Ухвала

іменем україни

2 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000384, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця Казахстану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі захисник засудженого ставить питання про скасування постановлених судових рішень через недоведеність об'єктивної та суб'єктивної сторін та умислу на вчинення інкримінованого злочину, закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону, оцінку доказів у справі вважає неналежною. Зазначає, що судами порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки не спростовано версію подій, описану засудженим, не призначено необхідні експертизи, не допитано свідків. Вважає, що дії, за які засуджено ОСОБА_1, носять характер невиконання цивільного зобов'язання. Докази, які покладені в основу судових рішень вважає неналежними та недопустимими. Вказує, що у вироку суд послався на показання свідка, які були ним надані під час досудового слідства, а не безпосередньо в суді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_1 на підтримку поданої касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти доводів касації та вважав судові рішення законними і справедливими, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2013 року більш суворим, призначеним за останнім вироком, остаточно визначено ОСОБА_1 покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1666500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 серпня 2014 року вирок залишено без зміни.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2014 року невідбута частина основного покарання, призначеного за вироком Києво-Святошинського району Київської області від 22.05.2014 року, скорочена наполовину на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він приблизно в грудні 2006 року (точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), маючи прямий умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами в сумі 350000 доларів США, належних ОСОБА_3, користуючись довірою останнього, породженою тривалими стосунками та тим, що йому не було відомо про злочинні наміри на заволодіння його майном, ОСОБА_1 повідомив потерпілому неправдиву інформацію щодо своїх дійсних можливостей та намірів по здійсненню посередницьких дій щодо можливості передачі у право власності ОСОБА_3 земельних ділянок за рахунок земель запасу загальною площею 38 га, розташованих в межах населених пунктів Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області поряд з автодорогою Київ-Чоп для здійснення підприємницької діяльності. Також він повідомив неправдиву інформацію про свої дружні стосунки з працівниками Брусилівської РДА Житомирської області, зокрема, особисте знайомство з головою вказаної РДА з метою схилення ОСОБА_3 на згоду з його пропозицією. Для демонстрації її вигідності, пред'явив останньому заздалегідь довільно обрану ним для вказаної цілі земельну ділянку площею 38 га на полі, розташовану в межах с. Йосипівка Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, не маючи при цьому жодної правомочності щодо розпорядження цією ділянкою та не знаючи її власників, переконав потерпілого ОСОБА_3 у вигідності придбання даної ділянки, аргументуючи це близькістю до дороги, наявністю зручного заїзду від автодороги, кінцевою вартістю, котра була істотно нижчою, аніж аналогічні ділянки на території Київської області в той період часу, та можливістю подальшої зміни цільового призначення ділянок із ведення особистого селянського господарства на землі промисловості. Таким чином ОСОБА_1 ввів в оману ОСОБА_3, викликавши у нього хибну впевненість у законності і вигідності придбання ділянки та схилив його до придбання вказаної ділянки, домовившись про надання для проведення розрахунків з власниками вказаних земельних ділянок та посередництва у виготовленні первинної документації завдатку у розмірі 350000 доларів США.

Ввівши в оману ОСОБА_3, користуючись його довірою, ОСОБА_1 08.03.2007 року на території автостоянки поблизу супермаркету «Вilla», що по вул. Петропавлівській, 2 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області отримав завдаток від ОСОБА_3 у сумі 350000 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 08.03.2007 року становило 1767500 грн., про що написав власноруч розписку, взявши на себе зобов'язання сприяти у виготовленні правовстановлюючих документів на вказану ділянку та передачі їх ОСОБА_3 у чотирьохмісячний термін. ОСОБА_1, не маючи наміру виконати взяті на себе зобов'язання, отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, взятих на себе зобов'язань не виконав, чим завдав потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду в особливо великому розмірі на суму 1767500 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таких підстав колегія суддів касаційної інстанції не вбачає з огляду на наступне.

Обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, яка зазначила про відсутність цих порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним указаного у вироку злочину відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зокрема, його винуватість підтверджується наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_3, який повідомив, був знайомий з ОСОБА_1, як з посередником купівлі-продажу земельних ділянок. Останній повідомив, що має дружні стосунки з головою Брусилівської РДА та запропонував ділянку землі у Брусилівському районі і виклав пропозиції з їх придбання. Про це він повідомив своїх знайомих, які також виявили бажання придбати земельні ділянки на запропонованих умовах. Вказав, що 8 березня 2007 року в присутності свідків передав 350000 доларів США за придбання земельної ділянки площею 38 га в с. Ставище Брусилівського району ОСОБА_1, про що той написав відповідну розписку, а потім зник не виконавши взяті на себе зобов'язання.

Проаналізував суд і показання свідка ОСОБА_4 - колишнього голови Брусилівського РДА, який повідомив, що з ОСОБА_1 не знайомий та справ з ним не мав. Зазначив, що засуджений до нього звертався двічі з питанням виділення земельних ділянок, але ніяких грошей йому не передавав.

Взяв до уваги суд і показання свідка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 познайомив його з ОСОБА_1 з приводу оформлення та купівлі-продажу земельних ділянок. Також зазначив, що на прохання ОСОБА_3 8.03.2007 року був присутній при зустрічі та передачі останнім ОСОБА_1 350000 доларів США.

Обґрунтовано послався суд і на показання свідка ОСОБА_6, оголошені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 358 КПК України із застосуванням п. 8 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, яка за станом здоров'я не могла прибути в судове засідання, а будучи допитаною на досудовому слідстві зазначила, що ОСОБА_3 вирішив придбати земельну ділянку в с. Ставище Брусилівського району, за яку 08.03.2007 року передав ОСОБА_1 350000 доларів США.

Безпідставними вважає колегія суддів доводи касаційної скарги захисника про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону внаслідок оголошення показань свідка ОСОБА_6 з огляду на перехідні положення КПК України 2012 року, оскільки допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначаються у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Суд першої інстанції дав оцінку також показанням самого засудженого, який вину не визнав, повідомив, що грошових коштів від ОСОБА_3 не отримував, розписку міг написати та підписати при відібранні слідчим довільних зразків почерку при призначенні експертизи, не заперечував що був знайомий з потерпілим, який познайомив його з ОСОБА_5 і Демиденком, які мали намір придбати землю.

Проаналізовано судом і процесуальні докази у справі, а саме:

- постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України;

- заяву ОСОБА_3, до якої, згідно тексту, долучено копію розписки від 08.03.2007 року, в якій він просить прийняти міри до ОСОБА_1 та ОСОБА_7, які вчинили відносно нього шахрайські дії;

- протокол огляду місця події;

- протокол виїмки, згідно з яким у ОСОБА_3 вилучено оригінал розписки наданої ОСОБА_1;

- оригінал розписки від 08.03.2007 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 350000 доларів США за те, що протягом чотирьох місяців зобов'язується оформити та передати ОСОБА_3 документи на право власності на земельну ділянку в розмірі 38 га, яка знаходиться в с. Ставище Брусилівського району Житомирської області; в разі невиконання умов гроші зобов'язався повернути до 08.06.2007 року з оплатою 20% пені від отриманої суми;

- висновок експерта, згідно з яким текст на наданому на дослідження оригіналі розписки, виконаний ОСОБА_1, ознак незвичайного положення не виявлено;

- висновок експерта, відповідно до якого фарбові матеріали темно-синього кольору, якими нанесені рукописні написи на аркуші 179 том № 1 (розписка ОСОБА_1) відрізняються від фарбових матеріалів, якими нанесені рукописні написи на аркушах 180-185 том №1 (експериментальні зразки почерку ОСОБА_1); рукописні записи в розписці -оригіналі виконані ОСОБА_1

Сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, а тому доводи про наявність підстав для закриття кримінального провадження безпідставні, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З достатньою повнотою суд перевірив в судовому засіданні доводи засудженого про його невинуватість, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за який його засуджено.

Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов'язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, що спростовує доводи захисника про упередженість суду при ухваленні вироку.

Доводи захисника засудженого про неналежну оцінку доказів спростовується ретельним їх аналізом, наведеним у вироку, а посилання на визнання дій ОСОБА_1 рецидивом злочинів, безпідставні.

Як убачається з вироку дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно та в особливо великих розмірах.

Наявність судимості у ОСОБА_1 суд урахував, дотримавшись вимог закону як обставину, що характеризує особу обвинуваченого, а не як рецидив злочинів.

Усі доводи захисника щодо незаконності засудження, в тому числі щодо неналежності доказів, які аналогічні доводам його касаційної скарги, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли вплинути на правильність висновку судів першої і апеляційної інстанції, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10