Справа № 290/383/15-к

РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
підсудної ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Романові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2015 року за №0000082, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та проживаючої в АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не працюючої, інваліда ІІ групи загального захворювання, не одруженої, неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, раніше не судимої,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04 березня 2015 року, близько 14:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, на грунті довготривалих неприязних відносин в процесі сварки нанесла своїй матері ОСОБА_5 один удар ногою по внутрішній поверхні правого колінного суглобу, заподіявши їй згідно висновку судово-медичного експерта № 293 від 05.03.2015 року тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого колінного суглобу, що відноситься до легкого ступеню тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
В судовому засіданні підсудна ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння не визнала та показала, що вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання та за станом здоров`я не може працювати, у зв`язку з чим перебуває зі своєю матір`ю ОСОБА_5 (потерпілою у справі) в неприязних конфліктних стосунках. Крім того, з матір`ю мається спір відносно житлового будинку. Також підсудна ОСОБА_4 показала, що вона ніколи, в тому числі 4 березня 2015 року, не наносила ніяких ударів своїй матері ОСОБА_5 04 березня 2015 року вона знаходилася на території свого домогосподарства. На подвір`я прийшов ОСОБА_7 з проханням похмелитися, де з ним виникла словесна суперечка. Потім з`явилася потерпіла ОСОБА_5 , затіяла сварку та кинулася на неї, а вона (підсудна ОСОБА_4 ) втекла та заховалася в будинку. Будь-яких тілесних ушкодження в той день потерпілій ОСОБА_5 вона не наносила.
Не зважаючи на повне невизнання підсудною ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, її винуватість в інкримінованому їй злочині підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, а також наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 04.03.2015 року прийшла до будинку, в якому проживає підсудна, та побачила на подвір`ї ОСОБА_7 , де між ОСОБА_7 та підсудною ОСОБА_4 відбувалася суперечка, в ході якої остання звинувачувала його у крадіжці граблів. Вона втрутилася у дану суперечку, відбулася сварка, де підсудна ОСОБА_4 догнала її та нанесла один удар ногою під праве коліно. В цей час біля неї знаходилася малолітня внучка ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 був біля криниці. Після даної події вона викликала працівників міліції, які приїхали та відібрали у всіх пояснення.
Свідок ОСОБА_7 показав, що він постійно допомагає по домогосподарству потерпілій ОСОБА_5 04.03.2015 року він знаходився на подвір`ї підсудної, скидав сіно, помилково взяв граблі, що належали ОСОБА_4 Підсудна почала з ним сваритися та вимагала віддати граблі. Згодом підійшла потерпіла ОСОБА_5 , де між підсудною та потерпілою виникла сварка. Він в цей час знаходився біля криниці, близько 10 метрів від веранди, почув крик ОСОБА_5 та побачив, як вона присіла і трималася за коліно.
Свідок ОСОБА_9 показав, що його мати ОСОБА_5 давно знаходиться із його сестрою ОСОБА_4 у неприязних відносинах. Того дня мати прийшла до нього додому та повідомила про нанесення ОСОБА_4 удару матері в область ноги. Вказане також підтвердила його дочка ОСОБА_8 . Зі слів матері йому відомо про неприязні відносини з підсудною, оскільки остання постійно її ображає та виганяє з будинку, у зв`язку з чим мати проживає в нього.
Допитана судом у якості свідка, з дотриманням вимог ст.354 КПК України, малолітня внучка потерпілої - ОСОБА_8 в присутності законного представника ОСОБА_9 та представника служби у справах дітей Романівської РДА ОСОБА_10 , показала, що в той день коли баба прийшла подоїти корову, ОСОБА_4 почала на неї кричати, вдарила бабу в ногу, бабі було боляче. В цей час біля криниці знаходився ОСОБА_7 .
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сестрами потерпілої ОСОБА_5 , показали, що між потерпілою та підсудною давно неприязні відносини, вони не миряться та б`ються. 04 березня 2015 року подзвонила сестра ОСОБА_5 та повідомила, що її побила дочка ОСОБА_4 06 березня 2015 року вони приїжджали до господарства сестри подоїти корову та напоїти її, оскільки ОСОБА_4 не пускала матір до корови порати.
Винуватість підсудної ОСОБА_4 підтверджується також висновком судово-медичного експерта № 293 від 05.03.2015 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_5 є тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого колінного суглобу, що відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару взутою ногою. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень експерт вважає, що було нанесено не менше одного удару.
В судовому засіданні сторони надали докази, а саме: рішення апеляційного суду Житомирської області від 17.03.2014 року, копію позовної заяви від 15.08.2014 року про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, довідки та акти Романівської сільської ради, заяви до Романівської сільської ради, із яких вбачається, що між підсудною ОСОБА_4 та потерпілою - її матір`ю ОСОБА_5 існують довготривалі неприязні відносини, в тому числі, із-за спору відносно житлового будинку.

