Справа № 183/7509/15
№ 1-кп/183/240/16
В И Р О К
іменем України
18 січня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000094 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Солдата ОСОБА_4 20 березня 2014 року наказом № 60 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка - водія 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артирійського дивізіону. ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Статутів Збройних Сил України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.
13 липня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, після звільнення не прибув вчасно до військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 30.11.2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури та заявив про себе.

Таким чином, у період з 13 липня 2014 року по 30 листопада 2015 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині без поважних причин понад один місяць.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. У скоєному щиро кається. Від дачі показань відмовився.

В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції. Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно військовослужбовцем на службу до військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вперше вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем служби та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дочку 2008 року народження. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення, і не потребує призначення покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.

Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише в порядку та з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1