Справа № 1312/1-239/11
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 11/1390/212/12
Категорія ст.125 ч.1 КК України
Доповідач : Танечник І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого Танечника І.І.

Суддів Ревера В.В., Волинця М.М.

з участю прокурора -

та адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Львові кримінальну
справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_3

на вирок Личаківського районного суду
м.Львова від 21 грудня 2011 року.

Цим вироком

ОСОБА_4,

народження ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
м.Львова, українець, громадянин
України, розлучений, несудимий, з
середньою технічною освітою, працюючий
завідуючим складом СП ТзОВ «Сфера
Електрон», проживаючий на АДРЕСА_1

визнаний невинуватим у пред'явленому
обвинуваченні та виправданий за
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченому ст.125 ч.1 КК України.

Виправданий ОСОБА_4 обвинувачувався в
тому, що 19.01.2011 року близько 18.00 год. на
автобусній зупинці на вул.
Дж.Вашингтона у м.Львові на грунті
неприязнених відносин, з метою
викрадення дитини, умисно наніс побої
потерпілій ОСОБА_3, а саме наносив удари
металевим предметом по голові, обличчі
та руках, внаслідок чого заподіяв їй
умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_3 подала апеляцію на
виправдувальний вирок, який вважає
незаконним і таким, що підлягає
скасуванню з підстав однобічності
судового слідства, а також
невідповідності висновків суду,
викладених у вироку, фактичним
обставинам справи. Зазначала, що
підсудний ОСОБА_4 наніс їй побої за
обставин, які викладені у її скарзі від
21.02.2011 року, а його вина в цьому повністю
підтверджується зібраними по справі
доказами. Зокрема, показаннями свідка
ОСОБА_5, яка була безпосереднім
очевидцем події 19.01.2011 року, які суд не
взяв до уваги. Вважала також, що
неправильним є висновок суду про те, що
конфлікт був спровокований нею, хоча
доказів цього немає. Крім того
вказувала на те, що суд безпідставно
надав віри показанням свідків ОСОБА_6
та ОСОБА_7 і необ»єктивно оцінив її
показання, які підтверджуються актом
судово-медичного обстеження, який не
отримав правової оцінки суду.
Стверджувала про те, що оскаржуваний
вирок не відповідає вимогам ст. 334 КПК
України. Просила вирок відносно ОСОБА_4
скасувати і постановити свій вирок,
яким визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК
України, і призначити йому покарання у
межах санкції цієї статті.

Заслухавши доповідача, думки
потерпілої ОСОБА_3 та її захисника
ОСОБА_2 про необхідність скасування
вироку місцевого суду та постановлення
свого обвинувального вироку,
міркування виправданого ОСОБА_4 та його
захисника ОСОБА_8 про законність та
обґрунтованість виправдувального
вироку суду першої інстанції, провівши
судове слідство, ознайомившись з
відмовним матеріалом Личаківського РВ
ГУМВСУ у Львівській області № 342-0280 за
2011 рік, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляції, колегія суддів вважає,
що апеляція потерпілої ОСОБА_3 не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Матеріалами справи, зібраними та
перевіреними в судовому засіданні
доказами вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,
спростована, хоча й потерпіла ОСОБА_3
стверджувала в судових засіданнях
районного та апеляційного судів, що 19
січня 2011 року близько 18 години на
автобусній зупинці «Роддом»на вул.
Дж.Вашингтона в м.Львові ОСОБА_4 умисно
наніс їй легкі тілесні ушкодження
невідомим металічним предметом,
загорнутим у газету.

Суд першої інстанції дав належну
правову оцінку таким показанням
потерпілої ОСОБА_3, не надавши їм віри,
оскільки вони спрямовані на погіршення
репутації підсудного ОСОБА_4 з метою
вирішення цивільно-правових відносин
на користь її доньки («позов про
визначення місця проживання дітей»), а
також вони суперечать іншим
об'єктивним доказам по справі, які
судом у встановленому порядку були
досліджені та підставно прийняті до
уваги.

Так, з показів підсудного ОСОБА_4 в
районному та апеляційному судах
вбачається, що в моменту його
перебування на автобусній зупинці
«Роддом»на вул. Дж.Вашингтона в
м.Львові 19 січня 2011 року він тримав на
шиї та раменах свого малолітнього сина
-ОСОБА_8, 2005 року народження, з яким
намагався сісти в таксі свідка ОСОБА_7,
але цьому фізично перешкодила
потерпіла ОСОБА_3, яка і спровокувала
цей інцидент. Разом з тим, він не мав
можливості заподіяти потерпілій
ушкодження, оскільки однією рукою
притримував дитину, а в другій руці
тримав пакет з продуктами.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4
спростовується й іншими доказами по
справі, а саме:

-заявою потерпілої ОСОБА_3 до
начальника Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області від 19 січня 2011 року,
де заявниця просить прийняти міри до її
свахи гр. ОСОБА_6, яка 19.01.2011 року близько
18 години по вул. Батальній на зупинці
громадського транспорту навпроти
роддому ображала її непристойними
словами і вдарила по голові;

