АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
19 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка проживає та зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 , судимої:
14 січня 2001 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року);
4 лютого 2002 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України;
22 квітня 2003 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України;
9 вересня 2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на
підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з
випробуванням іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
26 серпня 2014 року вироком Печерського районного суду м. Києва
за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня
за участю: прокурора - ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні
кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та
призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано, не відбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року, і остаточно визначено ОСОБА_5 покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_5 змінити і вважати її засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на
підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком вважати засуджену до покарання - 2 роки 2 місяці позбавлення волі.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 71 КК України, що не підлягала застосуванню, оскільки ОСОБА_5 вчинила інкриміноване правопорушення за цим вироком до ухвалення 26 серпня 2014 року вироку Печерським районним судом міста Києва. Тому, на думку прокурора, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості
ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і
підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності, та ніким не оспорюється, а тому згідно положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій
ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України є правильною, що також в
апеляційній скарзі не заперечується.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 185 КК України , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі та вірно обрав покарання у виді позбавлення волі, визначивши справедливий строк такого покарання.
Однак, при призначенні остаточного покарання з урахуванням вироку Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, розмір якого неоспорюється, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 71 КК України, які не підлягала застосуванню, оскільки ОСОБА_5 вчинила інкриміноване правопорушення за цим вироком до ухвалення 26 серпня 2014 року вироку Печерським районним судом м. Києва.
Тому, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів, суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.
З наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню а вирок суду першої інстанції зміні.
Керуючись ст.ст. 376, 404,407, 409, 413,418, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання призначеного за вироком Печерським районним судом м. Києва від 26 серпня 2014 року, вважати ОСОБА_5 остаточно засудженою до покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі.

В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 0000397
№ апеляційного провадження 11-кп/796/162/2015
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1