Справа №480/1450/15-к 07.09.2015 07.09.2015 07.09.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, мешканки АДРЕСА_1 ,

якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено її для відбування покарання, призначеного Центральним районним судом м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року за ч. 3 ст. 190 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
засуджена ОСОБА_6
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області.

Короткий зміст вироку.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року задоволено подання Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області та скасовано звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Постановлено направити ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року за ч. 3 ст. 190 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує, що ОСОБА_6 не ухилялася від виконання покладених вироком суду на неї обов`язків. За відсутністю коштів вона була змушена переїхати для постійного місця проживання до своєї доньки, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 вважала, що контроль за виконанням вироку здійснює райвідділ, який проводив розслідування кримінального правопорушення, та неодноразово протягом 5 місяців зверталася до дільничного інспектора Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області для того, щоб стати на облік. Проте вона отримувала відповідь, що справа відносно неї ще не надходила до райвідділу.

ОСОБА_6 була затримана 5 серпня 2015 року в приміщені Миколаївського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, коли з`явилася на виклик працівника міліції для реєстрації в порядку виконання суду.

Крім того, захисник зазначає, що Центральним районним судом м. Миколаєва копія вироку та розпорядження для його виконання відносно ОСОБА_6 направлені до КВІ Миколаївського РП УДДУ ГІВП у Миколаївській області 18 травня 2015 року, тобто через пів року з моменту набрання законної сили вироку . Єдиний виклик на ім`я ОСОБА_6 від 18 травня 2015 року адресату не вручений. 25 травня 2015 року інспектор КВІ відібрав пояснення у ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 не мешкає, проте відсутні від кого він володіє такою інформацією.

Також, захисник зазначає, що до довідки з адресного бюро про місця реєстрації засудженої внесено недостовірну інформацію, а саме замість АДРЕСА_1 , вказано АДРЕСА_1 . Вказані адреси в рамках початкового розшуку не перевірялись на предмет проживання засудженої та наявність у мешканців інформації щодо дійсного місця проживання ОСОБА_6 .

Вважає, що будь-яких даних, які б доводили умисне ухилення ОСОБА_6 від виконання покладених на неї вироком суду обов`язків, в матеріалах провадження відсутні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали суду та матеріалів провадження, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 3 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, звільна від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки відповідно до вимог ст. 75 КК України. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

13 липня 2015 року заступник начальника Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що остання порушує покладені на неї судом обов`язки оскільки не проживає за вказаною у вироку адресою : АДРЕСА_2 .

Задовольняючи подання, суд послався на те, що ОСОБА_6 , не зважаючи на попередження, не виконує покладені на неї обов`язок своєчасно з`являтися для реєстрації до КВІ. Суд також зазначив, що згідно рапорту лейтенанта міліції ДІМ Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області від 3 липня 2015 року, ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 не проживає близько одного року, про що свідчить пояснення сусідів. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що така поведінка засудженої ОСОБА_6 вказує на те, що вона не виконує покладені на неї судом обов`язки та не бажає ставати на шлях виправлення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, прокурора який просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч.2 ст. 78 КК України встановлено дві підстави для направлення засудженого для відбування призначеного покарання: невиконання покладених на нього обов`язків та систематичне вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

В поданні порушено питання про направлення засудженої ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання через невиконання нею обов`язку, а саме за вказаною у вироку адресою АДРЕСА_2 засуджена не проживає. Проведеними першочерговими розшуковими заходами встановити місце знаходження ОСОБА_6 не вдалось. В зв`язку з чим неможливо контролювати поведінку засудженої.

Приймаючи рішення про задоволення подання суд послався на те, що ОСОБА_6 , не зважаючи на попередження, не виконує покладені на неї обов`язок своєчасно з`являтися для реєстрації до КВІ. Крім того вказаною у вироку адресою АДРЕСА_2 не проживає.

Проте, із матеріалів особової справи вбачається, що вирок стосовно ОСОБА_6 надійшов на виконання до Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області лише 18 травня 2015 року тобто через пів року після того як набрав законної сили. За цей час ОСОБА_6 за сімейних обставин змінила своє місце проживання АДРЕСА_2 де проживала тимчасово, та стала постійно проживати за адресою АДРЕСА_1 . На протязі вказаного часу ОСОБА_6 неодноразово зверталась з питання виконання вироку до дільничного інспектора Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за своїм місцем реєстрації, якому повідомила про своє місце проживання.

Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не ухилялась від виконання покладених на неї обов`язків а навпаки приймала заходи для того щоб стати на облік в КВІ для виконання вироку суду.

Про те, що правоохоронним органам було відомо дійсне місце проживання ОСОБА_6 свідчить той факт що в день надходження на виконання до Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області про скасування звільнення від відбування покарання, а саме - 5 серпня 2015 року, ОСОБА_6 була затримана співробітниками даного правоохоронного органу.

Між тим , суд першої інстанції дані обставини належним чином не перевірив та прийшов до необґрунтованого висновку про невиконання ОСОБА_6 покладених на неї вироком суду обов`язків.

Крім того, суд в порушення вимог ст.539 КПК України розглянув подання КВІ без участі засудженої, навіть не повідомивши її про дату час та місце розгляд такого подання.

Таким чином ухвала суду першої інстанції постановлена з істотним порушенням вимог матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали. Оскільки, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 не ухилялась від виконання покладених на неї вироком суду обов`язків в задоволенні подання заступника начальника Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області про скасування звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 539 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати.

В задоволенні подання Миколаївського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області про скасування стосовно ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року відмовити.

ОСОБА_6 з під варти звільнити із зали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді