АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/5441/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/163/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина
України, не працюючого, одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх
дітей, раніше засудженого:
18.11.2004 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
2) 11.12.2006 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 18.11.2004 року та остаточно до відбування призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнився з місць позбавлення волі 15.06.2010 року, на підставі ст. 81 КК України, за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 07.06.2010 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 8 місяців 15 діб;
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_9 .
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, зазначити у вступній його частині усі наявні судимості обвинуваченого згідно з обвинувальним актом, які в установленому законом порядку непогашені та незняті, а саме:
14.10.1985 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 16.01.1989 року по відбуттю покарання;
13.07.1989 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна;
13.09.1989 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 10.08.1993 року по відбуттю покарання;
07.04.1994 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 14.06.1997 року по відбуттю покарання;
23.11.1998 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 27.09.2002 року по відбуттю покарання;
18.11.2004 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
11.12.2006 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 18.11.2004 року та остаточно до відбування призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнився з місць позбавлення волі 15.06.2010 року, на підставі ст. 81 КК України, за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 07.06.2010 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 8 місяців 15 діб;
а також, зазначити в мотивувальній частині вироку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду першої інстанції незаконним та просить переглянути кримінальне провадження.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати, як незаконний та необґрунтований, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 .
Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2014 року ОСОБА_6 було визнано винним за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , повторно, приблизно о 17 год. 00 хв. 17.05.2014 року, знаходячись поблизу підвісного мосту через річку Саксагань в районі вул. Енергетиків в Тернівському районі м. Кривого Рогу, зустрів раніше незнайому йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У нього виник умисел на зґвалтування ОСОБА_10 . Підшукуючи місце вчинення злочину, ОСОБА_6 , за згодою ОСОБА_10 , взявши її за руку, прослідував до галявини із чагарниками на відстані приблизно 70 метрів від вказаного підвісного мосту.
Знаходячись на вказаній ділянці місцевості, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування пристарілої ОСОБА_10 , приблизно о 17 год. 25 хв. цього ж дня стягнув з неї колготи і труси та вклав спиною на землю, ліг на неї зверху, намагаючись в такий спосіб вступити в природні статеві зносини. Однак, ОСОБА_10 , намагаючись чинити опір злочинним діям ОСОБА_6 , почала рухатися всім тілом. Не бажаючи зупинятися на досягненому, ОСОБА_6 , діючи з метою примусу потерпілої до статевих зносин та подолання опору, зі значною силою притиснув ОСОБА_10 в область шиї, яка в той час знаходилася спиною до землі, та почав, шляхом застосування фізичного насильства, умисно, зі значною силою, завдавати ОСОБА_10 численних ударів рукою в область голови, грудної клітини.
Незважаючи на це, потерпіла ОСОБА_10 продовжувала чинити опір злочинним діям ОСОБА_6 , що викликало у нього агресію та непрямий умисел на заподіяння ОСОБА_10 смерті з метою задоволення своєї статевої пристрасті шляхом зґвалтування потерпілої.
Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 під час спроби її зґвалтування, ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитися зверху на потерпілій ОСОБА_10 , яка лежала спиною на поверхні галявини, приблизно о 17 год. 30 хв. 17.05.2014 року почав умисно обома руками, зі значною силою, протягом декількох хвилин, здавлювати життєво-важливий орган потерпілої - шию, перекриваючи в такий спосіб доступ кисню до органів її дихання.
Після цього, ОСОБА_6 , розуміючи, що він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення зґвалтування до кінця, але злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі - внаслідок смерті ОСОБА_10 , добровільно відмовився від задоволення своєї статевої пристрасті з трупом ОСОБА_10 та з місця злочину зник.
Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців верхньої та нижньої губ, крововиливу слизової оболонки верхньої та нижньої губи, садна слизової верхньої губи, синців передньобічних поверхонь шиї, крововиливу у м`які тканини шиї, перелому ріжків під`язичної кістки та хрящів гортані, що входять до комплексу механічної асфіксії, закритої внутрішньочерепної травми у вигляді ушкоджень м`яких тканин голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки та у шлуночки мозку, закритої травми груді у вигляді ушкоджень м`яких тканин груді, переломів ребер та грудини з ушкодженням пристінкової плеври, двобічного гемотораксу, забою лівої нирки та крововиливів у м`які тканини задньої поверхні тулуба.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1007 від 18.06.2014 року виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: забою лівої нирки та крововиливу у м`які тканини задньої поверхні тулуба, за своїм характером відносяться до категорії легкого ступеню тілесних ушкоджень; закритої травми груді та закритої внутрішньочерепної травми, за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; ушкоджень, які входять до комплексу механічної асфіксії (синець верхньої губи, нижньої губи, крововилив слизової оболонки верхньої та нижньої губи, садно слизової нижньої губи, синці передньобічних поверхонь шиї, крововилив у м`які тканини шиї, перелом ріжків під`язичної кістки та хрящів гортані), за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_10 , яка настала приблизно о 17 год. 35 хв. 17.05.2014 року на галявині, розташованій поблизу підвісного мосту через річку Саксагань, неподалік від вул. Енергетиків в Тернівському районі м. Кривого Рогу, в результаті механічної асфіксії при удавленні.
