Справа: № 11а-498-2007 р. Головуючий у 1-й ін ст. : Котик Л.О.
391 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
жовтня 2007 року колегія судів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючої:
Міщенко О.А. Судців: Баглика С.
П. Шпинти М. Д. З участю прокурора: Філіпюка Ю.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальну справу за апеляцією
засудженого на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 25
липня 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, українець,
громадянин України, раніше
судимий: 27 липня 2003 р. Млинівським районним судом Рівненської області за
ч.2, 3
ст. 185 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі, на підставі
ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з
випробуванням, із встановленням
іспитового строку 1 рік; 27 липня 2004 р. - Млинівським районним судом за
ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 3 місяці
позбавлення волі; 11 жовтня 2004 р. -Луцьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 188,
ч.4 ст. 70 КК України на 5 років
позбавлення волі. Відбуває покарання в Полицькій ВК-76 Рівненської
області, засуджений

- за
ст. 391 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання
невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточне покарання
призначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Цим
вироком ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що відбуваючи з 12 грудня 2004 року покарання
в Полицькій виправній колонії № 76 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 188 КК України, порушував режим відбування покарання, не виконував норми виробітку, за що в період з січня 2004 року по березень
2007 року 28 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. В тому
числі двічі поміщався в ПКТ, 4 рази - в
ДІЗО. 22 грудня 2006 року за порушення режиму відбування покарання засуджений
був переведений в ПКТ на 2 місяці. Не ставши на шлях виправлення, ОСОБА_1 продовжував порушувати режим
відбування покарання, за що 12 березня
2007 року був виведений згідно рознарядки виводу засуджених на роботу у виробничу
зону, в цех № 3 - на дільницю по
виготовленню бруківки. Протягом робочого дня засуджений до роботи не
приступив, про що було складено рапорт №
207 від 12.03.2007 року і за що 14.03.2007 року було об'явлено стягнення у
вигляді позачергового чергування по прибиранню приміщень і території колонії, а саме: прибрати кімнату прийому їжі
засудженими відділення № 9, що
виконувати ОСОБА_1 в категоричній формі,
без поважних причин відмовився,
чим вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи.

В
поданій апеляції засуджений ОСОБА_1 покликається на несправедливість вироку
суду, вказуючи на незаконність
накладених на нього стягнень адміністрацією Полоцької ВК № 76, однобічність та неповноту судового
слідства, істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, на
порушення його права на захи ст. Просить
прийняти законне і обгрунтоване рішення.

В
поданому запереченні на апеляцію засудженого прокурор Батейко Н.В. вказує на
законність і обгрунтованість вироку суду. Просить вирок Володимирецького
районного суду від 25 липня 2007 року залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про
залишення вироку суду без зміни,
дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Висновки
суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочину, зазначеного у вироку, грунтуються на сукупності зібраних у справі
та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким дана правильна юридична оцінка.

Із матеріалів
справи вбачається, що стягнення на
ОСОБА_1 за порушення режиму накладались відповідно до вимог
Кримінально-виконавчого кодексу України. Стягнення накладались особою, яка відповідальна за соціально-виховну та
психологічну роботу у колонії.

Свідок ОСОБА_2, який працює начальником цеху №3 Полицької ВК-76, показав,
що ОСОБА_1 не виконував норми виробітку,
на виховні бесіди не реагував,
зокрема, 12.03.2007 року, згідно рознарядки засуджений вийшов на роботу
в цех №3 на дільницю виготовлення бруківки,
але розписуватися в журналі реєстрації інструктажів та отримувати
робочий інструмент відмовився і до роботи не приступив, про що було складено рапорт.

Допитаний
в якості свідка ОСОБА_3, психолог, ствердив,
що 14.03.2007 року ОСОБА_1 в присутності начальника відділення №9
Ходомай М. А., начальника відділення №1
Водько О.В. та психолога ОСОБА_4 в категоричній формі відмовився дати письмові
пояснення щодо рапорта від
12.03.2007 року, про що було складено
акт.

Кваліфікація дій
засудженого за ст. 391 КК України є
вірною.

Доводи
ОСОБА_1 в апеляції щодо незгоди з вироком суду не заслуговують на увагу і
оцінюються критично, як намір
засудженого уникнути відповідальності,
оскільки спростовуються добутими в справі доказами.

Як видно
з вироку суду першої інстанції,
суд, призначаючи ОСОБА_1
покарання, належним чином врахував
ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про засудженого, як про особу,
яка раніше судима, негативно
характеризується, вини не визнає та
виніс законне і обгрунтоване рішення.

Призначене
ОСОБА_1 покарання є достатнє та необхідне для його виправлення.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 липня 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а
апеляцію засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.