Провадження № 11-кп/792/379/15
Справа № 676/7703/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000591 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 квітня 2015 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 квітня 2015 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельці Республіки Молдова, росіянина, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 30.12.2003 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.;
- 15.10.2004 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі та сплатою штрафу в розмірі 510 грн.;
- 18.01.2005 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст. ст. 309 ч. 2, 70 ч. 4, 71 КК України на 6 років позбавлення волі та сплатою штрафу в розмірі 510 грн.;
- 17.01.2014 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2014 року 2 роки позбавлення волі і остаточно до відбуття ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.
Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 10 квітня 2015 року.
Цивільний позов не пред`являвся.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 825 грн. 54 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою, взято його під варту в залі судових засідань.
За вироком суду, ОСОБА_9 12 липня 2014 року близько 21 год. в с. Довжок Кам`янець-Подільського району з метою таємного викрадення чужого майна шляхом відгинання з прикладанням фізичної сили защіпки вхідних дверей проник у приміщення майстерні, що розташована на території домогосподарства АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_7 електроінструменти: електричну кутову шліфувальну машину марки „Makita 800W вартістю 1200 грн., електричну шліфувальну машину марки „Makita 9404 вартістю 4000 грн., електричний лобзик марки „Інтерскол вартістю 400 грн., електричну дриль марки „Makita НР2040 вартістю 720 грн. та ручну електричну циркулярку марки „Flu MH 182 вартістю 270 грн., а також поліпропіленовий мішок вартістю 10 грн., чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 6600 грн.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 стверджує, що участі у вчиненні злочину не приймав. Вважає, що його провина під час досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом не доведена. Вказує, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та мають істотні суперечності. Акцентує увагу на тому, що як органами досудового розслідування, так і судом було допущено порушення його права на захист. Це на думку обвинуваченого свідчить про упередженість суду та є підставою для скасування вироку, та закриття провадження в справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, потерпілого ОСОБА_7 , який ставить питання про скасування вироку та закриття провадження в справі, оскільки пробачив останнього та знайшов з ним порозуміння, прокурора, який просить апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.
Зокрема, в процесі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 ствердив час, місце та спосіб заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 в липні 2014 року, його кількість та вартість, однак викладав свою версію подій.
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що в липні 2014 року, з приміщення майстерні було викрадене належне йому майно способом на який вказує обвинувачений, в тому числі електроінструменти. Ствердив, що обвинувачений проник в належну йому майстерню та заволодів належним йому майном поза його волею та без відповідного дозволу.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка ствердила, що в липні 2014 року, під заставу повністю ідентичному тому, що напередодні був викрадений у потерпілого електроінструменту позичила обвинуваченому кошти у сумі 250 грн.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_9 злочину об`єктивно стверджується даними протоколом огляду місця події з фото-таблицями, з яких вбачається, що вхідні двері приміщення майстерні на території домогосподарства АДРЕСА_2 пошкодженні способом на який вказують обвинувачений та потерпілий (а.п. 38-40).
Із змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання з фото-таблицями вбачається, що свідок ОСОБА_11 прямо вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка надала їй в заставу електроінструмент, аналогічний тому, який напередодні був викрадений у потерпілого (а.п. 148-150).
Змістом протоколу слідчого експерименту з фото-таблицями стверджується, що ОСОБА_9 в присутності понятих, з застосуванням фотозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на нього, в деталях вказав місце, спосіб та механізм заволодіння майном потерпілого (а.п. 152-157).
Кількість та вартість викраденого майна стверджується послідовними показами потерпілого ОСОБА_7 , висновком експерта та довідками про вартість і стороною захисту не оспорюється (а.п. 33-34, 94-97).
Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про необґрунтованість заведення кримінального провадження та його засудження.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.
Більше того, дані твердження ОСОБА_9 були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_9 , які покладені судом в основу обвинувального вироку були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_9 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.
При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів, щоб ОСОБА_9 звертався із заявами та скаргами до прокурора Кам`янець-Подільського району, який здійснює нагляд за досудовим слідством чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників міліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.
Ті обставини, що ОСОБА_9 у вечірню пору, залишаючись непоміченим, поза волею власника потерпілого ОСОБА_7 , таємно, без жодного дозволу та погодження останнього, зламавши вхідні двері, незаконно проник в майстерню, яка розташована на території домогосподарства, де заволодів належним потерпілому майном, не ставлячи його до відома, яким розпорядився на власний розсуд, в тому числі побоюючись бути викритим у вчиненні протиправних діянь його сховав, відразу після заволодіння інструментом залишив населений пункт, де проживав потерпілий та тривалий час там не з`являвся, безпосередньо свідчить про прямі, активні та умисні дії обвинуваченого спрямовані на викрадення чужого майна крадіжку, а не на позику майна в чому намагається переконати колегію суддів сторона захисту.
