Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/435/15-к
Провадження № 1-кп/670/35/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року смт. Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000023 від 03.02.2015 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, не працюючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдат, з 26.02.2015 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Віньковецької районної державної адміністрації по догляду за особою похилого віку, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
ВСТАНОВИВ:
20 травня 2014 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на військову службу по мобілізації в особливий період.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2014 року № 4 ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти у військовому званні «солдат», та у відповідності до ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату, ОСОБА_4 з 20.05.2014 року, тобто з моменту відправлення у військову частину НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_4 , набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього дня він розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
16.06.2014 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 50, солдат ОСОБА_7 вибув на лікування до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ), де знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 16.06.2014 року по 02.07.2014 року, а також в стоматологічному відділенні з 02.07.2014 року по 04.07.2014 року, після чого був виписаний в задовільному стані.
Оскільки на момент виписки солдата ОСОБА_6 з Хмельницького військового госпіталю, а саме 04.07.2014 року, його військова частина НОМЕР_1 вибула до нового місця дислокації в АДРЕСА_2 , то наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.07.2014 року № 99 «Про прикомандирування особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 », для військовослужбовців цієї частини, які на час її вибуття знаходились на лікуванні, було визначено подальше місце служби, та зокрема військові комісаріати Хмельницької області, з яких вказані військовослужбовці були призвані по мобілізації.
Відповідно до вищевказаного наказу, солдат ОСОБА_7 04.07.2014 року був прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_8 було достеменно відомо, однак у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, він, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин та без дозволу командування військової частини та військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , 18.08.2014 року самовільно залишив визначене місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_7 , та водночас до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 не прибув.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби (дезертирство).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся.
Показав, що 20 травня 2014 року він з`явився за викликом в смт. Віньківці у райвійськкомат, і того ж дня його відправили у Хмельницький військкомат, а потім для проходження військової служби направили на територію 19 ракетної бригади. Під час служби він захворів на ангіну, звернувся до командира батальйону, і його госпіталізували у Хмельницький військовий госпіталь, де він пролежав в стаціонарі близько двох тижнів. Після виписки його знову прикріпили до райвійськкомату. Протягом липня серпня 2014 року ОСОБА_9 справно кожного дня з 8 до 17 год. проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У п`ятницю 15.08.2014 року, відбувши службу до кінця дня, він відпросився у т.в.о. військкома ОСОБА_10 на вихідні, щоб поїхати у м. Київ провідати хвору дружину. Однак у понеділок 18 серпня 2014 року в смт. Віньківці не повернувся і на службу не з`явився, оскільки в дружини були проблеми із здоров`ям, і вона просила його не їхати, а бути з нею. Про те, що він збирається залишитись у м. Київ, працівників Віньковецько-Новоушицького ОРВК обвинувачений не повідомляв, а коли пізніше до нього зателефонували з райвійськкомату, то він сказав, що у нього хвора дружина. Потім зв`язок ні з ким не підтримував, бо у нього не було мобільного телефону. На теперішній час він не має змоги проходити військову службу, оскільки з 26.02.2015 року оформлений по догляду за дідусем, а дружині ОСОБА_11 встановили першу групу інвалідності довічно. ОСОБА_9 розуміє, що вчинив неправильно, хоча спочатку від мобілізації він не ухилявся, а поступив так через сімейні обставини, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, та судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд за клопотанням прокурора, вислухавши думку обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями скоїв суспільно небезпечне діяння, яке містить склад злочину, і його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, що виразилось у повному визнанні вини у вчиненому злочині, критичному відношенні до скоєного та готовності нести покарання, а також вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин, а саме хвороби дружини ОСОБА_12 .
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, при обранні виду та міри покарання, суд враховує, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину середньої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання на території Зіньківської сільської ради, з 26.02.2015 року здійснює догляд за особою похилого віку своїм дідусем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
За даними службової характеристики, ОСОБА_4 під час проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_9 протягом липня-серпня 2014 року зарекомендував себе із позитивної сторони як дисциплінований, працелюбний, спокійний та доброзичливий, до виконання своїх обов`язків ставився сумлінно та відповідально.
Проте, як випливає із службової характеристики за підписом командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовій частині ОСОБА_4 проявив себе як недисциплінований, безвідповідальний та ненадійний солдат, що схильний до порушення військової дисципліни.
Згідно довідки Віньковецької ЦРЛ від 16.03.2015 року, обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що передбачене санкцією статті, за якою він засуджується, ближче до мінімального строку, але із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, що згідно ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особи винного, який є молодою особою, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, збігу сімейних обставин,що призвели до вчинення злочину, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та контролю за його поведінкою з боку кримінально-виконавчої інспекції.
На думку суду, у даному конкретному випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речових доказів немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, призначивши покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку на один рік та зобов`язати його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1