УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №282/1232/15 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2
суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання .. . ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, учня 11-го класу Мотовилівської загальноосвітньої школи I-III ступенів, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, працюючого охоронцем в приватному охоронному підприємстві «Зоро», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , з базовою загальною середньою освітою, учня 3-го курсу Любарського професійного ліцею, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
за участю прокурора . . . . . . ОСОБА_10 захисника . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6
обвинувачених . . . . . ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
законних представників . . . ОСОБА_11 , ОСОБА_12
в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати та постановити новий вирок в частині призначення покарання Редьку, яким звільнити ОСОБА_7 від покарання із застосуванням заходів виховного характеру.
Посилається на незаконність вироку у зв`язку з порушенням норм матеріального права, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню та у зв`язку з незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню.
Зазначає, що судом 1-ї інстанції не було враховано, що ОСОБА_7 на день вчинення кримінального правопорушення виповнилось лише 16 років, злочин він вчинив під впливом старших осіб, позитивну характеристики від класного керівника ОСОБА_13 , його щире розкаяння та бездоганну поведінку на момент постановлення вироку. Вважає, що суд 1-ї інстанції повинен був відповідно до ч.1 ст.105 КК України звільнити його від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.
Вироком Любарського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст.75, 104, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовий строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст..76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Речові докази повернуто власнику - ОСОБА_14 ..
Цим вироком також були засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.296 КК України, але вирок щодо них ніким з можливих апелянтів не оскаржується.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 25 липня 2015 року о 23 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 та неповнолітні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу приміщення відділення поштового зв`язку Мотовилівка Житомирської дирекції УДППЗ «Укрпошта», розташованого по вулиці 40-річчя Перемоги, 10 у с. Мотовилівка Любарського району Житомирської області, зустріли ОСОБА_14 , та всупереч установленим у суспільстві моральним засадам, звичаям, традиціям, етичним правилам поведінки у побуті, порушуючи громадський порядок та спокій громадян, почали безпричинно чіплятися до ОСОБА_14 та у присутності інших осіб виражатися в його адресу словами нецензурної лайки.
У той час, як ОСОБА_14 , пройшовши повз вказаних осіб, продовжував рухатися вулицею, віддаляючись від місця їх зустрічі, неповнолітній ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_14 ззаду та безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс кулаком правої руки декілька ударів в голову в ліву частину обличчя, внаслідок чого ОСОБА_14 упав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, неповнолітній ОСОБА_9 сів зверху на лежачого на землі ОСОБА_14 та наніс йому ще декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, яке ОСОБА_14 , захищаючись закрив руками.
У цей час до лежачого на спині, на землі ОСОБА_14 підійшов ОСОБА_15 та безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, та розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс ОСОБА_14 кулаками обох рук декілька ударів у голову в ділянку обличчя та по тулубу в область грудної клітки.
Потім до них підійшов неповнолітній ОСОБА_7 , який безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, та розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс ОСОБА_14 декілька ударів правою ногою в тім?яну та потиличну ділянки голови.
Хуліганські дії ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 були припинені зусиллями ОСОБА_16 ..
У результаті вчинення вищевказаних хуліганських дій потерпілому ОСОБА_14 було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_8 та неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , представників неповнолітніх обвинувачених, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України відповідає фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням всіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах, які ніким з можливих апелянтів не оскаржуються.
Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд 1-ї інстанції допустив порушення кримінального закону і безпідставно не застосував при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 вимоги ст.105 КК України про звільнення його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, є безпідставними.
Звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру до обвинуваченого є правом, а не обов?язком суду.
Як убачається з провадження (технічного засобу фіксування кримінального провадження) захисник ОСОБА_6 просив суд 1-ї інстанції звільнити ОСОБА_7 від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.
Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримано вимог ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Всі дані про особу, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, враховані судом 1-ї інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 ..
Неповнолітнім ОСОБА_7 вчинив злочин із застосуванням насильства до потерпілого, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості в стані алкогольного сп?яніння групою осіб і тому колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст..75, 104, 76 КК України.
Підстави для скасування вироку, з наведених в апеляційній скарзі мотивів, відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року щодо нього - без зміни.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.