Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі судового засідання ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 листопада 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001738 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_1

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Червоний Кут Ширяївського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено виконання обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.

Так, в грудні 2013 року, ОСОБА_1 проникнув у приміщення бані на території належного ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_2, звідки таємно викрав належне ОСОБА_3 майно на загальну суму 1500 грн.

Крім того, 19 липня 2014 року в період часу з 09.30 по 15.30 год. ОСОБА_1 проникнув до будинку за вищевказаною адресою, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_3 майно на загальну суму 4998 грн.

Крім того, ОСОБА_1 в період з 01 по 03 вересня 2014 року проникнув до підсобного приміщення домоволодіння АДРЕСА_3, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_4 майно, на загальну суму 200 грн.

Крім того, ОСОБА_1, в період з 05 по 07 вересня 2014 року, проникнув до підсобного приміщення на території домоволодіння АДРЕСА_3, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_4 майно, на загальну суму 700 грн.

Крім того, ОСОБА_1, в період з 08 по 09 вересня 2014 року, проникнув до підсобного приміщення на території домоволодіння АДРЕСА_3, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_4 майно, на загальну суму 250 грн.

Крім того, ОСОБА_1, в період з 10 по 12 вересня 2014 року, проникнув до підсобного приміщення на території домоволодіння АДРЕСА_3, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_4 майно, на загальну суму 3000 грн.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд апеляційної інстанції при залишенні його апеляційної скарги без задоволення, в якій він ставив питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового в зв'язку з неправильним застосуванням ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав. Вважає рішення суду про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням належним чином не мотивованим та з огляду на наявні у провадженні дані про особу ОСОБА_1 застосування ст. 75 КК України - неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційні вимоги та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування ст. 75 КК України колегія суддів вважає слушними.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_1, зокрема, його посередню характеристику, те, що він вважається таким, що судимостей не має, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, визнавши обставинами, які пом'якшують покарання - визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій від потерпілих та висловлену ними позицію щодо призначення засудженому покарання, не пов'язаного з позбавленням волі, прийшов до висновку про можливість виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_1 з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Одночасно, суд зробив висновок щодо можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання в місцях позбавлення волі і звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Однак з таким рішенням колегія суддів погодиться не може.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як видно із вироку, свій висновок про звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд жодним чином не мотивував, обмежившись загальною фразою про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Крім того, всі наведені судом першої інстанції дані про особу засудженого та обставини, які пом'якшують покарання, були враховані судом при обранні виду та розміру визначеного санкцією ч. 3 ст. 185 КК України покарання, однак на думку колегії суддів, у даному конкретному випадку не свідчать про наявність достатніх підстав для застосування ст. 75 КК України та не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового в зв'язку з неправильним застосуванням ст. 75 КК України та необхідністю, на його думку, призначення ОСОБА_1 більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції не дав переконливих відповідей на всі її доводи та залишив його без зміни.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та не перевірив належним чином наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів щодо неправильного застосування ст. 75 КК України, рішення про законність вироку суду першої інстанції в цій частині належним чином не обґрунтував.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом'якшують покарання, звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7