АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/292/15 Справа № 182/1563/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Ніпопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року у кримінальному провадженні № 0008104, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Наталівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий

28 травня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дне=іпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки,

засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 (25) травня 2012 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років позбавлення волі,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Ульяновська РФ, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий

06 серпня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2012 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Нікополя Дніпропетровської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий

07 лютого 2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років 10 днів позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2011 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м.Нікополя Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.2 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

З ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_15 2 908 грн. майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_16 300 грн. майнової шкоди та 2 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду подано апеляції:
Обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати чи зміни вирок у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, необґрунтованістю судового рішення. Вважає, що зазначені у вироку докази є неприпустимими, свідки дали неправдиві покази, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 обмовили ОСОБА_10 під психологічним та фізичним тиском з боку працівників міліції. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 вважає призначене покарання занадто суворим як таке, що не відповідає особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин та доведеності вини у вчиненні злочинів, просить пом`якшити призначене покарання, застосувати ст.ст. 66, 69, 75, 76 КК України, призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , раніше не судимого, круглого сироти, та не врахував при призначенні покарання повне визнання вини, щире каяття у вчинених злочинах та активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті злочинів, вчинення злочинів у зв`язку з важким матеріальним становищем, а також відсутність умислу у ОСОБА_8 на застосування до потерпілих фізичного насильства під час відкритого викрадення чужого майна.

Старший прокурор Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочинів, просить вирок суду скасувати у зв`язку із м`якістю призначеного покарання. На думку прокурора, суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , раніше судимих, які вчинили нові злочини в період іспитового строку, невжиття обвинуваченими заходів для відшкодування завданої матеріальної шкоди. Прокурор просить призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному окремо, за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі, а ОСОБА_7 за сукупністю вироків, із застосуванням ст. 71 КК України, призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі, і за ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити покарання ОСОБА_9 у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України призначити 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків 5 років 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_17 за ч.3 ст. 185 КК України призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки він має неповнолітню дитину ОСОБА_18 06 червня 2010 року та не позбавлений батьківських прав.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вину у вчиненні злочинів визнає повністю, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав клопотання про застосування ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Згідно з вироком суду обвинувачених визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

03 листопада 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою по АДРЕСА_6 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя за здоров`я потерпілої, відкрито заволоділи майном ОСОБА_15 . При цьому ОСОБА_7 , вчиняючи злочин повторно, підбіг до потерпілої та ривком намагався вирвати а потім і вирвав з її руки жіночу сумку, від чого потерпіла упала та від падіння отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої променевої кістки. А ОСОБА_8 згідно з відведеною йому роллю знаходився неподалік та спостерігав за оточуючою обстановкою. З викраденим майном ОСОБА_15 загальною вартістю 3 708 грн. обвинувачені з міста злочину втекли.

31 грудня 2013 року приблизно о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за попередньою змовою вчинили крадіжку чужого майна з квартири АДРЕСА_7 . При цьому ОСОБА_11 згідно з відведеною йому роллю залишився стояти біля квартири та спостерігав за оточуючою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити співучасників злочину. А ОСОБА_7 викруткою відкрив вікно квартири та проник у житло і передав через вікно співучаснику ОСОБА_8 майно потерпілого ОСОБА_19 загальною вартістю 1 000 грн. З викраденим майном обвинувачені з місяця злочину втекли.

01 січня 2014 року приблизно о 00 годині 50 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 вчинили крадіжку майна ОСОБА_16 з квартири АДРЕСА_8 . При цьому ОСОБА_7 згідно з відведеною йому роллю викруткою відчинив вікно квартири та проник у жито, звідки через вікно передав співучаснику злочину ОСОБА_8 майно потерпілої загальною вартістю 5 300 грн. З викраденим співучасники злочину втекли.

14 січня 2014 року приблизно о 00 годині 20 хвилин ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 з метою таємного викрадення чужого майна прибули до гаражу ОСОБА_20 , розташованого біля будинку АДРЕСА_9 , де разом металевою арматурою вибили цеглу в стіні та проникли к приміщення гаражу, звідки умисно, таємно, повторно викрали майно потерпілого ОСОБА_20 - шва гумових шланга, різак для металу, 20 водяних крана, 20 бронзових трійників для води, 2 горілки для зварювання металу, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на суму 1 050 грн. З викраденим майном обвинувачені з місця злочину втекли.

15 січня 2014 року у вечірній час ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна прибули до гаражу ОСОБА_20 , розташованого біля будинку АДРЕСА_9 , де ОСОБА_11 згідно з відведеною йому роллю у злочині залишився неподалік та спостерігав за оточуючою обстановкою щоб у разі небезпеки попередити співучасників злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які проникли у приміщення гаража, звідки таємно, повторно викрали майно ОСОБА_20 , а саме: 3 чавунні батареї, 5 металевих батарей, 2 водоміри, 50 метрів броньованого електричного дроту, 10 метрів дроту для зварювального апарату, 2 порожніх кисневих балони, 1 пропановий балон, 1 балон з киснем, 1 ацетиленовий порожній балон, металеві труби різного діаметру, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 690 грн. З викраденим майном співучасники злочину втекли.

18 січня 2014 року приблизно о 01 годині 30 хвилин біля будинку АДРЕСА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_21 . При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підбігли до потерпілого та штовхнули його в спину, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 нанесли удари по тулубу ОСОБА_21 , ОСОБА_7 з кишені потерпілого відкрито викрав його гроші в сумі15 грн. ОСОБА_8 згідно з відведеною йому роллю залишався стояти неподалік та спостерігав за оточуючою обстановкою, щоб попередити співучасників злочину. З викраденим майном обвинувачені з місця злочину втекли.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну вироку та пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, думки захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні скарги обвинувачених, позицію обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги обвинувачених, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію прокурора, просила скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченим покарання, зазначене в апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляцій та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , а також старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , який оспорює фактичні обставини кримінального провадження, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що вони є необґрунтованими.

