АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/715/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ТОВ «Сівер Україна» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджено із прокурором прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ними користуватися.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ТОВ «Сівер Україна» ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого та накласти арешт на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: місто Київ, вул. Підгірна, 3/7, із забороною вчиняти щодо цих приміщень будь-які дії, направлені на зміну права власності, на реєстрацію права власності та реєстрацію правочинів щодо цих приміщень. Зокрема, апелянт зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2007 року задоволено позов ТОВ «Сівер Україна» до ОСОБА_9 та інших про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ТОВ «Сівер Україна» про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на майно відмовлено. При цьому представник звертає увагу, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 листопада 2007 року та ухвалою Верховного суду України від 09 квітня 2008 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2007 року було залишено без змін. Отже, апелянт стверджує, що власником нежилих приміщень № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв.м., що становить 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1134,7 кв. м., розташованих у АДРЕСА_1 , визнано ТОВ «Сівер Україна».
Крім того, автор апеляції вказує, що 09 листопада 2006 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва було накладено арешт на вищезазначені нежилі приміщення № № 97, 98, 102, і заборонено вчиняти дії, направлені на зміну права власності нежилих приміщень, на реєстрацію права власності та на реєстрацію правочинів щодо цих приміщень. Однак, як зазначає представник, в період дії арешту на нежитлові приміщення, а саме 25 листопада 2014 року, ОСОБА_9 зареєстрував у Реєстраційній службі Головного управління юстиції у місті Києві право власності на вказані приміщення на себе, у зв`язку з чим за даним фактом Шевченківським РУ ГУМВС України в місті Києві було внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 190 КК України.

Також апелянт зауважує, що накласти арешт на майно просить безпосередньо власник цього майна, а саме ТОВ «Сівер Україна», вважаючи, що ОСОБА_9 і надалі будуть вживатися заходи, спрямовані на шахрайське захоплення майна, незважаючи на наявність кримінального провадження. Таким чином, як наголошує автор апеляції, власник майна добровільно погоджується на застосування відносно його майна обмежень, пов`язаних з арештом майна, в той час як накладення арешту жодним чином не порушить прав і свобод будь-яких інших осіб, а лише унеможливить продовження вчинення шахрайських дій з боку ОСОБА_9 .На думку апелянта, останній, зареєструвавши шахрайським шляхом на себе в реєстраційній службі право власності на нежилі приміщення, може у випадку не накладення арешту на це майно вжити заходів щодо здавання майна в оренду третім особам або його відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ «Сівер Україна» ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001083 від 31 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 25 листопада 2014 року ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів нежитловим приміщенням, яке розташоване в АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ «Сівер-Україна».
13 лютого 2015 року на адресу начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві було направлено роз`яснювальний лист за № 3113 з вимогою не вчиняти будь-яких дій з приводу відчуження нежитлових приміщень № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони незаконно зареєстровані за ОСОБА_9 , до отримання ухвали слідчого судді про накладення арешту на дані приміщення.
02 березня 2015 року старший слідчий СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арештуна нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, НОМЕР_1 , загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ними користуватися.
04 березня 2015 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва дане клопотання старшого слідчого було залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0001083, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_8 , представників ТОВ «Сівер Україна» ОСОБА_7 і ОСОБА_11 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов висновку, що слідчим та прокурором належним чином не обґрунтовано необхідність накладення арешту на майно та відсутні достатні підстави для вчинення таких дій з огляду на те, що до клопотання не додано належних доказів для підтвердження зазначених у ньому обставин. При цьому слідчий суддя послався на те, що копії рішень судів та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які належним чином не засвідчені, вказують на різних власників майна.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, які вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вбачається з даних, про які зазначено у клопотанні старшого слідчого, 25 листопада 2014 року ОСОБА_9 шахрайським шляхом заволодів нежитловим приміщенням, яке розташоване в АДРЕСА_1 , та належить ТОВ «Сівер-Україна».

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Разом з тим, як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про залишення без задоволення клопотання старшого слідчого про арешт нерухомого майна не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, воно підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про задоволення клопотання старшого слідчого. Зокрема, враховуючи, що, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, є наявні дані про достатність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, наявні дані про належність ТОВ «Сівер-Україна» майна, на яке старший слідчий просить накласти арешт, розумність та співмірність обмеження права власності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони є предметом кримінального правопорушення і набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто наявні правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на це майно, так як воно відповідає критеріям, визначеним у п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України.
Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що незастосування арешту на вищезазначене майно може призвести до його втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддівприходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 про арешт вказаного нерухомого майна, оскільки слідчим суддею під час розгляду цього клопотання допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Сівер Україна» ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року, якою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ними користуватися, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною ними користуватися, задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення № № 97, 98, 102, загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4