Надані підсудною ОСОБА_4 копії проїзних квитків за 27.03.2013 року та 29.03.2013 року не спростовують винуватість підсудної ОСОБА_4 у вчиненні злочину, дата вчинення якого - 04 березня 2015 року.
Інших доказів сторони не надали. Натомість, судом були надані рівні можливості прокурору, підсудній, потерпілій та представнику потерпілого у наданні доказів по справі.
Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків:
Суд критично оцінює показання підсудної ОСОБА_4 в тім, що вона 4 березня 2015 року своїй матері ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не наносила, як дані з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки її показання спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 та показаннями допитаних свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Посилання підсудної на те, що синець у потерпілої міг утворитися, коли вона вилазила на воза, або коли злазила з драбини і оступилася, спростовується послідовними і логічними показаннями потерпілої, свідків та висновком судово-медичної експертизи № 293 від 05.03.2015 року. Суд вважає, що у свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підстав обговорювати підсудну ОСОБА_4 немає, а тому їх показання суд приймає за обґрунтовані і достовірні, які підтверджуються та узгоджуються із висновком судово-медичного експерта № 293 від 05.03.2015 року.
Також суд приймає до уваги показання малолітньої ОСОБА_8 , яка підтвердила факт побиття потерпілої підсудною ОСОБА_4 - нанесення останньою потерпілій одного удару ногою в область ноги потерпілої.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що винуватість підсудної ОСОБА_4 в інкримінованому їй злочині доведена повністю.
Дії підсудної ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання підсудній ОСОБА_4 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, в судовому засіданні не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання підсудної ОСОБА_4 , згідно ст.67 ч.1п.6 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Обираючи покарання підсудній суд враховує, що вчинений нею злочин відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання Романівською сільською радою характеризується негативно по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , підсудна ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, являється інвалідом другої групи, а тому враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про необхідність призначення підсудній покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину: вчинено злочин невеликої тяжкості та з урахуванням майнового стану винної: підсудна є інвалідом другої групи, не працює, а тому суд призначає підсудній ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі - тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00грн.
У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_5 заявлено до підсудної ОСОБА_4 цивільний позов., згідно якого просила стягнути із цивільного відповідача 5000,00 грн. у відшкодуванні моральної шкоді у зв`язку із заподіянням їй легкого тілесного ушкодження у вигляді одного удару по задній частині правої ноги.

В судовому засіданні потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_6 підтримали заявлений цивільний позов в повному обсязі та просили його задовольнити. Підсудна ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та повністю заперечила свою причетність до вчиненого нею злочину.
Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що заявлений цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з урахуванням положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно зі ст.23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення підсудною ОСОБА_4 вчинено злочин невеликої тяжкості, об`єктом порушення є здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, яка є особою похилого віку (пенсіонером), ступінь вини підсудної, яка вчинила умисний злочин: нанесла один удар ногою в область правої ноги потерпілій, заподіявши легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, у вигляді синця в ділянці правого колінного суглобу. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом також враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд, враховуючи конкретні обставини справи та майновий стан підсудної ОСОБА_4 , яка є інвалідом ІІ групи загального захворювання, не працює, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1000,00грн..
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. (П`ятсот десять гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1000, 00грн. (Одну тисячу гривень 00 копійок) на відшкодування моральної шкоди.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Головуючий суддя ОСОБА_1