Справа № 192/1639/15-к
Провадження № 1-кп/192/181/15
В И Р О К
Іменем України
"01" грудня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000496, внесене до ЄРДР 27.07.2015 року, відносно
ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, де до засудження мешкав по АДРЕСА_1 , громадянина України, що має середню освіту, холостого, судимого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області:
1)06.12.2005 року за ч.1 ст.309, 75 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік з іспитовим строком 1 рік;
2)07.08.2006 року за ч.2 ст.121, 69, 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
3)29.06.2011 року за ч.2 ст.186, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;
4)10.12.2013 року за ч.1 ст.263, 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України,

В с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в Солонянській виправної колонії № 21 УДПС України в Дніпропетровській області, в селі Аполонівка Солонянського району Дніпропетровської області, систематично порушував режим утримання. Постановою начальника виправної колонії від 28.01.2015 року за порушення режиму утримання ОСОБА_4 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ) строком на 3 місяці.
Після виходу з ПКТ, до закінчення річного терміну, ОСОБА_4 на території вищевказаної виправної колонії в селі Аполонівка Солонянского району Дніпропетровської області вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи за наступних обставин.
27 липня 2015 року ОСОБА_4 згідно із затвердженим начальником Солонянської виправної колонії № 21 графіком, який було оголошено обвинуваченому начальником відділення №10 ОСОБА_7 того ж дня близько 10-ї години, в порядку, передбаченому ч.5 ст.118 кримінально-виконавчого кодексу України, повинен був виконати прибирання: помити вікно в кімнаті відділення СПС № 10, у складі якого він відбував покарання у виді позбавлення волі.
Представником адміністрації Солонянської виправної колонії №21: начальником відділення №10 ОСОБА_7 обвинуваченому ОСОБА_4 було пред`явлено законну вимогу про чергування згідно з графіком: помити вікно в кімнаті відділення, на що обвинувачений відповів відмовою.
З метою перевірки стану здоров`я, відсутності протипаказань для виконання робіт з прибирання приміщень, обвинуваченого ОСОБА_4 співробітниками колонії було супроводжено в медсанчастину СВК №21 для медичного огляду, де він був обстежений медичною комісією, якою було видано висновок про те, що ОСОБА_4 за станом здоров`я може виконувати роботи у виді прибирання, і не має до цього протипоказань.
Після повернення з медсанчастини колонії начальником відділення № 10 ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, проте, і після цього, ОСОБА_4 незважаючи на повторні вимоги начальника відділення приступити до виконання обов`язків по прибиранню, діючи з умислом на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, повторно категорично відмовився виконати вимогу представника адміністрації колонії: виконати прибирання приміщення, чим вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.
Вказаними діяннями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.391 КК України: злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення режиму відбуття покарання була впродовж року піддана стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.
Під час судового провадження: 01 грудня 2015 року між прокурором та обвинуваченим була укладена угода про визнання винуватості на підставі ст.472 КПК України.

Відповідно до укладеної угоди, у судовому засіданні ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України. Пояснив, що він цілком розуміє суть та характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом обвинуваченому ОСОБА_4 вручено пам`ятку про права та обов`язки, роз`яснені права під час судового провадження на підставі угоди, процесуальні наслідки укладення угоди та наслідки невиконання ним умов угоди.

Прокурор та обвинувачений у судовому засіданні просили затвердити укладену ними угоду про визнання винуватості та постановити вирок на підставі цієї угоди.

Укладеною угодою сторони погодили покарання у межах санкції ст.391 КК України: у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів середньої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_8 беззастережно визнав себе винуватим, що є умовою угоди, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, у якому потерпілих немає.

Прокурором відповідно до ст.470 КПК України при укладенні угоди враховані ступінь і характер сприяння обвинуваченого у проведенні щодо нього кримінального провадження; характер і тяжкість обвинувачення; наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Покарання, узгоджене сторонами, відповідає вимогам ст.65 КК України, визначено у межах санкції ст.391 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє і усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дійшов висновку про достатність правових підстав для затвердження угоди та призначення покарання, затвердженого в угоді.

Оскільки ОСОБА_4 після ухвалення вироку Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.12.2013 року, до повного відбуття покарання за цим вироком вчинив новий злочин, суд до покарання, визначеного сторонами в угоді, з невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 10.12.2013 року: 2 роки 2 місяці 7 днів за правилами ст.71 КК України частково приєднує покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 01 грудня 2015 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому, узгоджену сторонами міру покарання, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.12.2013 року: 1 (один) рік 3 місяці позбавлення волі.

Остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 місяці з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з 01 грудня 2015 року.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення з підстав та у порядку, передбаченому ч.4 ст.394, ст.395 КПК України.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий