11-кп/775/234/13(м)
264/6231/13-к

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д Д О Н Е Ц Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні 26 грудня 2013 року в місті Маріуполі кримінальну справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2013 року.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2013 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, не працюючий, раніше судимий: 5 липня 2012 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя за статтею 185 частиною 3, статтею 198 частиною 1 КК України до 3-х років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки, зареєстрований АДРЕСА_1
засуджений за частиною 1 статті 164 КК України до 1 року обмеження волі.
На підставі частини 1 статті 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного вказаним вироком покарання частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 5 липня 2012 року з остаточним призначеннням покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він, будучи зобов`язаним за рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 9 червня 2005 року до сплати аліментів за виконавчим листом №2-2523 на користь потерпілої ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини.
Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_10
Категорія 164 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Починаючи з 7 червня 2011 року і до теперішнього часу, обвинувачений ОСОБА_6 злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, правильність кваліфікації його дій за кримінальним законом та доведеність його вини, просить змінити вирок суду першої інстанції, застосувавши до нього менш суворе покарання і, не пов`язане з позбавленням волі, вказавши, що судом призначено занадто суворе покарання без належного урахування усіх пом`якшуючих обставин і даних про його особу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про призначення судами кримінального покарання», де звернута увага судів на те, що висновки по всім питанням, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про законність вироку суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій за кримінальним законом та доведеність вини не оскаржені, тому ці питання колегією суддів не обговорюються і не вирішуються.
Обговорюючи питання призначення судом першої інстанції виду і розміру кримінального покарання обвинуваченому, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до положень статті 65 КК України щодо загальних засад призначення кримінального покарання між інших обставин враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 раніше вчинив кримінальне правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 185, частини 1 статті 198 КК України з засудженням до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на 2 роки. Судимість за це кримінальне правопорушення не знята і не погашена у встановленому законом порядку.
Не дивлячись на це, обвинувачений повторно вчинив кримінальне правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 164 КК України. Ці кримінальні правопорушення відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких.
Наявність судимості, вчинення нового кримінального правопорушення свідчать про неналежну поведінку обвинуваченого у житті, сім`ї і суспільстві, ігнорування діючих законів, відсутність бажання стати на шлях виправлення.
На думку колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь його тяжкість і обставини, а також дані про його особу та обставини, які обтяжують покарання.
Призначаючи покарання суд першої інстанції правильно застосував вимоги частини 1 статті 71 КК України та призначив покарання шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 5 липня 2012 року, оскільки злочин передбачений частиною 1 статті 164 КК України обвинувачений ОСОБА_6 скоїв, не відбувши покарання за попереднім вироком.
За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального покарання у вигляді обмеження волі правильним. Висновок суд першої інстанції обґрунтував і виклав свої судження з цього приводу.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він тривалий час не сплачував аліменти на утримання дитини, до винесення вироку не вживав ніяких дійових заходів для погашення заборгованості.
Виходячи з наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 .
Вирок, судом першої інстанції постановлений у відповідності до вимог закону, неправильне застосування кримінального закону або порушення кримінального процесуального закону при судовому розгляді справи, не виявлено.
Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 30 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2