У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.,

суддів

Таран Т.С., Коротких О.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 20 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 5 травня 2006 року,
залишений без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м.
Дніпропетровська,

громадянина України,

раніше судимого у 1997 році Індустріальним районним судом
м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на 5 років 6 місяців
позбавлення волі, звільненого у серпні 2001 року на підставі Закону України
“Про амністію”, -

засуджено
за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 20
липня 2005 року приблизно о 15-ій год., перебуваючи в гостях у ОСОБА_2 - рідної
тітки своєї співмешканки ОСОБА_3, разом зі своєю співмешканкою розпивали
спиртні напої. У ході бесіди ОСОБА_2 вкотре почала скаржитися на свого зятя
ОСОБА_4, стверджуючи, що останній продовжує систематично принижувати її дочку.
У зв'язку із цим у ОСОБА_1, із почуття помсти за образу
близьких йому людей, виник умисел на вбивство ОСОБА_4

Приблизно о 18-ій год. ОСОБА_1 залишив
приміщення квартири ОСОБА_2 і, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений
на позбавлення життя ОСОБА_4, пішов до останнього додому, попередньо зайшовши
до свого помешкання і прихопивши звідти знаряддя злочину - ніж.

Прийшовши до ОСОБА_4, ОСОБА_1
запропонував йому розпити спиртні напої, які приніс із собою, на що ОСОБА_4
погодився. Під час розпиття спиртних напоїв між ними виникла бесіда, в ході
якої ОСОБА_4 почав ображати і нецензурно
висловлюватися на адресу своєї тещі, дружини, а також співмешканки ОСОБА_1 -
ОСОБА_3

Приблизно о 18 год. 45 хв. ОСОБА_1, на
ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, із почуття помсти за
образу близьких людей, скориставшись тим, що ОСОБА_4 повернувся до нього
спиною, умисно завдав різаний удар ножем у передню частину шиї останнього,
усвідомлюючи при цьому, що даний орган є життєво важливим. Побачивши велику
кількість крові та реально вважаючи вбивство ОСОБА_4 завершеним, ОСОБА_1 з
місця злочину зник.

Потерпілому була своєчасно надана
медична допомога, у зв'язку із чим він залишився живим.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення судами
першої та апеляційної інстанції кримінально-процесуального закону, зокрема
порушення його права на захист, вказуючи на неповноту, однобічність та
необ'єктивність досудового та судового слідства, на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи і оспорюючи правильність кваліфікації його
дій, просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, а також просить викликати його в судове засідання касаційної
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України Короткевича М.Є.,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених злочинних дій суд обґрунтував
дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі показаннями
потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, даними протоколів огляду місця події
та відтворення обстановки та обставин події, даними протоколів очних
ставок, висновком судово-медичної
експертизи, та показаннями самого ОСОБА_1.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнавав, стверджуючи, що умислу на
вбивство ОСОБА_4 у нього не було, а ніж він приставив до шиї ОСОБА_4 лише з
метою пристрахати останнього, оскільки той почав ображати близьких йому людей.

Однак із показань потерпілого ОСОБА_4, які він давав у судовому
засіданні, вбачається, що ножа у
підсудного він не бачив, вони удвох сиділи і розмовляли, а коли він (ОСОБА_4)
відвернувся, то відчув на шиї лезо ножа, він
намагався встати, але
ОСОБА_1 повернув ножа
і порізав йому шию (т. 1, а. с. 255 зв.).

Аналогічні показання потерпілий давав і під час досудового слідства.

У своїх показаннях на стадії досудового
слідства свідок ОСОБА_2 теж зазначала,
що ОСОБА_1, повернувшись до неї додому, повідомив їй, що перерізав горло
ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 34 зв.).

ОСОБА_1 на стадії досудового слідства теж, по суті, визнавав, що умисно
заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_4, оскільки останній почав ображати його
знайомих та співмешканку (т. 1, а .с. 20, 31, 61, 73 зв., 175).

Винність ОСОБА_1 також підтверджується протоколом очної ставки між ОСОБА_1
і ОСОБА_2, в ході якої вони підтвердили свої показання (т. 1, а. с. 274 зв.,
275); протоколом очної ставки між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, в ході якої потерпілий
також підтвердив свої показання (т. 1, а. с. 124).

Посилання у касаційній скарзі засудженого на те, що у нього не було умислу
на позбавлення життя ОСОБА_4, оскільки він мав можливість довести його до
кінця, але не вбив потерпілого, є аналогічними за їх змістом його твердженням у
судовому засіданні, які ретельно перевірялися судом і були визнані
необґрунтованими.

Про умисел ОСОБА_1 на позбавлення життя
потерпілого свідчить знаряддя злочину - ніж та заподіяння ним удару в життєво
важливий орган - шию.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст.
15, ч. 1 ст. 115 КК України є вірною.

Міра покарання, призначена ОСОБА_1,
відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_1 як підозрюваного було ознайомлено з
його правом на захист. Після чого він виявив бажання мати захисника з моменту
першого допиту (т. 1, а. с. 56). Того ж дня до участі у кримінальній справі
було допущено адвоката ОСОБА_6 Крім того, після пред'явлення ОСОБА_1 обвинувачення до участі у справі був
допущений і адвокат ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 102), який також здійснював його
захист і в суді першої та апеляційної інстанції. Тому посилання у скарзі
засудженого про те, що було порушено його право на захист є необґрунтованими.
Що ж стосується тверджень ОСОБА_1 з приводу того, що судом безпідставно було
відмовлено ОСОБА_8 в допуску його в якості захисника, то вони є надуманими і не
ґрунтуються на вимогах закону, оскільки останній є фахівцем у галузі права, а
не адвокатом, а закон, який би надавав йому право на надання правової допомоги,
відсутній.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і обґрунтований
вирок.

Отже, передбачених законом підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України осіб не
вбачається.

Що ж стосується клопотань засудженого про виклик його у судове засідання,
то за змістом ст. 391 КПК України клопотання засудженого, який утримується під
вартою, про виклик його для дачі пояснень при касаційній перевірці судових
рішень, є обов'язковим для суду касаційної інстанції лише у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 383 КПК України, а не ч. 2 цього закону, як у даній
справі.

Виходячи із наведеного та керуючись статтями 394, 396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С У Д Д І:

Короткевич М.Є. Таран Т.С.
Коротких О.А.