При цьому, в чому полягала така нагальна необхідність у отриманні інструментів потерпілого, у вечірню пору, без його згоди та відома, ОСОБА_9 належним чином пояснити не зміг, фактично від відповіді ухилився.
З аналогічних підстав, те, що ОСОБА_9 певний період проживав в домоволодінні потерпілого та мав з ним товариські стосунки, жодним чином не спростовує встановлених судом обставин, не скасовує в його діях складу злочину та не впливає на кваліфікацію його дій.
Є надуманими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, що в процесі досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом допущено порушення його прав на захист.
Зокрема, як вбачається з власноручних, жодним чином не спростованих ні ОСОБА_9 , ні його захисником, пам`яток про права та обов`язки підозрюваного (обвинуваченого), протоколів роз`яснення права на захист, його власноручних розписок, даних технічних засобів фіксування судового процесу, ОСОБА_9 , у встановленому законом порядку, належним чином був ознайомлений зі своїми правами, в тому числі з правом мати захисника (а.п. 12, 142-143, 144, 145, 170).
Однак, ОСОБА_9 без жодного тиску та примусу, вільно володіючи українською мовою, в тому числі правилами правопису від послуг професійного захисника відмовився, що ствердив власноручними поясненнями та підписами і це є його конституційним правом гарантованим державою (а.п. 144).
Належних та допустимих доказів, які б стверджували протилежне, істотного порушення органами досудового розслідування та місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист обвинуваченого в матеріалах провадження не встановлено, не надано таких ні ОСОБА_9 , ні його захисником, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_9 використовує політику подвійних стандартів, бачучи та декларуючи виключно свої права, при цьому повністю ігноруючи свої обов`язки, хоча закон покладає на осіб обов`язок неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства, а не давати їм оцінку.
Злочин, в якому визнаний винним ОСОБА_9 , ні його особа, в силу ст. 52 КПК України, не передбачають обов`язкової участі захисника.
Як стверджується даними технічних засобів фіксування кримінального провадження, ОСОБА_9 , вільно володіє та виключно користується українською мовою, що він не заперечує, нею ж давав пояснення в процесі досудового розслідування та судового розгляду, звертався з клопотаннями в процесі апеляційного розгляду. Ствердив, що отримав пам`ятку про права в процесі судового розгляду та з ними повністю ознайомлений.
ОСОБА_9 з малолітства проживав в с. Олексіївці Сокирянського району Чернівецької області, там же закінчив україномовну загальноосвітню школу та здобув базову середню освіту.
Жодних об`єктивних даних, які б стверджували наявність у ОСОБА_9 будь-яких психічних розладів в матеріалах провадження не встановлено, не надано таких доказів і стороною захисту. Більше того, як вбачається з численних судимостей обвинуваченого, в тому числі до реальних строків покарання та наявних, жодним чином не спростованих медичних даних, ОСОБА_9 є здоровим, на обліку в лікаря психіатра, як за місцем проживання, так і засудження не перебуває (а.п. 129, 131, 134).
За таких обставин відсутність у ОСОБА_9 професійного захисника в процесі досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом, з огляду на те, що обвинувачений від участі захисника відмовився, не утворює порушення прав та законних інтересів останнього.
Таким чином, ОСОБА_9 , в тому числі в процесі апеляційного розгляду, повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, тощо.
Колегія суддів не може погодитися з твердженнями захисника ОСОБА_8 в тій частині, що в силу ст. 54 КПК України, відмова ОСОБА_9 від захисника повинна була бути прийнята в присутності адвоката. Оскільки даною нормою процесуального закону регулюється порядок відмови від наявного в підозрюваного (обвинуваченого) призначеного чи запрошеного захисника, що у випадку ОСОБА_9 відсутнє, оскільки він відмовився від захисника і бажав захищати свої інтереси самостійно.
Ставлячи питання про скасування вироку, ні обвинувачений, ні його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_9 органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, на що посилаються обвинувачений та його захисник у провадженні не допущено.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_9 покарання взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.
Суд також обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами те, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно відшкодував спричинені злочином збитки.

Разом з тим місцевий суд, враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 , який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, нове, умисне правопорушення вчинив в період іспитового строку, беручи до уваги думку потерпілого, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі реально фактично в мінімальному розмірі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_9 , при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого, ближче до мінімального розміру є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.
А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

З огляду на те, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину категорично заперечує, не є ні близьким родичем, ні членом сім`ї потерпілого, не являвся найманим працівником останнього, як те передбачає п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України, це виключає можливість закриття провадження в справі у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, на чому наголошує сторона захисту.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .