Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 26.12.2013 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014931 від 12.09.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 26.12.2013 року про закриття кримінального провадження, унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014931 від 12.09.2013 року, за ознаками ст. 356 КК України, оскільки вона винесена без належної перевірки обставин, які зазначалися у заяві про вчинення кримінального правопорушення, а тому просить постанову скасувати.

У судовому засіданні представник/захисник особи, що подала скаргу ОСОБА_6 її підтримав, просив задовольнити зі вказаних підстав, додатково зазначивши, що органом досудового розслідування взагалі будь-які належні слідчі дії не проводилися, а було лише фактично винесено постанову про закриття провадження.

ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити і скасувати оскаржуване рішення слідчого.

Прокурор прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки викладені у ній відомості не ґрунтуються на положеннях КПК України, а процесуальні доводи осіб зводяться до емоційної незгоди з прийнятим процесуальним рішенням та не містять жодного належного та допустимого доказу на своє підтвердження.

У судове засідання слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України м. Києва ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про розгляд скарги, не з`явився, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 КПК України, не повідомив, у зв`язку з чим, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести її розгляд у його відсутність.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарження на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).

Як убачається з матеріалів провадження, 12.09.2013 року до органу досудового розслідування від ОСОБА_4 надійшла заява про те, що 11.09.2013 року по вул. Алма-Атинська, 6 в м. Києві, директор ТОВ Арка-Віп ОСОБА_8 самовправно, всупереч установленому порядку, заволоділа обладнанням, що належить ОСОБА_4 , яка у подальшому, 12.09.2013 року була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014931 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

З копії заяви ОСОБА_4 від 11.09.2013 року поданої до органу досудового розслідування слідує, що 23.11.2011 року між ним, як ФОП, та директором ТОВ АРКА-ВІП ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу в розстрочку обладнання для формування арок з ПВХ-профілю.

На момент підписання договору ОСОБА_8 перебувала у шлюбних відносинах з сином ОСОБА_4 .

В період виконання договору ОСОБА_8 здійснила оплати за договором за грудень 2011 року та січень 2012 року у сумі 1 333 грн. та 1 335 грн. відповідно, однак після розірвання шлябу з сином заявника, остання перестала виконувати умови вказаного договору, а тому він звернувся з позовом до господарського суду м. Києва.

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.07.2013 року його позовні вимоги було задоволено та зобов`язано ТОВ (ПП) АРКА-ВІП сплатити на користь ФОП ОСОБА_4 77 235 грн. за невиконання вказаного договору купівлі-продажу.

Тож, аналізуючи вказані особою, що подала скаргу, підстави для скасування прийнятого процесуального рішення, слідчий суддя виходить з наступного.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею, у судовому засіданні було створено необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак, особа, що подала скаргу, та її представник/захисник, будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України не надали переконливих доказів, які б могли слугувати підставами для скасування процесуального рішення прийнятого суб`єктом оскарження, враховуючи таке.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вказані вимоги КПК України суб`єктом оскарження було дотримано у повному обсязі.

Так, з оскаржуваної постанови слідує, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку з повідомленням заявника про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, обставини, викладені у заяві в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України відповідає у повному обсязі, являється по суті вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній в повній мірі викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу, надано оцінку сукупності зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Будь-яких інших підстав для скасування процесуального рішення органу досудового розслідування у скарзі заявником не зазначається та в судовому засіданні не наведено, однак слідчий суддя за результатами проведеного судового розгляду, вважає за необхідне зазначити про таке.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином.

Так, у судовому засіданні слідчим суддею з`ясовано, що ОСОБА_8 здійснювала оплати за договором за грудень 2011 року та січень 2012 року у сумі 1 333 грн. та 1 335 грн., а суму, яку вона не виплатила стягнуто рішенням господарського суду м. Києва.

Тобто, у даному випадку в діях ОСОБА_8 відсутні обов`язкові елементи складу злочину, як за ст. 356 КК України так і ст. 191 КК України, як про те зазначає заявник, враховуючи їх об`єкти, об`єктивні сторони, суб`єкти та суб`єктивні сторони, що свідчить про те, що доводи особи, що подала скаргу та її представника/захисника не можуть вважатися такими, що не залишають місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303-307, 376 КПК України слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 26.12.2013 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014931 від 12.09.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 30 жовтня 2014 року о 17 годині 30 хвилин в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул.. І.Сергієнка, 3.

Слідчий суддя: ОСОБА_1