Номер провадження: 11-кп/785/719/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, українець, освіта середня, перебуває в цивільному шлюбі, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз 26.07.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 28.10.2008 року за відбуттям терміну покарання,

засуджений за ч. 1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки та з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів та судових витрат по справі, -

встановив:
що ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за незаконні придбання та зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів, а також незаконні придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, обіг, яких обмежено, вчинені повторно за таких обставин.

25.05.2014 року у вечірній час, в ході досудового розслідування та судового розгляду більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 незаконно, з метою подальшого збуту, у невстановленому місці придбав у невстановленої під час досудового розслідування жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої згідно обвинувального акту виділені у окреме провадження, наркотичний засіб - метадон, точну вагу якого під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим.

Далі, в період з 25.05.2014 року по 30.05.2014 року ОСОБА_7 придбаний ним у невстановленої жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої згідно обвинувального акту виділені у окреме провадження, вищезазначений наркотичний засіб зберігав за місцем тодішнього місця проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , незаконно збуваючи особам, які споживають наркотичні засоби.

Так, 30.05.2014 року близько 13:00 години ОСОБА_7 , знаходячись біля супермаркету «Таврія-В», розташованому за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 96, під час проведення санкціонованої оперативної закупівлі, незаконно збув ОСОБА_9 два згортки з фольги з речовиною білого кольору масою 0,04 г та 0,11 г відповідно.

Того ж дня, тобто 30.05.2014 року ОСОБА_9 добровільно видав працівникам міліції речовину, придбану ним у ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №725 від 10.07.2014 року надана на експертизу речовина білого кольору масою 0,04 г та 0,11 г містять наркотичний засіб, обіг якого заборонений -метадон. Кількісний вміст метадону в речовинах становить 0,009 г та 0,075 г відповідно.

Крім того, 08.08.2014 року в період часу з 14:30 годин до 16:00 години, в ході досудового розслідування та судового розгляду більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , діючи повторно, незаконно, з метою подальшого збуту, у невстановленому місці придбав у невстановленої під час досудового розслідування жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої згідно обвинувального акту виділені у окреме провадження, наркотичний засіб - метадон, точну вагу якого під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим.

Далі, в період з 08.08.2014 року по 12.12.2014 року ОСОБА_7 придбаний ним у невстановленої жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої згідно обвинувального акту виділені у окреме провадження, вищезазначений наркотичний засіб зберігав за місцем тодішнього проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , незаконно збуваючи особам, які споживають наркотичні засоби.

Так, 12.08.2014 року близько 13:00 години ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні супермаркету «Копійка», розташованому по пр. Добровольського у м. Одесі, під час проведення санкціонованої оперативної закупівлі, незаконно збув ОСОБА_9 два згортки з фольги з речовиною білого кольору масою 0,026 г та 0,060 г відповідно.

Того ж дня, тобто 12.08.2014 року ОСОБА_9 добровільно видав працівникам міліції речовину, придбану ним у ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерту №1153 від 04.09.2014 року надана на експертизу речовина білого кольору масою 0,026 г та 0,060 г містять наркотичний засіб, обіг якого заборонений - метадон. Кількісний вміст метадону в речовинах становить 0,023 г та 0,048 г, відповідно.

Крім того, 02.09.2014 року у вечірній час ОСОБА_7 , діючи повторно, незаконно, з метою подальшого збуту, у невстановленому місці придбав у невстановленої під час досудового розслідування жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої згідно обвинувального акту виділені у окреме провадження, наркотичний засіб - метадон, точну вагу якого під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим.

Далі, в період з 02.09.2014 року по 05.09.2014 року ОСОБА_7 придбаний ним у невстановленої жінки на ім`я ОСОБА_8 , матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, вищезазначений наркотичний засіб, зберігав за місцем тодішнього проживання - у будинку АДРЕСА_3 , куди він переїхав з квартири АДРЕСА_2 , незаконно збуваючи його особам, які вживають наркотичні засоби.

05.09.2014 року о 12:00 годині під час проведення санкціонованого обшуку за місцем тодішнього мешкання ОСОБА_7 - у будинку АДРЕСА_3 вилучено десять згортків з речовиною білого кольору масою 0,083 г, 0,144 г, 0,139 г, 0,130 г, 0,119 г, 0,125 г, 0,113 г, 0,140 г, 0,118 г, 0,125 г відповідно.