Своїми діями ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, поєднаного із зґвалтуванням, та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчиненого повторно, що спричинило особливо тяжкі наслідки, не закінченого з причин, які не залежали від її волі.
За даним вироком суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років, за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю призначених покарань, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.
Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішене.
Обґрунтовуючи свої апеляційні скарги:
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, у вступній частині вироку не вказав усі незняті та непогашені в установленому законом порядку судимості обвинуваченого, а також при призначенні покарання обвинуваченому не врахував як обтяжуючу його обставину - скоєння правопорушення відносно особи похилого віку, що є обов`язковим відповідно до вимог ст. 67 КК України.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 вказує, що обвинувачення побудовано на показах обвинуваченого, і це єдиний доказ у кримінальному провадженні.
Її підзахисний протягом досудового розслідування та в судовому засіданні послідовно пояснював, що він зустрічався з потерпілою та запропонував їй вступити з ним у статеві відносини, на що вона дала згоду, але ОСОБА_6 заперечував, що застосовував до неї фізичне насилля та наносив їй тілесні ушкодження, а також такі, що могли позбавити її життя.
Обвинувальна версія органів досудового розслідування не підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. При цьому суд, поверхово розглянувши кримінальне провадження, незважаючи на відсутність достатніх доказів, формально послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
До пояснень свідка ОСОБА_16 , який неодноразово був свідком у кримінальних провадженнях по тяжким та особливо тяжким злочинам, суд взагалі повинен був віднестись критично, так як його покази містять протиріччя та викликають сумніви у їх достовірності.
Крім того, є очевидною явна суворість призначеного покарання обвинуваченому без урахування обставин, що його пом`якшують, а також того, що ОСОБА_6 надав покази, що допомагали в ході досудового розслідування розкрити злочин.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що пропонував жінці вступити з ним в інтимну близькість та притискав руками на її сонну артерію, але він її не вбивав.
Судово-медична експертиза не доводить, що саме він бив жінку, а експертиза з вилученими бутилкою та двома недопалками, не доказує, що вони належать йому.
На його думку, свідок ОСОБА_16 давав неправдиві покази, як на досудовому розслідуванні, так і в ході судового розгляду, а пояснення свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_11 містять суперечності та розбіжності. Впізнання велосипедів було проведено з порушеннями вимог закону.
Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про проведення незалежної експертизи на пристрої «Поліграф».
Крім того, при призначені покарання суд першої інстанції не врахував, що на його утриманні перебувають дружина та син дружини, які є інвалідами.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор та потерпілий просили змінити вирок суду першої інстанції та заперечували проти доводів апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, просили задовольнити їх апеляційні скарги, а вирок суду скасувати, проти аргументів апеляційної скарги прокурора заперечували.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судових засідань в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, з огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, і суд першої інстанції не допустив порушень цих вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.
Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та сторони захисту не викликають сумнівів у правильності судового рішення й спростовуються зібраними у провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами, які обґрунтовано доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, а саме, письмовими доказами:
протоколом огляду місця події від 18.05.2014 року (т. 1 а.к.п. 116-131) та протоколом огляду трупу від 18.05.2014 року (т. 1 а.к.п. 113-115), за результатами проведення яких на тілі потерпілої виявлені тілесні ушкодження, які є ідентичними з тими, які були встановлені висновком судово-медичної експертизи № 1007 від 18.06.2014 року (т. 1 а.к.п. 172-175), та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , яка настала приблизно о 17 год. 35 хв. 17.05.2014 року на галявині, розташованій поблизу підвісного мосту через річку Саксагань;
протоколом обшуку від 20.06.2014 року (т. 1 а.к.п. 135-136) і протоколами пред`явлення речей для впізнання від 23 червня 2014 року (т. 1 а.к.п. 137-142) та 25 червня 2014 року (т. 1 а.к.п. 143-147), з яких вбачається, що вилучений в результаті обшуку помешкання обвинуваченого велосипед марки «Україна» був відмічений свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як той, який вони бачили біля річки Саксагань, та впізнаний за кольором рами та білими крилами;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.06.2014 року (т. 1 а.к.п. 148-150), згідно якого свідок ОСОБА_16 вказав на фото, на якому зображений ОСОБА_6 , якого він бачив поряд з жінкою, схожою на потерпілу, біля підвісного мосту через річку Саксагань;
протоколом слідчого експерименту від 17.07.2014 року (т. 1 а.к.п. 151-154), в процесі якого обвинувачений надав пояснення, які повністю співпадають з його поясненнями в судовому засіданні про час, місце та спосіб скоєння кримінальних правопорушень;
висновком судово-психіатричної експертизи № 166 від 07.08.2014 року (т. 1 а.к.п. 165-170), яким встановлено, що ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням в момент скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень не страждав, під час їх скоєння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Посилання на протиріччя в поясненнях допитаних судом свідків, які зазначаються в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, прослухавши технічний запис судових засідань в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегією суддів не було встановлено будь-яких протиріч в показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які в ході судового розгляду давали аналогічні за своїм змістом, послідовні покази стосовно обставин кримінального правопорушення.
