Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5.,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7.,

при секретарі ОСОБА_8.,

за участю прокурора ОСОБА_9.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000325 щодо ОСОБА_1 за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Макарівського районного суду Київської області від 27 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця м. Білої Церкви Київської області (АДРЕСА_1), громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд Київської області залишив без зміни зазначений вирок суду.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03 вересня 2013 року близько 10.00 год. в смт Макарові Київської області ОСОБА_1, будучи службовою особою, а саме директором КП «Макарівсервіс» Макарівської селищної ради, використовуючи своє службове становище, виявляючи ініціативу, з метою отримання неправомірної вигоди довів ОСОБА_2 механізм укладення договору про надання в тимчасове користування та обслуговування торгівельного місця на торгівельному майданчику, розташованому на підпорядкованому цьому підприємству ринку (на вул. Гагаріна в смт Макарові), для розміщення торгівельного павільйону. При цьому ОСОБА_1 запевнив ОСОБА_2 у повному забезпеченні та сприянні ним у вирішенні всіх питань щодо надання в тимчасове користування та обслуговування зазначеного торгівельного місця.

Таким чином, зазначеними діями ОСОБА_1 як службова особа умисно створив умови, за яких особа була вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання настання шкідливих наслідків щодо своїх прав та законних інтересів, тобто вимагав неправомірну вигоду.

У цей же день близько 10.00 год. ОСОБА_1, діючи так само незаконно, з метою незаконного особистого збагачення висунув ОСОБА_2 вимогу про передачу йому 5 000 грн в якості неправомірної вигоди за позитивне вирішення питання про передачу в оренду зазначеної земельної ділянки під торгівельний павільйон.

Пізніше, о 10.28 год. ОСОБА_1, використовуючи свій власний абонентський номер (НОМЕР_1), відправив sms-повідомлення на абонентський номер ОСОБА_2 (НОМЕР_2) із текстом «приват банк НОМЕР_3». Після чого ОСОБА_2 зателефонував з приводу з'ясування суті отриманого повідомлення, на що ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 має перерахувати гроші на вказаний рахунок.

17 вересня 2013 року близько 10.00 год. біля будинку №1 по вул. Гагаріна ОСОБА_1, продовжуючи свій злочинний умисел, висунув ОСОБА_2 вимогу про передачу йому 3 000 грн в якості неправомірної вигоди, а всього 8 000 грн за позитивне вирішення питання про передачу в оренду земельної ділянки під торгівельний павільйон.

18 вересня 2013 року о 16.12 год. ОСОБА_2 на вимогу ОСОБА_1 перерахував на вказану останнім банківську картку 2 000 грн.

30 вересня 2013 року близько 11.05 год. ОСОБА_2, домовившись по телефону з ОСОБА_1 про зустріч, прибув до будинку № 1 по вул. Гагаріна в смт Макарові, де знаходився службовий кабінет ОСОБА_1, в якому останній, продовжуючи використовувати своє службове становище, виявляючи ініціативу, з метою отримання другої частини неправомірної вигоди висунув вимогу ОСОБА_2 про її передачу йому в розмірі 6 000 грн, після чого останньому буде надано договір про надання в тимчасове користування та обслуговування торгівельного місця на торгівельному майданчику по вул. Гагаріна в смт Макарові. При цьому ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про необхідність переказу вказаної суми на банківську картку, яка належить ОСОБА_1, на що ОСОБА_2 не погодився.

ОСОБА_1 із метою отримання неправомірної вигоди запропонував ОСОБА_2 сісти в салон автомобіля марки «Шкода Октавія», (реєстраційний №. НОМЕР_4), належний ОСОБА_1 Перебуваючи всередині автівки, ОСОБА_2 на раніше висунуту вимогу передав, а ОСОБА_3 отримав 6 000 грн як неправомірну вигоду за укладення договору оренди.

Після чого у приміщенні № 1 по вул. Гагаріна в смт Макарові ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 договір № 64-Б про надання в тимчасове користування та обслуговування торгівельного місця на торгівельному майданчику за вказаною адресою.

Цього ж дня о 15.19 год. під час проведення огляду вищевказаного автомобіля працівники міліції виявили й вилучили 6 000 грн, які ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 як неправомірну вигоду.

Всього директор КП «Макарівсервіс» ОСОБА_1 на його вимогу отримав від ОСОБА_2 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 8 000 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на те, що суди безпідставно та без наведення відповідних мотивів застосували положення ст. 75 КК, не врахували ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ставлення засудженого до вчиненого, що призвело, на думку прокурора, до призначення засудженому м'якого покарання; зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений зазначає, що вона є безпідставною, а судові рішення щодо нього - законними та обґрунтованими. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, пояснення засудженого ОСОБА_1, котрий заперечував проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях до неї, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК, і призначив йому відповідне покарання з подальшим звільненням його на підставі ст. 75 цього Кодексу від відбування основного покарання з випробуванням.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про скасування цього вироку та постановлення апеляційним судом свого вироку з призначенням ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 368 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків на строк 3 роки, та з конфіскацією належного засудженому майна. При цьому прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи, у тому числі аналогічні доводам у касаційній скарзі.

Апеляційний суд у межах повноважень та в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, переглянувши справу за апеляційною скаргою прокурора, погодився з рішенням місцевого суду щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_1 покарання, про що навів відповідні мотиви.

При цьому висновки суду щодо призначеного покарання та застосування положень ст. 75 КК були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції за вказаною апеляційною скаргою, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Свої висновки апеляційний суд належним чином мотивував.

На думку колегії суддів, вважати ці висновки сумнівними чи необґрунтованими підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Доводи в касаційній скарзі прокурора щодо істотних порушень кримінального процесуального закону є безпідставними.

Призначене ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи прокурора щодо незаконності судових рішень є безпідставними.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, а вирок Макарівського районного суду Київської області від 27 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7