Справа № 487/8271/15-к
Провадження № 1-кп/487/595/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2015 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора СІКОРСЬКОГО

потерпілого ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в у залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005204 від 30.09.2015р., відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, українця, громадянина України, має середню освіту, одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 вчинив умисний злочин проти здоров`я при наступних обставинах.

Так, 30 вересня 2015 року між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які є водіями маршрутних таксі, на дорозі під час руху до мікрорайону «Намив» у місті Миколаєві, виник словесний конфлікт. Після вказаного конфлікту, ОСОБА_9 направився на кінцеву зупинку маршрутного таксі номер 16, яка розташована біля торгівельного центру «Таврия-В» по вулиці Лазурній в місті Миколаєві.

Після цього, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , приїхав на маршрутному таксі номер 21 на кінцеву зупинку маршрутного такси номер 16, а саме: до торгівельного центру «Таврия-В» по вулиці Лазурній в місті Миколаєві, де знаходився ОСОБА_9 та інші водії маршрутного таксі.

Знаходячись у вказаний час у вказаному місці ОСОБА_8 , на фоні неприязних стосунків, схопив ОСОБА_9 за ногу та штовхнув, від чого останній впав на землю, та після цього наніс йому один удар ногою в область обличчя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1632 від 08.10.2015 року у ОСОБА_10 мали місце ушкодження у вигляді синців в ділянці повік обох очей, забиття м`яких тканин обличчя, перелому кісток носа які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; травматичної екстракції третього зуба на верхній щелепі праворуч і другого зуба на верхній щелепі зліва, вдавленого перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, перелом альвеолярного відростка верхньої щелепи праворуч і ліворуч, перелому лівої скулової кістки верхньої щелепи без зміщення, вколочного переламу променевої кістки в типовому місці з задовільним станом уламків, перелому шилоподібного відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище, та пояснив, що дійсно 30.09.2015 року між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні пошкодження. Так, ОСОБА_8 зазначив, що він є водієм маршрутного таксі. Під час керуванням транспортним засобом 30.09.2015 року потерпілий, який також є водієм іншого маршрутного таксі, створив аварійну ситуацію, яка могла привести до негативних наслідків для пасажирів транспортного засобу. Обурений вказаною поведінкою потерпілого, як водія на дорозі, ОСОБА_8 приїхав на кінцеву зупинку маршрутних таксі, розташовану біля торгівельного центру «Таврия-В» по вулиці Лазурній в місті Миколаєві та направився в сторону диспетчерської, де перебував ОСОБА_9 , диспетчер та інші водії. До цього моменту обвинувачений вже був знайомий з потерпілим, та періодично між ними виникали словесні конфлікти з приводу манери водіння автомобілю. Підійшовши до потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 схопили один одного «за горло», а саме: за воріт одягу в області шиї. Даний конфлікт розняли інші водії, які стояли поряд. Після цього, приблизно через одну хвилину, ОСОБА_9 здійснив спробу нанести обвинуваченому удар ногою, однак ОСОБА_8 блокував вказаний удар своєю рукою та відштовхнув потерпілого, від чого останній упав на землю на руку обличчям вниз. У зв`язку з тим, що потерпілий в ході конфлікту та впавши на землю висловлювався на адресу ОСОБА_8 та його родичів грубою нецензурною лайкою, з метою припинення даних дій, обвинувачений підійшов до ОСОБА_9 , який намагався підійнятися з землі, та наніс один удар ногою в обличчя. Після вчинення вказаних дій ОСОБА_8 сів за кермо свого транспортного засобу та поїхав.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що дійсно, 30.09.2015 року між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт на дорозі, після вичерпання якого потерпілий приїхав на кінцеву зупинку маршрутних таксі, розташовану біля торгівельного центру «Таврия-В» по вулиці Лазурній в місті Миколаєві. На вказаній зупинці він стоян біля диспетчерського пункту разом з іншими водіями. Через деякий час на зупинку приїхав обвинувачений, та, підійшовши цілеспрямовано до ОСОБА_9 , схопив його за горло. З метою послаблення сили захвату, у зв`язку із утрудненням дихання, потерпілий здійснив спробу ударити ОСОБА_8 ногою, однак не зміг цього зробити, оскільки останній руками блокував його удар та відштовхнув, від чого потерпілий впав на руку та відчув гострий фізичний біль. Коли інші присутні водії допомагали піднятися потерпілому, ОСОБА_8 підійшов та вдарив його ногою в область обличчя. Внаслідок отриманих травм потерпілий був госпіталізований до лікарні.