Слід зазначити, що суд обґрунтовано врахував послідовні показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги відповідно до вимог ст. 352 КПК України, та під час судового розгляду кримінального провадження стверджували і вказували, що повертаючись додому з дачі біля 17.00 години в середині травня 2014 року, в районі підвісного мосту через річку, біля дерева бачили велосипед, та чоловіка, який вийшов з кущів та поправляв на собі штани.
Крім того, свідок ОСОБА_16 пояснював, що він у травні 2014 року в районі підвісного мосту через річку бачив обвинуваченого разом з жінкою, за зовнішніми ознаками схожою на потерпілу, які прямували до кущів, а також біля дерева бачив велосипед, який вин в подальшому впізнав в ході досудового розслідування.
Між тим, всупереч твердженням апеляційних скарг сторони захисту, кримінальним процесуальним законом не заборонена участь в якості свідків, як засуджених осіб, так і одних і тих самих осіб учасників за різними кримінальними провадженнями.
Як під час судового розгляду, так і при допиті судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 не заперечувавтого, що саме він намагався зґвалтувати потерпілу та притискав на її сонну артерію для подолання опору, і пояснював, що дійсно 17.05.2014 року біля підвісного мосту через річку Саксагань, неподалік від вулиці Енергетиків, з метою вступити у статеві відносини з ОСОБА_10 , він стягнув з неї колготи і труси, вклав спиною на землю та ліг зверху на неї, але вона стала рухати, як ногами, так і всім тілом. Для подолання опору з боку потерпілої він здавив місце нижче шиї два рази, та коли вона перестала рухатися, став наносити їй удари по обличчю, але та не реагувала. Тоді він встав, пішов до велосипеду і поїхав додому. Коли він залишав потерпілу, остання не рухалася.
Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, ретельно було перевірено покази обвинуваченого, який фактично визнає свою провину як у замаху на зґвалтування так и у вбивстві потерпілої, але вважає себе непричетним до скоєння вбивства потерпілої, і з урахуванням пояснень самого обвинуваченого, а також встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодобезпідставної відмови суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про використання пристрою «Поліграф», є такими, що не заслуговують на увагу, так як суд, мотивуючи прийняте рішення, зазначив, що заявлене обвинуваченим клопотання суперечить положенням глави 3, 4 КПК України та отримані внаслідок використання даного пристрою відомості не можуть бути використані в якості допустимого доказу (т. 1 а.к.п. 239-240).
Таким чином, в процесі досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення кримінального провадження, тобто характеризуючи об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів, допитані всі особи, показання яких мають значення для кримінального провадження, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні вбивства ОСОБА_10 , поєднаного із замахом на зґвалтування, підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та достовірних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом.
При цьому, на думку колегії суддів, в ході досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, не допущено.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_6 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України кваліфіковані правильно.
При обранні покарання ОСОБА_6 суд, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, достатньою мірою врахував обставини, що мають значення, а саме: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не зайнятий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно; обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України - наявність жінки інваліда І-ї групи, за якою він доглядав, та обставину, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України - рецидив злочину; думку потерпілого, та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому статей.
Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 .
Разом з тим, слід погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора, що при призначенні покарання судом першої інстанції не була врахована в якості обставини, обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпілою у кримінальному провадженні є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ця обставина відповідно до вимог ст. 67 КК України повинна бути обов`язково врахована.
При цьому, визнання зазначеної обставини такою, що обтяжує покарання, не погіршує становище обвинуваченого відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.
Крім того, обґрунтованими є доводи прокурора щодо необхідності зазначення всіх судимостей обвинуваченого у вступній частині вироку, так як згідно положень п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при дослідженні даних про особу обвинуваченого повинен з`ясувати наявність незнятих чи непогашених судимостей, та, у разі їх наявності, зазначити їх у своєму рішенні.
Однак всупереч даним вимогам суд першої інстанції враховуючи в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину, тобто вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, не вказав у вступній частині вироку всі непогашені та незняті судимості обвинуваченого, що мають суттєве значення для кримінального провадження.
Тому, з підстав, передбачених ст. 408 КПК України, на виправлення вищевказаних помилок суду, ухвалений щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок підлягає зміні шляхом визнання в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також, шляхом зазначення у вступній частині вироку непогашених та незнятих судимостей обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2015 рокувідносно ОСОБА_6 змінити.
Визнати в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Зазначити у вступній частині вироку незняті і непогашені судимості обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:
14.10.1985 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 16.01.1989 року по відбуттю покарання;
13.07.1989 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна;
13.09.1989 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 10.08.1993 року по відбуттю покарання;
07.04.1994 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 14.06.1997 року по відбуттю покарання;
23.11.1998 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 27.09.2002 року по відбуттю покарання;
18.11.2004 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
11.12.2006 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 18.11.2004 року та остаточно до відбування призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнився з місць позбавлення волі 15.06.2010 року, на підставі ст. 81 КК України, за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 07.06.2010 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 8 місяців 15 діб.
В решті вирок суду першої інстанції у даному провадженні залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4