АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/261/16 Справа № 183/1252/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

09 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську у приміщенні Апеляційного суду Дніпропетровської області, матеріали кримінального провадження № 0000180за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_7 та керівника Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньою спеціальну освіту, одруженого, працюючого комірником ТОВ «Логістік Юніон», раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. З обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 9518 гривень 56 копійок та суму моральної шкоди 100000 гривень, у іншій частині позовних вимог відмовлено.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та ухвалення нового, яким просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.
Викладені у апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_7 обґрунтував тим, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, суд не дав належної оцінки наявним доказам кримінального провадження. Свої висновки вини суд мотивував виключно поясненнями потерпілого, безпідставно залишивши поза увагою пояснення свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що була свідком того, як ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_10 виключно один удар ногою, від якого останній упав. Також у своїй апеляційній скарзі апелянт заперечував факт того, що у його діях мав місце умисел направлений на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, через неповне з`ясування усіх обставин вчиненого особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що його дії мають кваліфікуватися саме за ст. 124 КК України, завдання тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, а не за ч. 1 ст. 121 КК України.
Крім цього, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання щодо суворості призначеного йому покарання. Зокрема, вважає, що суд, грубо порушуючи вимоги ст. 65 КК України, залишив поза увагою наявні пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих, призначив покарання у вигляд позбавлення волі, яке не співрозмірне із вчиненим.
У свою чергу в свій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що суд при призначенні надто м`якого покарання не взяв до уваги, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, протиправні дії ОСОБА_7 спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 24 грудня 2014 приблизно о 17 годині в районі магазину «Tuborg», розташованого по вул. Червоноармійській 21-А у м. Новомосковську Дніпропетровської області, маючи умисел направлений на завданні тяжких тілесних ушкоджень, раптово виниклий на фоні особистих неприязних стосунків, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , від якого останній упав на лівий бік. Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, у момент коли потерпілий перевернувся та намагався встати на ноги, наніс ще один удар правою ногою в область обличчя потерпілого, від якого останній упав навзніч на спину і в момент падіння вдарився головою об тротуарну плитку.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №144/Е від 24 лютого 2015 року, отримав тілесні ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми з забоєм м`яких тканин потолично-тім`яної області голови, садин на обличчі, забоїв правої лобної і скроневої часток головного мозку, крововиливом під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома) в правій лобній області, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, сторону обвинувачення: прокурора, який просив скасувати вирок через м`якість призначеного покарання, призначивши обвинуваченому більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років; сторону захисту: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, перекваліфікувавши дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, та з дотримання вимог ст.ст. 65, 69, 75 КК України призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі; проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах і співставивши їх із матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.
З аналізу матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, не допущено.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими у судовому засіданні та викладеними у вироку сукупністю доказами.
Доводи ОСОБА_7 щодо завдання ним тілесних ушкоджень внаслідок перевищення меж необхідної оборони спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_12 , який чітко пояснив механізм завдання тілесних ушкоджень потерпілому. Зокрема, свідок ОСОБА_12 пояснив, що обвинуваченим ОСОБА_7 було завдано саме два удари: перший кулаком в обличчя, а другий ногою в голову потерпілого. Пояснення свідка повністю погоджуються із висновком експерта №144/Е від 24 лютого 2015 року, у якому встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому були завданні не менш ніж трьома травматичними діями.
Механізм завдання тілесних ушкоджень, на який вказувала свідок ОСОБА_11 не може свідчити, про завдання тілесних ушкоджень, внаслідок перевищення меж необхідної оборони, оскільки, як пояснив свідок, обвинувачений наніс удар ногою в область голови потерпілого у той момент коли останній намагався встати на ноги.
Отже з наведених свідчень слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 , у момент завдання удару ногою, фактично усвідомлював безпорадний стан потерпілого ОСОБА_10 , проте маючи умисел направлений на завдання невизначеної шкоди, завдав удару правою ногою в область голови потерпілого, від якого останній впав навзніч на спину, тим самим потерпілому і були завданні тяжкі тілесні ушкодження.
Що ж стосується суворості призначеного покарання та доводів апеляційної скарги прокурора, то вони свого підтвердження не знайшли.
Призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, суд прийняв до уваги те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, не має судимостей, задовільно характеризується за місцем роботи та мешкання, має на утриманні малолітню дитину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставини. Разом з тим суд врахував та послався на це у своєму вироку, що особа вчинила тяжкий злочин, заподіяла тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент їх заподіяння; а також те, що потерпілий категорично заперечував проти застосування більш м`якого покарання, а ніж позбавлення волі.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином, і з дотриманням вимог ст. 65 КК України, обґрунтував призначення реальної міри покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та керівника Новомовсковської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4