Згідно висновку експерта №1327 від 18.11.2014 року речовина у згортках містить наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон. Кількісний вміст метадону складає 0,0044 г, 0,0398 г, 0,065 г, 0,0381 г, 0,063 г, 0,054 г, 0,0565 г, 0,049 г, 0,0429 г, 0,056 г відповідно. Загальна кількість метадону, вилученого у ОСОБА_7 складає 0,4687 г.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого у скоєному, просить вирок скасувати за м`якістю призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 307КК України та незаконного звільнення від відбування покарання з випробуванням. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, реально. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно зі ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочинів, що потягнуло за собою незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. ОСОБА_7 відповідно до вироку останній раз засуджений 26.07.2005 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 28.10.2008 за відбуттям терміну покарання. Відповідно до п.8 ч.1 ст.89 КК України, не маючими судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони на протязі шести років з дня відбуття покарання не скоять нового злочину. З дня відбуття покарання ОСОБА_7 - 28.10.2008 до дня скоєння ним кримінального правопорушення - 25.05.2014 не пройшло 6 років. Отже, ОСОБА_7 вважається судимим і існує обставина, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор вказав, що судом першої інстанції були допущенні суттєві кримінально процесуальні порушення, внаслідок чого вирок суду підлягає скасуванню, а справа поверненню в той-же суд для призначення нового розгляду у суді в іншому складі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив скасувати вирок суду, оскільки судом першої інстанції були допущені істотні порушення кримінального процесуального законодавства, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду, перевіривши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Частина 2 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку.

Згідно з ст. 409 ч. 1 п. 3 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 37 КПК України прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе в окремих випадках, передбачених цим кодексом.

З матеріалів та вироку суду вбачається, що судові засідання по даному кримінальному провадженню відбувалися за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . В матеріалах справи відсутня постанова про призначення групи прокурорів процесуальних керівників у даному кримінальному провадженню, а є постанова від 09.02.2015 року про зміну такої групи де прокурора ОСОБА_12 призначено процесуальним керівником у цьому кримінальному провадженні. (а.с. 46) Обвинувальний акт затверджував прокурор ОСОБА_11 26.11.2014 року (а.с. 1-5), а на яких підставах приймав участь в судових засіданнях у даному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_10 не зрозуміло, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані з цього приводу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Частиною другою вказаної статті передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню якщо судове провадження здійснено за відсутності прокурора, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші порушення вимог КПК України, які також тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні судового розслідування, досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.

Так, місцевий суд розглянув вказану справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений не оспорював фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, а також його кваліфікацію.

При цьому, як вбачається з журналу судового засідання, місцевий суд обмежився тільки дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, інші докази в судовому засіданні не досліджувались. В матеріалах справи також відсутні інші докази, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

У вироку суду зазначено, що розгляд справи проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд роз`яснив наслідки застосування вказаної норми закону, з`ясував думку учасників процесу і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючи матеріалів кримінального провадження.

Після чого у вироку, без дослідження фактичних обставин справи, і в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приводить свої висновки щодо дослідження доказів у справі по матеріалам кримінального провадження та дає їх аналіз у сукупності, зокрема висновкам експерта № 725 від 10.07.2014 року, № 1153 від 04.09. 2014 року та № 1327 від 18.11.2014 року, а також Таблиці 11 Списку № 1, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», згідно чого робить висновок, що методон не є особливо небезпечним наркотичним засобом, оскільки внесений до списку наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Після цього, суд у вироку приходить до висновку щодо необхідності виключення з обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак та відповідно перекваліфікації його дій.

Вказане є порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а оскільки суд першої інстанції не дослідував докази у даному кримінальному провадженню, тому апеляційний суд позбавлений можливості це зробити, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.
Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .
Більш того, відсутня в обвинувальному акті і вказівка щодо того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення, а замість того, вказано, що умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних засобів, вчиненні повторно.

На думку апеляційного суду таке викладення кваліфікації дій обвинуваченого в обвинувальному акту є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд в тому-ж суді в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 01.08.2015 року, зокрема:

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4