Ухвала

іменем україни

02 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Кежма Кежемського району Красноярського краю Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1,

громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2014 року ОСОБА_1 засуджено:

- за ч. 1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 4 роки 10 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді 4 роки 10 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року вирок змінено: з резолютивної частини виключено рішення про призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у виді конфіскації майна. В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у звʼязку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. Вказує, що апеляційний суд не надав належної уваги доводам прокурора про необґрунтованість застосування статей 69 та 75 КК України, що потягло призначення несправедливо м'якого покарання, а також непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. Вважає, що апеляційним судом безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який просив апеляційний суд ухвалити новий вирок. Вказує, що суд апеляційної інстанції не мотивував свого рішення належним чином.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він 02 жовтня 2012 року, перебуваючи у вбиральні на третьому поверсі приміщення готелю «Умань», що на вул. Радянській, буд. 7 в м. Умані Черкаської області, незаконно, з корисливих мотивів, збув під час оперативної закупівлі ОСОБА_2 психотропну речовину метамфетамін за ціною 300 грн. за 1 г, масою в перерахунку на метамфетамін-основу 0,069 грама.

13 листопада 2012 року, перебуваючи на території автозаправної станції, розташованої за адресою: м. Умань, вул. Київська, повторно, незаконно, з корисливих мотивів, збув ОСОБА_3 під час оперативної закупівлі психотропну речовину метамфетамін за ціною 300 грн. за 1 г, масою в перерахунку на метамфетамін-основу 0,022 грама.

09 січня 2013 року, перебуваючи неподалік буд. 26 по вул. Коломенській в м. Умані Черкаської області, повторно, незаконно, з корисливих мотивів, збув ОСОБА_3 під час оперативної закупівлі психотропну речовину метамфетамін за ціною 300 грн. за 1 г, масою в перерахунку на метамфетамін-основу 0,030 грама.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих правопорушень та правильність кваліфікації його дій не оспорюються в касаційній скарзі.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м'якості у зв'язку з необгрунтованим застосуванням судом статті 69 КК України та безпідставним звільненням засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, аналогічні доводам, які були наведені прокурором в апеляційній скарзі. Перевіривши доводи прокурора, апеляційний суд визнав їх необгрунтованими, мотивувавши належним чином свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_1 суд повністю дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України. При цьому врахував характер і ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, дані про його особу, обставини, що пом'якшують покарання, та навів їх у вироку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, не судимий, працевлаштований, створив сім'ю, має на утриманні вагітну дружину та неповнолітню дитину (на час розгляду справи судом касаційної інстанції утримує двох неповнолітніх дітей). За таких обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність декількох пом'якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи засудженого призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме, обрав основне покарання у виді позбавлення волі нижчим від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 307 КК України. Дійшовши висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства, суд належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав вважати його м'яким немає.

При перегляді справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийняв рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_1, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6