Ухвала іменем україни 4 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002598, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурораОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження просить про скасування ухвали апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою, не спростував доводів захисту про невірну кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 115

КК України, а також про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого. Зазначає, що засуджений наніс потерпілому лише один удар ножем при цьому перевищив межі необхідної оборони, проте вбивати його не хотів, оскільки одразу припинив свої протиправні дії. Вказані доводи наводились в апеляційній скарзі, проте судом спростовані не були.
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вказує, що суд всупереч положенням ч. 2 ст. 419 КПК України в ухвалі не зазначив з яких підстав апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою, а також в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, вину визнав частково, а тому призначене йому покарання є явно не справедливим внаслідок м`якості.

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 28 грудня 2014 року приблизно о 05.30 год. знаходився на автобусній зупинці поблизу

буд. 50 в смт Ківшарівка в м. Куп`янську Харківської області, та в цей же час біля зупинки проходили ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які знаходились в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 , побачивши ОСОБА_6 , запитав у нього цигарку, на що останній пояснив, що не палить, через що між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область голови, який не являв реальної загрози життю чи здоров`ю останнього.

Після чого у ОСОБА_6 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 через його протиправну поведінку, та усвідомлюючи, що дії ОСОБА_8 не становили та не могли становити реальну небезпеку для його життя чи здоров`я,

ОСОБА_6 дістав із сумки ніж та наніс ОСОБА_8 один удар ножем в область грудної клітини зліва, від якого останній помер на місці. Після вчинення умисного вбивства, ОСОБА_6 з метою уникнути відповідальності, з місця вчинення злочину втік. Своїми протиправними діями засуджений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 поранення по передній верхні грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені. Причиною смерті

ОСОБА_8 є проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням верхньої долі лівої легені, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею, що викликало геморагічний шок.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав подану ним касаційну скаргу та частково касаційну скаргу подану прокурором, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, засудженого, який підтримав касаційну скаргу подану захисником та частково касаційну скаргу прокурора, думку прокурора, який частково підтримав касаційні скарги подані захисником та прокурором, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги захисника та часткового задоволення скарги прокурора.

Статтею 438 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 370 КПК України ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідати вимогам, зазначеним у ст. ст. 372, 419 цього Кодексу.

Зокрема, для ухвалення законного рішення у судовому провадженні слід ретельно перевірити й оцінити докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, переконливо довести, чому одні докази покладено в основу вироку, а інші відкинуто або не враховано.
Проте, зазначених вимог процесуального закону та судової практики апеляційний суд не дотримався, з огляду на наступне.
Так, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до ч. 1

ст. 36 КК України, є будь-які дії особи, безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної та невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, і у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною та невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте, існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивацію дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлено захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпеці посягання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115

КК України, тобто за умисне вбивство.
Апеляційний суд погодився з такою правовою кваліфікацію і, спростовуючи доводи засудженого та його захисника про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство, оскільки він захищався від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, вказав у своїй ухвалі, що, враховуючи знаряддя злочину ніж, яким засуджений з великою силою наніс удар потерпілому, характер та локалізацію поранення нанесення удару в грудну клітину в область життєво важливого органу, від якого смерть потерпілого настала в короткий проміжок часу, місцевий суд правильно дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 удар ножем з умислом, направленим на вбивство потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у виді настання смерті потерпілого та бажаючи настання таких наслідків.
Також, суд апеляційної інстанції вказав, що в ході конфлікту, який хоча і мав місце із-за протиправної поведінки ОСОБА_8 , дії останнього, пов`язанні з нанесенням ним удару кулаком правої руки в область голови ОСОБА_6 , не заподіювали йому істотної шкоди, про що також свідчить відсутність у засудженого будь-яких тілесних ушкоджень. Крім того, під час конфлікту свідок ОСОБА_9 активно намагався припинити конфлікт та відтягував ОСОБА_8 від ОСОБА_6 . Враховуючи фактично формальний ступень суспільної небезпеки таких дій потерпілого, колегія суддів вважала непереконливими доводи сторони захисту про нанесення ОСОБА_6 удару ножем при перевищенні меж необхідної оборони, а тому зазначив, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що в ході конфлікту дії потерпілого не становили та не могли становити реальну небезпеку для життя чи здоров`я ОСОБА_6 .
Разом із тим суди залишили поза увагою окремі фактичні дані, встановлені під час досудового слідства та судового засідання, у тому числі й установлені на підставі показань самого засудженого. Зокрема, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово наголошував на тому, що умислу на вбивство

