Дата документу Справа № 320/4729/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/4729/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/222/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2016 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000963 від 3 березня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кирпичне Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має вищу освіту та має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 3 березня 2015 року, приблизно о 5 годині 00 хвилин, працівники правоохоронного органу - співробітники Мелітопольського МВ ДСО при ГУМВС України в Запорізькій області в складі молодшого інспектора СВГЗ прапорщика міліції ОСОБА_9 , міліціонера СВГЗ старшини міліції ОСОБА_11 та міліціонера-водія СВГЗ прапорщика міліції ОСОБА_12 , під час несення служби по охороні громадського порядку на АП-76 на службовому автомобілі DAEWOO «Lanos», д/н НОМЕР_1 , перебуваючи в форменому одязі працівників правоохоронного органу - міліції України, виконуючи свої службові обов`язки, доставили до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. К. Маркса, 41А, з метою проведення медичного огляду виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_7 . Під час руху ОСОБА_7 сидів на задньому пасажирському сидінні, між ОСОБА_9 , який сидів справа від нього та ОСОБА_11 , який сидів зліва від нього. В цей час, знаходячись на території двору КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. К. Маркса, 41А, в службовому автомобілі DAEWOO «Lanos», д/н НОМЕР_1 , з правої задньої пасажирської двері вийшов молодший інспектор СВГЗ прапорщик міліції ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи законні вимоги працівників міліції, достовірно знаючи про те, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу - міліції України, які виконують свої службові обов`язки, маючи умисел на умисне спричинення працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, також вийшов з правої задньої пасажирської двері службового автомобіля та з метою нанесення тілесних ушкоджень, обхопив правою рукою, в якій тримав ніж, шию ОСОБА_9 , при цьому тримаючи вказаний ніж у горла ОСОБА_9 , висловив на його адресу погрозу, спричинення йому тілесних ушкоджень. Миттєво відреагувавши на події, ОСОБА_9 схопив праву руку ОСОБА_7 і згідно ст. 13 ЗУ «Про міліцію», застосував до нього прийоми рукопашного бою. Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 працівникові правоохоронного органу - співробітнику Мелітопольського МВ ДСО при ГУМВС України в Запорізькій області молодшому інспектору СВГЗ прапорщику міліції ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження - поверхнева лінійна рана в області нижньої поверхні підборіддя, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В обґрунтування зазначає, що мотивуючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував, що він повністю визнав провину, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, але, як вважає прокурор, наведені обставини не знижують суспільну небезпеку вчиненого діяння чи особи обвинуваченого, а є лише підставою для застосування мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією статті.

Зазначає, що судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 діяння, оскільки основним безпосереднім об`єктом вчиненого ним злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів та їх авторитет. Вважає, що протиправні дії ОСОБА_7 були направлені не тільки на працівника міліції, а й на авторитет правоохоронних органів в цілому. При призначенні покарання суд не в повній мірі врахував, що злочин ОСОБА_7 вчинив, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, які надійшли до апеляційного суду до початку апеляційного розгляду провадження, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін. Вважає, що суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро покаявся, активно спряв розкриттю злочину впродовж досудового та судового слідства, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, скарг з боку правоохоронних органів не має. Крім того, в судових дебатах потерпілий ОСОБА_9 просив не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі, бо він його простив і претензій до нього не має.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , вважала, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є невмотивованим та необґрунтованим, встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання можуть бути лише підставою для призначення йому покарання в мінімальних межах санкції статті, але не для звільнення від відбування покарання, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_9 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції з наступних підстав.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що 21.10.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 звернулися на адресу суду першої інстанції із письмовою заявою про затвердження укладеної між ним угоди про примирення, до якої додали угоду, укладену ними 21 жовтня 2015 року (а.с. 80, 81-84).

Із звукозапису судового засідання від 21 жовтня 2015 року вбачається, що судом було оголошено заяву про затвердження угоди, але угоду розглянуто не було у зв`язку із клопотанням прокурора про надання часу для ознайомлення із її змістом.

В наступному судовому засіданні 23 жовтня 2015 року угоду розглянуто також не було у зв`язку із неявкою захисника обвинуваченого до судового засідання.

В судовому засіданні 28 жовтня 2015 року суд першої інстанції не перейшов до розгляду угоди про примирення, розглянув обвинувальний акт та оголосив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги ч.ч. 3, 5, 7 ст. 474 КПК України.

Так, у випадку наявності угоди, суд, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 474 КПК України, має право у підготовчому судовому засіданні затвердити цю угоду або відмовити в її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Судом ці вимоги закону залишені поза увагою, а укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не розглянута.

Крім того, ч. 5 ст. 469 КПК України зазначає, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Таким чином, позбавивши як обвинуваченого, так і потерпілого права на розгляд угоди про примирення, суд першої інстанції порушив їх процесуальні права, у тому числі і право обвинуваченого на захист, яке він бажав реалізувати через судовий розгляд зазначеної угоди, незалежно від результатів її розгляду.

Крім того, та обставина, що суд першої інстанції не перейшов до розгляду угоди про примирення, починаючи ще зі стадії підготовчого судового засідання, перешкоджала постановленню вироку по суті пред`явленого обвинувачення з призначенням покарання, оскільки, формально, у разі затвердження угода могла вплинути на його вид та розмір, і це порушення закону не може бути усунуте під час апеляційного розгляду справи.

Частиною 8 статті 474 КПК України встановлено, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

За таких обставин, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 у відповідності до ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню внаслідок істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, а кримінальне провадження, поверненню до суду першої інстанції для його розгляду зі стадії підготовчого судового засідання іншим складом суду.

Оскільки вирок суду скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, колегія судів у відповідності до ч. 2 ст. 415 КПК України не входить в обговорення доводів апеляції прокурора, які слід вирішити при новому розгляді справи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області зі стаді підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

1. 2. 3.