Суд правильно встановив фактичні обставини і зробив висновок про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні крадіжок майна з гаража Горбоносова за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні наряду з доводами обвинуваченого ОСОБА_10 , який стверджував, що даних злочинів не вчиняв, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та ретельно перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Суд обґрунтовано дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_10 , який вину у вчиненні крадіжок не визнав, оскільки дані покази спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, а саме показаннями співучасників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які вину у вчиненні даних злочинів визнали повністю, не заперечували, що ОСОБА_10 вчинив дані злочини за викладених у вироку обставин, що підтверджується долученим до справи технічним записом фіксування судового розгляду. Крім того, досліджені судом письмові докази протоколи слідчих експериментів підтверджують показання обвинувачених про обставини вчинення крадіжок. Так, обвинувачений ОСОБА_9 на місці вчинення злочину пояснив, що 14 січня 2014 року він разом з ОСОБА_10 вибили дірку у стіні гаражу, звідки викрали металеві вироби, що належали ОСОБА_22 . Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_11 під час проведення слідчих експериментів показали звідки вчинили крадіжку металевих виробів у значній кількості, зазначивши, що викрадене майно складали у тачку, яку привіз ОСОБА_10 . Крім того, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 також показав та розказав на місці як 14 січня 2014 року разом з ОСОБА_9 вибили стіну в гаражі з метою викрадення майна та винесли металеві вироби, а наступного дня ОСОБА_10 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_11 викрали решту металевих виробів. Під час проведення прокурорської перевірки доводи обвинувачених про застосування фізичного та психологічного впливу з боку працівників міліції та прокуратури свого підтвердження не знайшли, кримінальне провадження закрито. Показання обвинувачених щодо місця вчинення злочину та переліку викраденого майна та його кількості узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_20 у судовому засіданні, а також з іншими доказами, наведеними у вироку, а саме: протоколом огляду місця події, під час якого було встановлено, що стіна в гаражі ОСОБА_20 розбита, відсутня частина майна; протоколом огляду металевого балону білого кольору, який було вилучено у ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що у січні 2014 року ОСОБА_10 привозив до пункту прийому металобрухту балони газові та кисневий, під час пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка привозила балони. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кількість викраденого майна та його вага підтверджують викладені у вироку висновки суду про вчинення крадіжок групою осіб, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що 14 січня 2014 року ОСОБА_9 не міг самостійно винести викрадене майно та розпорядитися ним. Більше того, про причетність ОСОБА_10 до вчинення зазначених злочинів свідчить і те, що у вчиненні обох крадіжок приймав участь саме ОСОБА_10 , 15 січня 2014 року він привіз із собою до гаража тачку. Дана обставина підтверджує, що він заздалегідь знав де знаходиться предмет крадіжки та його кількість, підготувався до вчинення крадіжки.

Таким чином, сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочинів беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення крадіжок майна ОСОБА_20 , тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту досудового розслідування та судового розгляду, вимушену обмову ОСОБА_10 обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 є необґрунтованими.

Не знаходить колегія суддів і підстав для задоволення доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 про пом`якшення покарання, а також апеляційної скарги прокурора про скасування вироку у зв`язку із м`якістю призначеного обвинуваченим покарання.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи кожного обвинуваченого та їх характеристик. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

За положеннями ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону. Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і не вбачає підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини 2 статті 307 КК України, а також для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 чи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження встановлено, що жоден з обвинувачених не працював, ОСОБА_8 дійсно є сиротою, але дана обставина, на думку колегії суддів, характеризує особу обвинуваченого і не є обставиною, що пом`якшує покарання, і суттєво не впливає на розмір призначеного ОСОБА_8 покарання. Крім того, на переконання колегії суддів, з урахуванням ролі кожного з обвинувачених у вчиненні злочинів, тривалості злочинної діяльності ОСОБА_7 , який вчинив два пограбування та три крадіжки, ОСОБА_8 , який вчинив два пограбування та три крадіжки, ОСОБА_9 , який вчинив два тяжкі злочини пограбування та крадіжку, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен з яких вчинив дві крадіжки чужого майна, даних про особу обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вчинили нові злочини, не відбувши покарання за попереднім вироком, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 із застосуванням ст. 71 КК України. Враховуючи, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив дві крадіжки, суд першої інстанції звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що він взагалі не обґрунтував свої апеляційні вимоги щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не зазначив які саме обставини свідчать про те, що перевиховання ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів неможливі без ізоляції обвинуваченого від суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при призначенні кожному обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу кожного обвинуваченого, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання, яке відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі кожного обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо суворості покарання та апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання та необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням.

Не знаходить колегія суддів і підстав для задоволення клопотань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_25 про застосування положень Закону України «Про амністію у 20145 році».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Стаття 86 КК України передбачає, що підставою для такого звільнення є відповідний закон України щодо певної категорії осіб.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_17 щодо наявності підстав для звільнення від відбування покарання на підставі пункту «в» статі 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені відповідними документами. Доводи обвинуваченого щодо наявності неповнолітньої дитини є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 не є батьком ОСОБА_26 , а тому

він не є суб`єктом застосування статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Крім того, за вимогами п. «а» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується щодо осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. Апеляційним розглядом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив нові умисні тяжкі злочини в період іспитового строку, а ОСОБА_9 не відбувши покарання за попереднім вироком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи клопотань обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_9 щодо звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі амністії є необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам. Виходячи із встановлених законом обмежень, підстави для звільнення обвинувіачених від відбування призначеного кожному з них покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Ніпопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Відмовити у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4