Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

засудженої ОСОБА_1,

її захисника адвоката ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні 19 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року щодо неї.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше судиму

05.12.2007 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 16.04.2009 року, за ст.ст. 121 ч. 1, 69 КК України на 3 роки позбавлення волі, умовно-достроково звільнену на 2 місяці 13 днів,

засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

ОСОБА_1 визнано винуватою і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

12 квітня 2012 року в ранковий час ОСОБА_1 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 за місцем їх спільного проживання - в ​​квартирі АДРЕСА_1 в Жовтневому районі м. Кривого Рогу розпивали спиртні напої, після чого приблизно о 12 годині ОСОБА_3 почав дорікати ОСОБА_1 щодо її безладних інтимних стосунків з іншими чоловіками, внаслідок чого між ними сталася сварка. У ході сварки ОСОБА_3 умисно завдав ОСОБА_1 один удар правим кулаком в область голови. Після цього ОСОБА_1, маючи намір уникнути подальшого побиття з боку ОСОБА_3, спробувала покинути вказане житло, проте останній наздогнав її та повалив спиною на підлогу. Під час падіння ОСОБА_1 вдарилася потиличною частиною голови, після чого ОСОБА_3 затягнув її в приміщення кімнати, де поклав на диван та висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою, умисно наніс їй менше трьох ударів кулаками в область голови, чим завдав їй легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок таких дій ОСОБА_3 у ОСОБА_1 виник умисел на заподіяння йому смерті. Діючи з цією метою, ОСОБА_1 приблизно о 12 годині 12 квітня 2012 року в кімнаті квартири АДРЕСА_1 взяла з поверхні тумбочки викрутку, чим підшукала собі знаряддя злочину, після чого штовхнула ОСОБА_3 рукою в область грудної клітки, від чого останній впав спиною на матрац, та, проявляючи агресію і будучи в стані алкогольного сп'яніння, умисно, зі значною силою завдала ОСОБА_3 викруткою не менше 5 ударів у життєво важливий орган - голову, від яких останній помер на місці злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року зазначений вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а апеляцію засудженої - без задоволення.

У касаційній скарзі і доповненнях до неї засуджена ОСОБА_1 просить вирок та ухвалу щодо неї скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вказує на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам справи, внаслідок чого її безпідставно було визнано винуватою та засуджено за злочин, який вона не вчиняла. Вказує на неправильне застосування кримінального закону, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону допущені судами обох інстанцій та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та її особі внаслідок суворості.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої та її захисника про підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора про необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність судових рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти і однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року та на які є посилання в касаційній скарзі засудженої, не є відповідно до вимог ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року оцінка доказів є компетенцією суду, який постановив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінальної справи встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй злочину. На підтвердження винуватості засудженої у вчиненні злочину суд обґрунтовано послався на показання ОСОБА_1, дані нею на досудовому слідстві 13.04.2012 року, в яких вона вказала на обставини вчиненого нею злочину, на її показання у якості обвинуваченої 18.04.2012 року, в яких вона повністю визнала свою вину та підтвердила дані нею раніше показання, на її показання, дані нею у ході її додаткового допиту у якості обвинуваченої 18.06.2012 року, де вона вказала мотиви, через які вона обмовила свого знайомого ОСОБА_4. Врахував місцевий суд і дані протоколу відтворення обстановки та обставин події від 20.04.2012 року. На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні умисного вбивства суд послався на показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, на висновки експертиз і показання судово-медичних експертів щодо цих висновків та інші зазначені у вироку докази, які узгоджуються між собою, яким дав належну оцінку і прийняв мотивоване рішення. При цьому місцевий суд критично оцінив показання ОСОБА_1, дані нею в судовому засіданні, щодо її непричетності до вбивства та її версію щодо вчинення злочину ОСОБА_4, перевіривши зазначені обставини та мотивувавши своє рішення, вказавши на безпідставність такої версії та пославшись на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.06.2012 року щодо ОСОБА_4 за ст. 115 ч. 1 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 323, 334 КПК України 1960 року, а доводи засудженої щодо відсутності у мотивувальній його частині встановленого часу вчинення злочину є безпідставними.

Не встановлено і доказів того, що до ОСОБА_1 працівниками міліції застосовувались заходи фізичного та психічного тиску, так як вона особисто в протоколах її допитів від 12.04.2012, 13.04.2012, 18.04.2012, 18.06.2012, 21.06.2012 року своїми підписами засвідчувала їх правильність та те, що до неї не застосовувались будь-яке насильство або недозволені методи слідства. Із будь-якими заявами з цього приводу ОСОБА_1 не зверталася.

Безпідставними є доводи засудженої щодо порушення її права на ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, так як за її клопотанням про таке ознайомлення від 18 липня 2012 року її 19 вересня 2012 року було ознайомлено з кримінальною справою у повному об'ємі, про що вона засвідчила особисто розпискою. (т. 2 а.с. 75).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2013 року після проголошення вироку учасникам судового розгляду, в тому числі і ОСОБА_1 було роз'яснено право ознайомитися з протоколом судового засідання та подати на нього свої зауваження (т. 2 а.с. 130-187), проте, будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу від засудженої не надходило.

Вирок суду є мотивованим та відповідає вимогам ст. 334 КПК України 1960 року.

Доводи засудженої ОСОБА_1 про недоведеність її вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, які аналогічні доводам її касаційної скарги, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції за апеляцією засудженої і обґрунтовано визнані судом такими, що не відповідають матеріалам справи.

При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка та зроблені правильні висновки. Апеляційний суд перевірив усі доводи апеляції засудженої, вказавши підстави через які її визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд прийняв рішення, належним чином його мотивувавши, та виніс ухвалу, що відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Безпідставними є доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_1 щодо порушення її права на захист виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ст. 45 КПК України 1960 року участь захисника при обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, не є обов'язковою. З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення досудового слідства ОСОБА_1 відмовилася від захисника, зазначивши, що така відмова не пов'язана з її матеріальним становищем. ( т. 1 а.с. 38). При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 26 вересня 2012 року заявила клопотання про призначення їй захисника, яке ухвалою місцевого суду від 17 жовтня 2012 року було задоволено і призначено їй захисником адвоката ОСОБА_7, який і здійснював захист ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанцій.

У процесі перевірки матеріалів кримінальної справи колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікації її дій.

Сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, характер і локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, наявність причинного зв'язку між діями засудженої та наслідками, поведінка винної і потерпілого, що передувала події, вказують на спрямованість умислу засудженої на вбивство ОСОБА_3

За таких обставин, доводи засудженої щодо недоведеності вини засудженого є безпідставними.

Об'єктивних даних, які вказували б на вчинення злочину за інших обставин, колегія суддів за матеріалами справи не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, не виявлено.

Доводи касаційної скарги засудженої про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та її особі внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_1 покарання.

При призначені ОСОБА_1 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції врахував, що злочин, у вчинені якого ОСОБА_1 визнано винною і засуджено відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, дані про особу засудженої, яка раніше судима за злочин проти життя та здоров'я особи, при цьому судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, та перебувала на обліку у лікаря нарколога через вживання алкоголю, не працює, та стан її здоров'я. Вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання, а обставин, що пом'якшують покарання встановлено не було.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання в межах санкції частини 1 статті 115 КК України.

Отже, покарання засудженій ОСОБА_1 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, призначене їй покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.

Судді:

_____________________ _______________ _________________

ОСОБА_14 ОСОБА_13 ОСОБА_12