Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю потерпілої ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 24 листопада 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2015 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, таку, що не має судимості,
та

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, таку, що не має судимості,

визнано винуватими у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, закрито.
За ч. 2 ст. 364 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину.
Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог КПК 1960 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2015 року вирок місцевого суду змінено. Виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК та звільнення останніх від кримінальної відповідальності за цією статтею у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.

Звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК. В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджена за те, що вона, працюючи на посаді головного спеціаліста відділу кредитування філії Кельменецького відділення № 6796 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, 03 квітня 2009 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, надрукувала завідомо неправдивий документ - довідку на ім`я нотаріуса Кельменецької державної нотаріальної контори від імені керуючої Кельменецьким відділенням № 6796 ВАТ «ДОБУ» ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 станом на 03 квітня 2009 року заборгованості по кредиту не має та просить зняти заборону на нерухоме майно, хоча на вказану дату існувала заборгованість по кредиту ОСОБА_9 у розмірі 203 641,59 грн.

ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, працюючи на посаді керуючої філії - Кельменецького відділення № 6796 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, підписала вищевказаний документ, після чого скріпила гербовою печаткою Кельменецького відділення ДОБУ.

Після цього вони подали цю завідомо підроблену довідку нотаріусу, який зняв заборону на відчуження нерухомого майна.

Крім того, досудовим слідством ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались у зловживанні службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам в особі юридичної установи банку, та інтересам окремих громадян.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону,а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 злочину та їх особам внаслідок м`якості, просить скасувати судові рішення й направити справу на новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд безпідставно виправдав останніх за ч. 2 ст. 364 КК, оскільки їх винуватість доведена та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Також прокурор наголошує на тому, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Потерпіла у своїй касаційній скарзі, посилаючись на ті ж підстави, що й прокурор, просить скасувати судові рішення і направити справу на нове розслідування. При цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту досудового слідства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора який вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 362 та 365 КПК 1960 року суд апеляційної інстанції зобовязаний перевіряти всі доводи, викладені в апеляціях, у тому числі за необхідності і шляхом проведення судового слідства.
Усі доводи, що містяться в апеляціях, має бути проаналізовано з урахуванням наявних у справі доказів із тим, щоб жоден із них не залишився нерозглянутим.

Згідно зі ст. 377 КПК 1960 року у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і в разі, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою, а доводи в апеляції безпідставними.

Проте цих вимог закону суд апеляційної інстанції належним чином не виконав.

Як убачається з матеріалів справи, на вирок суду першої інстанції прокурор та потерпіла подали апеляційні скарги, в яких остання просила скасувати вирок та направити кримінальну справу прокурору для проведення додаткового розслідування, а прокурор просив скасувати вирок в повному обсязі та постановити новий, визнавши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК. На обґрунтування своїх вимог наводили доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.

Зокрема, прокурор вказував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушили вимоги Положення № 110 про кредитування фізичних осіб та інші положення інструкції ДОБУ, а також вимоги Іпотечного договору № 1106 від 12 жовтня 2007 року в частині заборони подвійної іпотеки, припинення іпотеки. Також стверджував, що висновки суду про добровільність погашення ОСОБА_4 заборгованості по кредитам своїх родичів спростовується показаннями останньої та свідків. Крім того, прокурор заперечив висновок суду про те, що підсудні діяли на виконання рішення кредитного комітету. Вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно видали ОСОБА_4 споживчий кредит в сумі 950 000 грн.

Потерпіла у своїй апеляційній скарзі вказувала, що документальна ревізія фінансово-господарської діяльності Кельменецького відділення № 6796 ВАТ «Державний ощадний банк України» була проведена органами досудового розслідування неповно, а тому її висновки є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, не погодившись з указаними доводами та залишивши в цій частині вирок місцевого суду без зміни, не навів в ухвалі достатніх підстав та мотивів прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на доводи, викладені в апеляціях прокурора та потерілої. При цьому суд, провівши часткове судове слідство, констатуючи відсутність у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, не перевірив рішення суду першої інстанції в межах апеляції прокурора щодо всього обсягу обвинувачення з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто стосовно відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Крім того, суд належним чином не зазначив мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, та підстав визнання обвинувачення в цій частині необґрунтованим.

Тобто суд апеляційної інстанції, формально розглянувши справу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , порушив вимоги ст. 377 КПК 1960 року.

Крім того, згідно з положеннями ст. 395 цього Кодексу суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 378 КПК 1960 року апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у разі неправильного звільнення засудженого від відбуття покарання.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, та закрив справу.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, прийшов до висновку про необхідність звільнення останніх від покарання за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, а тому змінив вирок, виключивши з його резолютивної частини вказівку суду про закриття кримінальної справи.
Таким чином, погіршивши становище ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апеляційний суд постановив ухвалу, що суперечить вимогам ст. 378 КПК.
За таких підстав ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд. Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене, перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також інші доводи, наведені в касаційних скаргах потерпілої та прокурора, і, дотримуючись вимог КПК, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілої задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3