Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати по розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000086 від 13.10.2014 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.408 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від відбування призначено покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк на два роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

підсудного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 10 квітня 2014 року на військову службу відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» в кінці червня 2014 року після проходження курсу стаціонарного лікування ні в розташування табірного збору військової частини польова пошта НОМЕР_1 /загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в АДРЕСА_2 /, ні в місце постійної дислокацій військової частини польова пошта НОМЕР_1 / АДРЕСА_3 /, ні в місце тимчасової дислокації окремих підрозділів військової частини польова пошта НОМЕР_1 НОМЕР_2 Рівненського загальновійськового полігону в АДРЕСА_4 / не повернувся, знаходився по місцю проживання в АДРЕСА_1 та у телефонному режимі повідомив, що проходити подальшу військову службу в Збройних Силах України відмовляється.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій засудженого та доведеність вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку із неправильністю застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що ОСОБА_5 не здійснював активних дій для розкриття злочину та не мав на меті бажання виправити ситуацію, що склалася. Зазначає, що ОСОБА_5 не вжив заходів щодо повернення на військову службу, що свідчить про неможливість його виправлення. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора про скасування вироку, пояснення ОСОБА_5 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за зазначених у вироку обставин, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказах.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.408 КК України, є вірною і ніким не оспорюється.

У відповідності до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом першої інстанції вірно віднесено до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений в ході досудового та судового слідства свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та надавав допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду для встановлення істини у справі ( т.1 а.с. 11, 72-73).

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (т.1 а.с. 11, 72-73); дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с. 53 зв.), одружений та на утриманні має двох неповнолітніх дітей (т.2 а.с. 30-32), на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та визнав за можливе призначити ОСОБА_5 покарання без ізоляції від суспільства.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Покликання прокурора на те, що суд безпідставно прийшов до висновку про щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим ОСОБА_5 не заслуговує на увагу.

Наведені обставини, дають підстави вважати, що виправлення засудженого ОСОБА_5 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3