Вина ОСОБА_8 , окрім її повного визнання обвинуваченими, підтверджується сукупністю досліджених судом належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не оспорюється.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1632 від 08.10.2015 року у ОСОБА_10 мали місце ушкодження у вигляді синців в ділянці повік обох очей, забиття м`яких тканин обличчя, перелому кісток носа які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; травматичної екстракції третього зуба на верхній щелепі праворуч і другого зуба на верхній щелепі зліва, вдавленого перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, перелом альвеолярного відростка верхньої щелепи праворуч і ліворуч, перелому лівої скулової кістки верхньої щелепи без зміщення, вколочного переламу променевої кістки в типовому місці з задовільним станом уламків, перелому шилоподібного відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Характер заподіяних пошкоджень вбачається із знімків потерпілого, здійснених у Лікарні швидкої медичної допомоги, визнаних речовими доказами згідно постанови слідчого від 05.10.2015 року та долучених до справи.

Факт заподіяння ОСОБА_9 30 вересня 2015 року тілесних пошкоджень ОСОБА_8 при обставинах, викладених в обвинувальному акті, також підтверджено у судовому засіданні свідченнями присутніх при даних подіях водіїв ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також відповідними протоколами пред`явлення даним особам фотознімків для впізнання від 19.10.2015 року та 20.10.2015 року, в ході проведення якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впізнали обвинуваченого як особу, яка заподіяла тілесні пошкодження потерпілому.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ст. 122 ч. 1 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 122 ч. 1 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують вказаний злочин, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільній позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим у рамках даного кримінального провадження заявлено цивільний позов, який в ході розгляду справи було уточнено. Згідно остаточно пред`явлених вимог потерпілий просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальні збитки пов`язані з витратами на лікування у сумі 2644 гривні 25 копійок та моральну шкоду у сумі 100 000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом встановлено, що умисними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно матеріальний збиток на суму 2644 гривень 25 копійок у вигляді витрат на лікування. Розмір вказаних витрат підтверджено документально відповідними квитанціями та фіскальними чеками та ніким з учасників судового провадження не оспорюється. Таким чином, цивільний позов щодо відшкодування матеріальних збитків, визнаний в даній частині обвинуваченим у повному обсязі, є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріального збитку у сумі 2644 гривень 25 копійок.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами, передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв`язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, у справах про злочини даного виду суди зобов`язані вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди, заподіяної даним злочином, оцінено потерпілим у розмірі 100000 гривень. В обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди, згідно тексту пред`явленого цивільного позову, ОСОБА_9 зазначив, що неправомірним суспільно-небезпечним діянням обвинуваченого йому було заподіяно немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які зумовили негативні зміни у його житті: страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, страху за своє життя та здоров`я. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість у собі, тривога з приводу майбутнього. Потерпілий переживає щодо своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

У судовому засіданні потерпілий підтримав цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі на пояснив, що протиправними діями обвинуваченого йому було заподіяно сильного фізичного болю, якій тривав значний період часу. У зв`язку із травматичною екстракцією зубів, пошкодженням зубного протезу та переламу щелепи потерпілий не міг приймати їжу та розмовляти. Дані функції організму не відновлені до первинного стану і на теперішній час. З часу заподіяння тілесних ушкоджень до моменту розгляду справи ОСОБА_9 , який є водієм маршрутного таксі, не міг та не може працювати, що позбавило його єдиного джерела доходу сім`ї. Крім того, при нанесенні травм, яке мало місце в громадському місці в присутності значної кількості осіб, обвинувачений діяв зухвало та висловлювався грубою нецензурною лайкою, чим принизив і образив потерпілого, який є людиною похилого віку, значно знизивши його соціальний статус. Вказані події, у своїй сукупності, призвели до негативних змін у житті потерпілого, погіршили його психоемоційний стан та зумовили необхідність докладання зусиль для відновлення життєвого укладу, який існував раніше. Крім того, в подальшому потерплому необхідно пройти тривалий коштовний курс лікування та встановлення зубних протезів, що потребує значних матеріальних затрат. Саме із вказаних міркувань потерпілим було визначено розмір моральної шкоди у сумі 100000 гривень.

На підтвердження своїх доводів потерпілим було надано медичну документацію щодо звернення до лікарів після отримання тілесних пошкоджень з метою обстеження та лікування, а також висновок психологічного обстеження від 13.11.2015 року, відповідно до якого ситуація, що склалася є для ОСОБА_9 психотравмуючою та такою, що спричинила моральні страждання.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, у розмірі 2000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заподіяння потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які обумовили порушення психоемоційної сфери існування потерпілого та тимчасово обмежили його активну повноцінну життєдіяльність, викликали появу негативних психологічних переживань, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що витрати, які в майбутньому може понести потерпілий на лікування для відновлення стану свого здоров`я, за своєю суттю є матеріальними збитками, які не є складовою моральної шкоди та мають інший порядок відшкодування.
Речові докази: п`ять фотознімків потерпілого, долучених до матеріалів справи, зберігати у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, зобов`язавши його на підставі ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний щодо ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальний збиток, завданий злочином, у сумі 2644 (дві тисячі шістсот сорок чотири) гривні 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, заподіяну злочином, у сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судові витрати з оплати судового збору у сумі 1500 (тисяча п`ятсот) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ: ОСОБА_13