунулись від вирішення зазначеного конфлікту.

Тоді він, маючи на меті спонукати потерпілого до відшкодування вартості бойлера, зайшов до кімнати ОСОБА_7 , яка була відчинена з якої виніс ноутбук та телевізор «Сатурн». Зазначив, що до квартири прибув не з метою вчинення крадіжки, а з тим, щоб забрати власні речі і лише після виявлення того, що потерпілий свавільно, без його дозволу встановив належний йому бойлер, вирішив заволодіти речами потерпілого в обмін на вартість бойлеру.

Цивільний позов в частині спричиненої матеріальної шкоди визнав, щодо стягнення моральної шкоди заперечував.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України сторона обвинувачення послалась на наступні докази, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що він орендував кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_4 . Ввечері 22.05.2015 повернувся додому та виявив викрадення телевізора «Сатурн» та ноутбука. Від свідка, прізвище якого не пам`ятає, дізнався, що обвинувачений вивозив власні речі з квартири, де вони винаймають кімнату. Зателефонував йому з вимогою про повернення речей. ОСОБА_8 підтвердив факт викрадення, однак пообіцяв повернути речі лише після того, як він сплатить за користування бойлером. Зазначив, що він відмовився від пропозиції обвинуваченого, оскільки в нього були відсутні грошові кошти.

Просив стягнути з обвинуваченого спричинену матеріальну шкоду у розмірі 6174,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..

-показання свідка ОСОБА_11 , про те, що він разом з потерпілим ОСОБА_7 проживають в кімнаті комунальної квартири за адресою АДРЕСА_5 .

22.05.2015 зранку він останній виходив з кімнати, яку забув зачинити. Вдень, коли повернувся з роботи, бачив як їх сусід по квартирі обвинувачений ОСОБА_8 вносить речі. З тим, щоб не заважати йому, він вирішив почекати на вулиці, а коли зайшов до кімнати, виявив відсутність ноутбуку.

Підтвердив, що йому відомо про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим з приводу користування бойлером.

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 втрьох винаймають кімнату у трикімнатній комунальній квартирі. Влітку 2015 року точну дату не пам`ятає приблизно о 20 годині виявили відсутність телевізору а ноутбуку, що належить потерпілому ОСОБА_7 . Від ОСОБА_13 дізнались, що в цей день з квартири вивозив свої речі ОСОБА_14 . Зі слів потерпілого йому стало відомо, що крадіжку вчинив саме ОСОБА_14 , який забрав ноутбук у якості компенсації за проведені ремонтні роботи.

- Протоколом добровільної видачі та огляду від 13.07.2015 під час проведення якого в невизначеному в протоколі місці у присутності понятих ОСОБА_8 заявив про добровільну видачу телевізора «Сатурн», що знаходився за місцем його мешкання.

За результатами процесуальної дії встановлено, що телевізор «Сатурн» має на задній панелі витіснені попередження про напругу та наклейку з найменуванням та моделлю, серійним номером та одну наклейку з уточненням кольорової гами. Описані речі ОСОБА_14 добровільно передав органу досудового розслідування та визнав, що телевізор та зарядний блок забрав з кімнати ОСОБА_9 , в квартирі АДРЕСА_3 .

-договором купівлі продажу № ФЛФТ-43209 від 14.07.2013 укладеного між ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» та ОСОБА_7 , який посвідчує факт придбання ОСОБА_7 ноутбуку « АСЕR»

- фіскальним чеком від 14.07.2013 яким визначена вартість ноутбуку 4825, 50 грн. ;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.07.2015 зі змісту якої вбачається, що в приміщенні кабінету № 334 Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві в присутності понятих ОСОБА_14 добровільно видав телевізор марки «Сатурн», який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 .

Прокурор відмовився надати інші докази на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 , також відмовився від допиту свідка ОСОБА_15 .

