№ 5-4332ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_20,

суддів - ОСОБА_21, ОСОБА_22,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_23 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_1,

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця міста Кременчука Полтавської області, який проживає у цьому ж місті по АДРЕСА_1, раніше судимого:

1) 04 червня 1999 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 81; ч. 2 ст. 140; ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року), до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільненого 29 березня 2000 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 12 днів;

2) 18 листопада 2002 року Деснянським районним судом м. Чернігова за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185; ч. 1 ст. 187 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільненого 15 грудня 2009 року умовно-достроково на 6 місяців;

3) 02 лютого 2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільненого 12 червня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 22 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 лютого 2012 року, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1:

- на користь потерпілого ОСОБА_3 - 8560 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 гривень - відшкодування моральної шкоди;

- на користь потерпілого ОСОБА_4 - 2015 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 гривень - відшкодування моральної шкоди.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за ст. ст. 185, 186, 187 КК України, повторно вчинив ряд крадіжок. При цьому засуджений на території міста Кременчука таємно викрав:

- 14 серпня 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_2 - майно ОСОБА_5 на суму 700 гривень;

- 10 листопада 2014 року, близько 02 години, поблизу будинку АДРЕСА_3 - майно ОСОБА_6 на суму 5000 гривень;

- 20 листопада 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_4 -майно ОСОБА_7 на суму 450 гривень;

- 21 листопада 2014 року, близько 05 години, поблизу будинку АДРЕСА_5 - майно ОСОБА_8 на суму 2000 гривень;

- 29 листопада 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_6 - майно ОСОБА_9 на суму 580 гривень;

- 29 листопада 2014 року, близько 22 години, поблизу будинку АДРЕСА_7 - майно ОСОБА_10 на суму 8300 гривень;

- 05 грудня 2014 року, близько 01 години, поблизу будинку АДРЕСА_8 - майно ОСОБА_11 на суму 5400 гривень;

- 06 грудня 2014 року, близько 21 години, поблизу будинку АДРЕСА_7 - майно ОСОБА_12 на суму 600 гривень;

- 07 грудня 2014 року, близько 03 години, поблизу будинку АДРЕСА_9 - майно ОСОБА_13 на суму 1000 гривень;

- 08 грудня 2014 року, близько 22 години, поблизу будинку АДРЕСА_10 - майно ОСОБА_10 на суму 5650 гривень;

- 08 грудня 2014 року, близько 24 години, поблизу будинку АДРЕСА_11 - майно ОСОБА_14 на суму 400 гривень;

- 18 грудня 2014 року, близько 14 години 35 хвилин, поблизу будинку АДРЕСА_12 - майно ОСОБА_15 на суму 6000 гривень;

- 21 грудня 2014 року, близько 11 години, поблизу будинку АДРЕСА_13 - майно ОСОБА_4 на суму 950 гривень;

- 02 січня 2015 року, у нічний час, поблизу будинку АДРЕСА_14 - майно ОСОБА_16 на суму 1300 гривень;

- 03 січня 2015 року, у нічний час, поблизу будинку АДРЕСА_15 - майно ОСОБА_17 на суму 900 гривень;

- 03 січня 2015 року, у нічний час, поблизу будинку АДРЕСА_16 - майно ОСОБА_3 на суму 2880 гривень;

- 04 січня 2015 року, близько 14 години, поблизу будинку АДРЕСА_17 - майно ОСОБА_18 на суму 2480 гривень.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_24, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що під час досудового розслідування психічний стан засудженого на момент вчинення кримінальних правопорушень за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не було визначено експертним шляхом, однак суд, усупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, не призначив додаткову судово-психіатричну експертизу для вирішення питання про осудність ОСОБА_1 за відповідними епізодами. При цьому автор скарги звертає увагу, що засуджений виявляє ознаки емоційно нестабільного розладу особистості, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання опіоїдів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за наведених у вироку обставин, кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України та обраної судом міри покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

При перевірці судових рішень обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не встановлено.

Оскаржуваний вирок ухвалений із дотриманням вимог ст. ст. 370, 373, 374 КПК України.

Посилання захисника у скарзі як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону на непроведення додаткової судово-психіатричної експертизи для вирішення питання про осудність ОСОБА_1 за окремими епізодами злочинної діяльності є безпідставними.

З вироку вбачається, що суд, з'ясувавши правильність розуміння обвинуваченим обставин, що ним визнавалися, не маючи сумнівів у добровільності його позиції, за згодою сторін застосував спрощену процедуру судового розгляду, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України. Суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_3, вивченням письмових доказів за епізодом крадіжки в останнього та матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_1, у тому числі висновку судово-психіатричної експертизи № 71 від 20 лютого 2015 року.

Як зазначено у самій касаційній скарзі, у ході вказаного експертного дослідження визначався психічний стан засудженого на момент вчинення кримінальних правопорушень у період з 10 листопада 2014 року по 04 січня 2015 року, за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_3 і ОСОБА_18

Відповідно до вироку і касаційної скарги, за результатами експертизи встановлено, що під час дослідження та у період вчинення відповідних протиправних діянь ОСОБА_1, хоча і виявляв ознаки емоційно нестабільного розладу особистості, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання опіоїдів, однак будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав та не виявляв ознак тимчасового розладу душевної діяльності чи недоумства.

На підставі такого висновку встановлено осудність ОСОБА_1 за тими епізодами злочинної діяльності, що досліджувалися експертом, і наведене не заперечується у касаційній скарзі.

З вироку вбачається, що під час судового розгляду осудність обвинуваченого за іншими епізодами учасниками процесу, у тому числі стороною захисту, під сумнів не ставилася і питання про необхідність перевірки такої обставини додатковими доказами не порушувалося.

Натомість, обвинувачений і захисник добровільно погодилися на застосування спрощеного порядку судового розгляду, розуміючи його правові наслідки. Законність застосування судом такої процедури автор скарги не оспорює.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу.

ОСОБА_7 на призначення експертизи з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотання, суд наділений виключно у випадках, передбачених ч. 2 ст. 332 КПК України, наявності яких з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень не вбачається.

Виходячи з наведеного, оскільки учасники судового провадження клопотань про проведення додаткової судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 не заявляли, а відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України погодилися не досліджувати докази, у тому числі, щодо обставини, зазначеної у касаційній скарзі захисника, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для призначення відповідної експертизи і вимоги кримінального процесуального закону не порушив.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_23 колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_23 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_20 ОСОБА_25 ОСОБА_26