Єдиний унікальний номер 229/4211/15-к
Номер провадження 11-кп/775/253/2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області у м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження, внесене 17 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000388, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Йошкар-Ола Марійської республіки, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, не судимого в порядку ст.89 КК України, мешкає в АДРЕСА_1 , засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Паланшур Сернурського району Марій Ел, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не судимого, мешкає в АДРЕСА_1 , засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 911грн. 11коп., моральну шкоду у розмірі 1000грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 911грн. 11коп., моральну шкоду у розмірі 1000грн. Речові докази повернуті потерпілій ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Згідно вироку суду, під час судового розгляду встановлено, що в середині лютого 2015 року (більш точний час судом не встановлено), у обвинуваченого ОСОБА_8 , який разом зі своїм братом обвинуваченим ОСОБА_7 перебував в скрутному матеріальному становищі, з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось у домоволодінні АДРЕСА_2 та належало потерпілій ОСОБА_6 . Про свій намір обвинувачений ОСОБА_8 повідомив обвинуваченого ОСОБА_7 , після чого останній дав свою згоду на спільне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, у середині лютого 2015 року в нічний час (більш точний час судом не встановлено), обвинувачений ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 прийшли до домоволодіння АДРЕСА_1 , де перелізли через паркан, зламали навісний замок, після чого незаконно проникли до приміщення вищезазначеного будинку, звідки діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, викрали металеві ліжка з панцерною сіткою та металевими бильцями у кількості 2шт., вартістю 444грн. 44коп. за одиницю, загальною вартістю 888грн. 88коп., радіаторні батареї опалення на 6 секцій кожна у кількості 3шт. вартістю 311грн. 11коп. за одиницю, загальною вартістю 933грн. 33коп., всього на загальну суму 1822грн. 21коп., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зникли, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1822грн. 21коп.

На вказаний вирок суду потерпілою ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; цивільний позов про стягнення на її користь з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 15000грн., матеріальної шкоди в розмірі 60850грн. задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію і просила її задовольнити, вирок суду скасувати і постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, думку прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просив апеляцію потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, обвинувачених, які відстоювали законність і обґрунтованість рішення суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілої, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, та кваліфікація їх дій у апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційний суд законність цих обставин не перевіряє.

Посилання потерпілої ОСОБА_6 на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, як і на необґрунтоване звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, є безпідставними.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, особу винних, які за місцем проживання характеризуються посередньо, повне визнання ними своєї вини, крім цього ОСОБА_8 раніше не судимий, ОСОБА_7 не судимий в порядку ст.89 КК України; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття обвинувачених та активне сприяння розкриттю злочину; обставин, що обтяжують покарання, не встановлено. За таких умов суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання за ч.3 ст.185 КК України в межах санкції частини статті та звільнив їх від відбування покарання на підставі ст.75 цього Кодексу.

Виходячи з обставин справи, з призначеним покаранням колегія суддів погоджується, оскільки воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових злочинів. Обставин, які б вказували на необхідність реального відбування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначеного ним покарання матеріали провадження не містять.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд з врахуванням вимог ст.ст.337 ч.1, 129 КПК України, обґрунтовано визначив розмір матеріальних збитків як зазначений в обвинувальному акті та підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Розмір та вартість викраденого, зазначені в обвинувальному акті, обвинуваченими під час судового розгляду справи не оскаржувались.

При вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував всі обставини та визначив розмір грошового відшкодування виходячи з характеру кримінального правопорушення, глибини хвилювань потерпілої, інших обставин по справі та визначив остаточну суму моральної шкоди виходячи з сукупності вказаних обставин з урахуванням вимог розумності та справедливості, виходячи з положень ст. 23 ЦК України і підстав для скасування вироку в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Таким, чином, враховуючи викладене, підстав передбачених ст.409 КПК України, для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 . та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді