У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.

суддів

Канигіної Г.В., Пошви Б.М.

за участю прокурора

Сушко Т.М.

та засудженого

ОСОБА_1

законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_2

цивільного відповідача
ОСОБА_3

розглянула
у судовому засіданні 12 липня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи, касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області
від 5 квітня 2007 року.

Цим вироком до позбавлення волі
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Няндом

Архангельської області РФ,

мешканця м. Нова Одеса,

судимості не має,

за ч. 4
ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років без
конфіскації майна;

за ч. 2
ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 6
років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено шість років позбавлення волі без
конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 по 2500 грн., з
кожного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з корисливих
мотивів вчинив розбійний напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя
потерпілої, з проникненням у житло, а також замах на умисне вбивство з
корисливих мотивів.

Як визнав суд, неповнолітній ОСОБА_1,
16 липня 2006 року, приблизно о 9 годині, з метою заволодіння чужим майном,
обманним шляхом проник у будинок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_1.

Звернувшись до потерпілої із проханням
дати молоток нібито для ремонту велосипеда та отримавши його, скориставшись
тим, що потерпіла стояла до нього спиною, зі значною силою завдав два удари
молотком у потиличну ділянку голови ОСОБА_4.

Від отриманих тілесних ушкоджень
потерпіла впала на підлогу і втратила свідомість.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_4 не має можливості
чинити опір, ОСОБА_1, з метою позбавлення її життя, спочатку завдав потерпілій
удар дерев'яним брусом у ділянку правого плеча, а потім - підібраним кухонним
ножем не менше двох ударів у грудну клітку.

Свій умисел на позбавлення життя
похилого віку ОСОБА_4 ОСОБА_1 не довів до кінця з незалежних від його волі
обставин, оскільки потерпілій своєчасно була надана медична допомога.

Заволодівши грошима у сумі 31 грн.,
ОСОБА_1 зник з місця злочину.

У касаційному поданні прокурор порушує
питання про скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд у
зв'язку із неправильним застосуванням ст. 69 КК України і призначенням
покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

Засуджений ОСОБА_1, за змістом його
скарги, просить змінити вирок, виключити з нього засудження за ч. 2 ст. 115 КК
України, оскільки він не мав наміру вбивати ОСОБА_4 і пом'якшити йому покарання
з урахуванням усіх обставин справи та його віку.

Захисник ОСОБА_5 у запереченні на
касаційне подання прокурора, підтримуючи доводи засудженого, наводить доводи,
які на її думку, свідчать про можливість виправлення винного у строк
призначений апеляційним судом.

Заслухавши доповідача, прокурора,
підтримавшого подання, пояснення цивільного відповідача ОСОБА_3, законного
представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання і скарги, колегія
суддів вважає, що підстав для зміни вироку немає, а тому касаційне подання та
скарга засудженого не підлягають до задоволення.

Висновок суду першої інстанції щодо
доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_4 за обставин
вказаних у вироку стверджується зібраними і дослідженими у судовому засіданні
доказами, є правильним і у скарзі засудженого та поданні прокурора фактично не
оспорюються.

На обґрунтування свого висновку щодо
винуватості ОСОБА_1 у розбійному нападі з корисливих мотивів, поєднаному із
проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, а
також у замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів, суд підставно послався
на показання ОСОБА_1, який повністю визнавав себе винним у злочинних діях щодо
похилого віку потерпілої і повідомив, за яких обставин він вчинив напад на
ОСОБА_4, коли і у якому місці, яким знаряддям завдавав їй удари, та яку суму
грошей він забрав з фартуха потерпілої.

Аналогічні за змістом є й пояснення
винного при відтворенні обстановки та обставин події.

Потерпіла ОСОБА_4 у своїх поясненнях
підтвердила, що ранком, приблизно о 9 годині, 16 липня до неї додому приїхав
ОСОБА_1 у якого вона часто придбавала продукти харчування. Нікого іншого вдома
у неї не було. Вона добре пам'ятає, що в кишені фартуха була 31 гривня. Що
потім з нею сталося пригадати не може. До свідомості прийшла у лікарні.

З показань свідка ОСОБА_6 видно, що
приблизно о 9 годині 30 хвилин, коли вона заходила до ОСОБА_4, то бачила за
столом ОСОБА_1, який пив чай. Хвилин через 20 її покликала сусідка ОСОБА_7 і
повідомила, що знайшла ОСОБА_4 на
підлозі у будинку у калюжі крові.

Свідок ОСОБА_7 у своїх свідченнях
підтвердила факт виявлення ОСОБА_4 на підлозі кухні власного будинку.

З протоколу огляду місця події
вбачається, що в приміщенні кухні були виявлені плями крові, а також молоток,
ніж та дерев'яний брус із слідами крові.

Відповідно до висновків судових
цитологічної та біологічної експертиз, на знаряддях злочину виявлена кров,
находження якої від ОСОБА_4 не виключається.

За висновком судово-криміналістичної
експертизи пошкодження білизни потерпілої утворилися від дії ножа, вилученого з
місця злочину.

Суд також підставно послався у вироку,
як на доказ винуватості ОСОБА_1, на висновок судово-медичної експертизи згідно
з яким, у ОСОБА_4 виявлено відкритий вдавлений перелом склепіння черепа та
забій речовини головного мозку, а також непроникні рани в ділянці серця та
лівої кінцівки.

За висновком експерта заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень голови та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом
здоров¢я у ділянці грудної клітки та лівої кінцівки, могли утворитися, відповідно,
від ударів молотком та ножем.

Наведені докази між собою узгоджуються
і збігаються із показаннями винного про час, місце і спосіб вчинення ним
злочинних дій щодо потерпілої.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав
наміру вбивати потерпілу, були предметом перевірки у суді. Наведені докази
повністю спростовують твердження винного. Локалізація тілесних ушкоджень,
знаряддя злочину, кількість ударів, а також те, що винний завдавав удари ножем
у грудну клітку, усвідомлюючи, що потерпіла втратила свідомість, свідчать про
його намір позбавити потерпілу життя. Колегія суддів, з огляду на наведене не
вбачає підстав для зміни кваліфікації з ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК
України на ч. 1 ст. 121 КК України, як про це просить засуджений.

Даних, які свідчили б про те, що до
ОСОБА_1 застосовувалися незаконні методи ведення слідства, або, що потерпіла чи
свідки обмовили винного, у справі відсутні.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані
докази та давши їм вірну оцінку, дійшов правильного висновку щодо винуватості
ОСОБА_1 у вчинених ним злочинах, а також правильно кваліфікував його дії за ч.
4 ст. 187 та ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до висновків судових
психіатричної та психологічної експертиз ОСОБА_1 є осудною особою і під час
вчинення злочинів в емоційному стані, у тому числі й фізіологічному афекті, не
перебував.

Призначаючи неповнолітньому ОСОБА_1
покарання, суд дотримався вимог ст.ст. 65, 66, 67, 98 та 103 КК України і
правильно обрав винному покарання у виді позбавлення волі. Суд також підставно
застосував ст. 69 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов
вірного висновку, з урахуванням усіх обставин справи, про можливість
виправлення неповнолітнього засудженого у більш короткі строки ніж передбачені
санкціями статей кримінального кодексу України, за якими засуджено ОСОБА_1

Колегія суддів знаходить рішення суду у
цій частині переконливим і справедливим, тому доводи прокурора про м'якість
призначеного покарання та неправильне застосування ст. 69 КК України не можна
визнати підставними.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування вироку не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав
участь у справі, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 3 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

К.Т. Кравченко Г.В. Канигіна Б.М. Пошва