Провадження № 1-кс/638/2669/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015 року Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Харкова: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_2 ,

підозрюваного: ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5
розглянув клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №00000081 від 11 лютого 2015року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ізюмське Боровського району Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, призваного під час мобілізації до лав Збройних Сил України Барвінським РВК Харківської області 03.08.2014 відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607/2014, військовослужбовця військової частини польової пошти НОМЕР_1 , солдата, старшого стрілця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
в с т а н о в и в :
18.09.2015р. слідчий військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 03.08.2014 солдат ОСОБА_3 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 №607/2014, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польової пошти НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 02 січня 2015 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину польову пошту НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 16 вересня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України - тобто Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.
ОСОБА_3 був затриманий 17.09.2015р. о 15г.00хв.

Підозра ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на показаннях самого обвинуваченого, а також інших матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування свого клопотання прокурор вказує,що підозрюваний ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 3. ст. 407 КК України за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 до 5 років. Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно вчинив даний злочин оскільки його мати потребувала невідкладного лікування та стороннього догляду то він не повернувся до віськової частини,весь чай проживав за місцем свого мешкання,працював на сільгоспроботах та здійснював догляд за матір,ю оскільки вони проживають вдвох.

Захисник підозрюваного заперечував проти застосування до підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає,що можливо застосування більш м,якої мірі домашнього арешту з врахуванням даних про особистість підозрюваного.

Положеннями ст. 29 Конституції України кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочину чи його зупинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом 72 год. має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом 72 год. з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Відповідно до ч.1ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
ч.4 вищезазначеної норми закону передбачено,що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства, встановлено наявність ризику, передбаченого п.1, ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає підстави вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування .

Що стосується існування інших ризиків,на які вказує прокурор,то суд вважає їх не доведеними та відсутніми певні обґрунтування їх існування.

Як вбачається з наданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу в останньому відсутні посилання на обгрутованість застосування більш м,яких запобіжних заходів для запобігання ризикам,зазначеним у клопотанні.
Як абчається з довідок, ОСОБА_3 мешкає разом з матір*ю ОСОБА_8 в с.Погонівка,з дійснює за нею догляд, інших осіб які б мешкали з ним разом не вбачається з довідок, окрім того, Бандура потребувала у грудні 2014року невідкладної гінекологічної операції, страждає важким гінекологічним захворюванням.
Таким чином, ОСОБА_3 , фактично є єдиною особою,яка здійснює догляд за хворою матір,є характеризується позитивно,обставини злочину визнає в повному обсязі, щиро кається, просить врахувати сімейні обставини.
З огляду на таке суд приходить до висновку про те, що особистість ОСОБА_3 прокурором не вивчено в достатній мірі, що суд також враховує при обранні запобіжного заходу .
Таким чином, оскільки певних обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів ніж утримання під вартою не наведено в судовому засіданні,суд приходить до висновку про застосування до ОСОБА_3 більш м,якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Посилання прокурора на те,що ОСОБА_3 може вчинити інший злочин або незаконно впливати на свідків та потерпілого суд не може прийняти до уваги в обґрунтування неможливості обрання більш м,якого запобіжного заходу оскільки ці обґрунтування здійснені прокурором на підставі безпідставних міркувань. ОСОБА_3 розкаявся у вчиненому, дав детальні пояснення стосовно підозри,має міцні соціальні зв*язки, здійснює догляд за своєю хворою матір,ю.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у підозрюваного постійного міста роботи або навчання, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей у підозрюваного, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Беручи до уваги те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні злочину за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі та за його поведінкою потребується певний контроль суд вважає за можливе застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують обрання даного виду запобіжного заходу .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194,195, 196, 197, 199, 206, 211,213, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
Ухвалив:
Клопотання слідчого по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000081 від 11 лютого 2015року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Лозова Харківської області запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця проживання АДРЕСА_1 строком на 2 місяця до 16 листопада 2015року з покладенням на останнього обов*язків: прибувати до військової прокуратури Харківського гарнізону за першою вимогою, не залишати місце проживання з 22-00годин до 06-00годин ранку та носити електронний засіб контролю.
Роз*яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України та ч.6ст.195 КПК України .

Покласти зобов,язання на слідчого або працівника органу внутрішніх справ перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз*яснити ОСОБА_3 правила користування пристроєм,техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Строк дії ухвали 2 місяця до 16 листопада 2015року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк, але з моменту вручення ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та підлягає врученню підозрюваному.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Копію ухвали отримав:

____ _________________ 2015 р. ___ год. ____ хв. _________________