ОСОБА_8 у нього не було, що він захищався від протиправного посягання з боку потерпілого.
Вказував, що до нього підійшли два хлопця, один з них запитав в нього цигарку та після відмови в його проханні почав висловлюватись нецензурною лайкою в його бік, а потім вдарив в обличчя. В цей момент, з метою самозахисту, він (засуджений) дістав з сумки ніж та наніс один удар ОСОБА_8 , оскільки сильно злякався за своє життя та здоров`я, так як ці двоє хлопців знаходились в стані алкогольного сп`яніння, фізично сильніші за нього
Дані обставини об`єктивно підтверджуються не тільки заявою ОСОБА_6 , а також показаннями свідка ОСОБА_9 , який намагався припинити конфлікт, утримуючи ОСОБА_8 за тулуб та відтягуючи його від ОСОБА_10 , знаючи про те, що ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння є агресивним, безпричинно чіпляється до інших осіб, провокує конфлікт. Однак, ОСОБА_8 був налаштований агресивно, вмовляння на нього не діяли. Ще декілька хвилин ОСОБА_11 утримував його, а потім втомився та відпустив.
Вищевказане може свідчити про те, що

ОСОБА_6 зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку ОСОБА_8 , приймаючи до уваги обстановку злочину (темна пора доби, безлюдність, відсутність освітлення місця події, тощо) та мав підстави побоюватися за своє життя і здоров`я, а тому застосував для свого захисту предмет, який використовував у побуті та на той час знаходився у його сумці, ніж.
Разом з тим, як вбачається з ухвали апеляційного суду, з достатньою повнотою не перевірені доводи захисника про перевищення меж необхідної оборони ОСОБА_6 , оскільки застосований засіб захисту (ніж) та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпеці посягання та обстановці захисту.
Крім того, апеляційним судом належним чином не з`ясовано чи було реальне суспільно небезпечне посягання, обстановка захисту (темна пора доби, безлюдність, відсутність освітлення місця події, тощо), фізичні дані нападаючого і особи, яка захищається, з яким мотивом діяв засуджений, тому колегія суддів вважає, що норма закону про кримінальну відповідальність за вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, на що вказував захисник, достовірно не перевірена, а суд апеляційної інстанції передчасно зробив висновок про вчинення засудженим умисного вбивства під час сварки.
А, згідно з Постановою ПВС України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» при з`ясуванні наявності реальної загрози заподіяння шкоди в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Відтак, рішення апеляційного суду про те, що ОСОБА_6 діяв з умислом направленим на умисне позбавлення життя потерпілого, через протиправну поведінку останнього, зроблено передчасно, без повного, всебічного й об`єктивного аналізу наявних у справі доказів, доводи апеляційних скарг захисника та засудженого не спростовані, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги захисника, щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, а тому вона підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

З урахуванням того, що скасовується ухвала апеляційного суду, касаційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

В разі доведеності пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 115

КК України, призначене ОСОБА_6 покарання не можна вважати м`яким.
Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, а також практику Верховного Суду України щодо розмежування умисного вбивства та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, яка викладена у постановах ВСУ від 15 травня 2014 року у справі

№ 5-12 кс 14 та від 27 листопада 2014 року у справі № 5-34 кс 14, ретельно перевірити доводи наведені у апеляційних і касаційних скаргах. Кримінальне провадження розглянути у відповідності до вимог Кримінального та Кримінального процесуального Кодексів України і, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , задовольнити повністю, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3