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Зазначене є однією з загальних засад кримінального провадження, є презумпцією невинуватості та закріплено у ч. 2 ст. 17 КПК України

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Так, ч.1 ст.185 КК України передбачає відповідальність за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна.

Об`єктивна сторона злочину проти власності полягає у викраденні.

Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого або очевидців, за відсутності сторонніх осіб. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

При цьому під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.

Корисливий мотив при вчинені злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.

Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатному вилучає чуже майна і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

Обвинувачений ОСОБА_8 хоча і визнавав вину у вчиненні злочину за ч.1 ст.185 КК України,однак зазначив, що заволодів майном потерпілого не з метою збагачення, а з тим, щоб спонукати останнього компенсувати йому вартість майна, яким, на його думку, протиправно заволодів потерпілий.

Наголошував на тому, що мав на меті повернути викрадене майно після того, як потерпілий виплатить на його користь вартість бойлера, що самовільно без його дозволу був встановлений потерпілим у квартирі АДРЕСА_6 .

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив наявність конфлікту між обвинуваченим цього приводу, вказав, що обвинувачений пропонував йому обмін речей на вартість бойлеру, однак від такої пропозиції він відмовився у зв`язку з відсутністю коштів.

Підтвердив, що самовільно, без дозволу власника використав бойлер і встановив його у місці загального користування, яким і до цього часу користується.

Наявність спору між обвинуваченим та потерпілим з приводу виплати компенсації за проведені ремонтні роботи та вартість бойлера, який протиправно був встановлений ОСОБА_9 , підтвердили жильці комунальної квартири свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування цих обставин, покладається на прокурора.

У відповідності зі ст. 242 КПК слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

У відповідності до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними цінами) , що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи у суді.

В порушення вказаних процесуальних норм стороною обвинувачення не доведено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, на підтвердження вартості ноутбуку надано договір купівлі продажу № ФЛФТ-43209 від 14.07.2013 та фіскальний чек. Як вбачається з фіскального чеку вартість ноутбуку на момент його придбання, тобто у 2013 році складала 4825,50 грн.

Доказів на підтвердження вартості телевізора «Сатурн» стороною обвинувачення взагалі не надано.

Належних доказів того, яка вартість ноутбуку та телевізора на момент вчинення злочину, тобто станом на 25.05.2015 року стороною обвинувачення не надано.

Таким чином, прокурором у порушення ст. 91 КПК України не підтверджено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом виключається з числа доказів, як недопустимий протоколом добровільної видачі та огляду від 13.07.2015, який складено у порушення вимог ст.ст104, 237 КПК України.

Так, вказаний протокол не містить відомостей про конкретне місце проведення огляду, має інформацію про те, що телевізор є речовим доказом по справі, при тому, що постанова про визнання телевізора речовим доказом винесена лише наступного дня, не містить інформацію про вчинення наступних за оглядом дій, таких як опечатування із завірення підписами осіб, що брали участь у проведенні огляду. Хоча в протоколі і зазначається, що телевізор має наклейку з серійним номером, однак конкретний серійний номер не відображається у протоколі.

За наведених вище обставин суд вважає, що дані, що містяться у протоколі добровільної видачі та огляду від 13.07.2015 зібрані з істотним порушенням норм діючого кримінального процесуального законодавства, а тому не можуть визнаватися допустимим доказом.

При цьому досліджені судом докази свідчать про те, що дії обвинуваченого носять неправомірний характер, однак сторона обвинувачення не скористалась своїм правом на заміну обвинувачення в суді згідно з вимогами ст.338 КПК України, а суд самостійно не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а тому його необхідно виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

У відповідності до ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов ОСОБА_7 необхідно залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371,373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю ,що в його діянні є склад даного кримінального правопорушення.

Речові докази: телевізор «Сатурн» та провідний пристрій до нього переданий на зберігання ОСОБА_7 залишити йому ж за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок ,якщо його не скасовано ,набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1