Ухвала
іменем україни
25 листопада 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
розглянула у судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000726 щодо ОСОБА_7 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року,
встановила:
Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 13 січня 2015 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, не працюючого, раніше судимого вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу у сумі 850 грн, який сплачено 24.03.2014,
- засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 1 рік.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 7 квітня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_5 21 квітня 2014 року, о 12 годині, зайшов через незамкнену хвіртку до подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де мешкав його сусід ОСОБА_8 (1932 р.н.), не заставши сусіда на подвір`ї зайшов до будинку, де, не зважаючи на присутність господаря, діючи відкрито, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи фізичну перевагу та неможливість чинити опір потерпілим через похилий вік, заволодів мобільним телефоном «Нокіа 101» із сім-карткою, вартістю 310 грн, після чого, на очах потерпілого, з викраденим втік.
У касаційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, посилаючись при цьому на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 69 КК України до раніше судимого за корисливий злочин засудженого, який на шлях виправлення не став та повторно вчинив тяжкий злочин щодо особи похилого віку, та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, через м`якість.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_5 просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення щодо нього без зміни, посилаючись на те, що він щиро розкаявся, позитивно характеризується, має двох неповнолітніх дітей і є єдиним годувальником у родині, оскільки дружина залишила дітей, має батьків похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, думку засудженого, який заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі та запереченнях на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги прокурора.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як і вказана кваліфікація дій, у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується посилання прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, через м`якість, необґрунтоване застосування до засудженого положень ст. 69 КК України, то вони є необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України за цей злочин.
Перевіривши матеріали провадження, встановлено, що при застосуванні до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, а саме, те, що він, хоча раніше і був судимий, вчинив злочин щодо особи похилого віку, що суд обґрунтовано визнав за обставину, що обтяжує покарання, проте за місцем проживання характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому, а також врахував і те, що майно було повернуто потерпілому. Ці пом`якшуючі покарання обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину і дійшов вірного висновку про можливість призначення засудженому за розміром більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а тому правильно застосував ст. 69 КК України.
Вирішення судом питання про призначення засудженому покарання відповідає наведеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а призначене йому покарання суд касаційної інстанції вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнімдля виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, через м`якістьє безпідставними.
Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка фактично є аналогічною доводам касаційної скарги, ретельно перевірила викладені в ній доводи та за результатами апеляційного розгляду дійшла висновку про законність і обґрунтованість вироку суду, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3