Дата документу Справа № 314/1947/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1368/15
Єдиний унікальний № 314/1947/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року, якою
відмовлено у задоволенні подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Днепропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.05.1987 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 81 ч. 2 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України (в ред. 1960 р.) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. 13.04.1989 року рішенням суду відстрочка скасована і направлений для відбування покарання. Звільнений 10.07.1990 року умовно-достроково на невідбутий строк 09 місяців 07 днів;

- 27.03.2003 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки. 17.03.2004 року рішенням суду звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано і направлений для відбування покарання;

- 01.07.2004 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.03.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 03 місяці 28 днів;

- 21.04.2011 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 1 КК України до 3 місяців арешту.

За вказаною справою засуджений: 18.01.2012 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю вироків, за принципом поглинення покарань, остаточно визначено до відбування 6 років позбавлення волі. Початок строку - 16 квітня 2011 року, кінець строку - 16 квітня 2017 року. Відбув 2/3 строку покарання.

Згідно ухвали, до суду надійшло подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), в якому порушено питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , яке обґрунтовано тим, що останній відбув 2/3 частини строку покарання, має 5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Відмовляючи у задоволенні подання суд мотивував своє рішення наступним.

Засуджений за час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за порушення режиму тримання мав 2 стягнення, накладених правами начальника слідчого ізолятору, які виражалися у зберіганні заборонених предметів. Стягнення накладені до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав.

З 11.04.2012 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України у Запорізькій області (№ 55). Працевлаштований на виробництві установи у ремонтно - інструментальному цеху. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання розпорядок дня установи, за що був 4 рази заохочений правами начальника колонії та 1 раз правами начальника відділення СПС, за сумлінну поведінку та ставлення до праці, два з яких отримав перед настанням пільги. Мав 1 стягнення, накладене правами начальника колонії, яке знято у встановленому законом порядку. Згідно ст. 118 ч. 5 КВК України залучався без оплати до роботи з благоустрою відділення СПС та прилеглої території та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Був працевлаштований у період з 2013 року по 2015 рік, але має малий процент виконання норм виробітки, при цьому з березня поточного не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою колонії.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. При цьому зазначив, що наведені у поданні твердження про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, є сумнівними, оскільки відношення останнього до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, а тому відмовив у задоволенні подання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилаючись на незаконність судового рішення зазначає, що за час відбування покарання зарекомендував себе лише з позитивного боку, має чотири заохочення, приймає участь у суспільному житті установи та в реалізації програми по підготовці до звільнення, працює на виробництві, вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, має на утриманні мати, яка є пенсіонеркою та інвалідом, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги. Тому просить за наслідками розгляду його скарги на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Як зазначено в поданні адміністрації колонії, ОСОБА_7 до виконання робіт із благоустрою ставиться з розумною ініціативою, приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а саме приймає участь у проведенні турнірів з шахів, футболу та баскетболу, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». ОСОБА_7 погасив судові витрати на користь держави в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не вмотивувавши прийняте рішення, дійшов необґрунтованого висновку про безпідставність подання адміністрації виправної колонії щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, як такого, що довів своє виправлення, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а скарга засудженого задоволенню. Так, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, послався на стягнення, які зняті або погашені у встановленому законом порядку, не надав оцінки зазначеним у поданні відомостям про його участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи. Окрім того, суд першої інстанції зазначив про сумнівність та передчасність твердження подання про доведеність виправлення ОСОБА_7 , тим самим порушуючи вимоги Конституції України про те, що будь-які сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Колегія суддів також вважає непереконливими і такими, що не виходять з норми закону, міркування суду першої інстанції щодо «наполегливого намагання будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі» ОСОБА_7 .
Згідно до матеріалів справи, строк покарання, призначений ОСОБА_7 вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 18.01.2012 року складає 6 років позбавлення волі. Початок строку - 16 квітня 2011 року, кінець строку - 16 квітня 2017 року. Таким чином на 16 квітня 2015 року останнім відбута 2/3 частина строку позбавлення волі, а невідбута частина покарання, на час постановлення ухвали апеляційним судом складає один рік сім місяців 18 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково від покарання, призначеного вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 18.01.2012 року на невідбутий термін один рік сім місяців 18 днів.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4