-поясненнями потерпілої ОСОБА_3 ДІМ
ОСОБА_9 від 19 січня 2011 року, з яких
вбачається, що 19.01.2011 року до неї по
місцю проживання прийшов зять ОСОБА_4
(виправданий ОСОБА_4) і повідомив, що
хоче взяти дитину і купити їй продукти.
Вийшовши разом із зятем на вулицю, вона
побачила свою сваху ОСОБА_6, з якою вони
всі разом пішли до магазину «Степ». По
дорозі між нею і гр. ОСОБА_6 виникла
суперечка. Під час цієї суперечки вона
ображала її нецензурною лайкою і
вдарила її по голові металевим
предметом. Після чого їх розборонив
зять ОСОБА_4, який забрав дитину і втік.
Зазначала працівнику міліції, що сваха
проживає за адресою -АДРЕСА_1;

-з листа начальника Личаківського РВ
ЛМУ ГУ УМВСУ у Львівській області
Гарасима П.С. до гр. ОСОБА_3 вбачається,
що її заява по факту нанесення тілесних
ушкоджень розглянута. Також зазначено,
що в ході проведення перевірки опитати
гр.. ОСОБА_6 не представилось можливим,
оскільки остання на час перевірки
знаходиться на лікуванні з діагнозом
інфаркт міокарда, але після її
опитування останню буде притягнуто до
відповідальності. Роз'яснено, що з
приводу отриманих тілесних ушкоджень
вона має право звернутись в місцевий
суд м.Львова в порядку приватного
обвинувачення;

-показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому
засіданні районного суду про те, що
19.01.2011 року близько 17 години він
перебував у своїй машині -таксі марки
«Волга»на вул. Дж.Вашингтона в м.Львові.
До нього підійшов, як йому зараз відомо,
підсудний ОСОБА_4 з дитиною на руках і
намагався сісти в його автомобіль. У
цей час підбігла жінка, закрила двері
та намагалась перешкодити йому в цьому.
При тому, жодної бійки він не бачив, про
що вони розмовляли він не слухав.
Оскільки підійшла його черга, він
від»їхав від учасників події на
декілька метрів, а підсудний з дитиною
пішов на стоянку маршрутних
транспортних засобів. Стверджував в
засіданні про намагання вплинути на
його показання з боку свідка ОСОБА_11
(доньки потерпілої) та невідомого
чоловіка.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
зібраним по справі об'єктивним доказам,
які з достовірністю стверджують
відсутність вини підсудного ОСОБА_4 в
умисному заподіянні легких тілесних
ушкоджень потерпілій ОСОБА_3 за
обставин, зазначених нею у скарзі
приватного обвинувачення від 21.02.2011
року (а.с.1-3).

Доводи апеляції потерпілої ОСОБА_3
правильних висновків суду не
спростовують, стосуються обставин, які
органом дізнання і судом встановлені
та були достатні для виправдання
підсудного ОСОБА_4 у пред'явленому
обвинуваченні за відсутністю в його
діях складу злочину, передбаченого ст.
125 ч.1 КК України.

Колегія суддів також вважає, що судом
першої інстанції підставно не прийнято
до уваги показання свідка ОСОБА_5, яка
стверджувала, що була свідком
-очевидцем інциденту між потерпілою та
виправданим 19 січня 2011 року. Показання
цього свідка спростовуються
показаннями самої потерпілої ОСОБА_3,
підсудного ОСОБА_4 під час судового
слідства по справі в апеляційному суді
про те, що вони не бачили цього свідка 19
січня 2011 року біля будинку потерпілої,
по дорозі до магазину «Степ», біля
цього магазину та на автобусній
зупинці, що по вул. Дж.Вашингтона
(навпроти род- дому) в м.Львові. У зв'язку
з чим, колегія суддів прийшла до
висновку, що свідок ОСОБА_5 не могла
бути за 20-30 метрів від місця інциденту
ні випадково, ні умисно, пройшовши від
свого будинку до автобусної зупинки
відстань близько 1.200 метрів, а її
пояснення з цього приводу є
непереконливими.

Крім того, на думку колегії суддів,
наявність у відмовному матеріалі акту
судово-медичного обстеження
потерпілої ОСОБА_3 від 20.01.2011 року не
може свідчити про заподіяння їй легких
тілесних ушкоджень саме виправданим
ОСОБА_4, а не іншою особою.

Таким чином колегія суддів вважає, що
немає правових підстав для скасування
виправдувального вироку відносно
ОСОБА_4 та постановлення щодо нього
апеляційним судом обвинувального
вироку.

При наведених обставинах колегія
суддів прийшла до висновку про відмову
в задоволенні апеляції потерпілої
ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Личаківського районного суду
м.Львова від 21 грудня 2011 року відносно
виправданого ОСОБА_4 залишити без змін,
а апеляцію потерпілої ОСОБА_3 -без
задоволення.

Головуючий:

Судді: