Провадження № 1-кп/0202/413/2014
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

законного представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002508, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.07.2014 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, непрацюючого, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19.09.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання у вигляді 1 року обмеження волі з випробуванням;

обвинуваченого за ч. 2 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2009 року, зобов`язаний до щомісячної сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 09 лютого 2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_5 , будучи раніше судимий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 19 вересня 2013 року за злочин передбачений ч. 1 ст.164 КК України, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, заборгованість зі сплати аліментів на підставі судового рішення не погасив та повторно, умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положення яких «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», в період часу з 01.08.2013 року до 01.09.2014 року злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї дитини (аліментів). Будучи працездатним, тривалий час ніде не працював, за сприянням в офіційному працевлаштуванні в державні органи не звертався. Іншої матеріальної допомоги громадянці ОСОБА_4 , на утримання своєї дитини не надавав. На неодноразові виклики Індустріального ВДВС ДМУЮ про необхідність погашення заборгованості по аліментам та попередження державної виконавчої служби про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів не реагував, в результаті чого у ОСОБА_5 утворилася заборгованість по виплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що сукупно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів, а саме 2013 рік: за серпень - 600 грн. 00 коп., вересень-600 грн. 00 коп. , жовтень - 600 грн.00 коп., грудень - 600 грн. 00 коп., за 2014 рік: січень 600 грн. 00 коп., лютий - 600 грн., березень - 100 грн., квітень - 600 грн., травень - 600 грн.00 коп., червень - 600 грн.00 коп. Загальна сума заборгованості по аліментним платежам в період з 01.08.2013 року до 01.07.2014 року становить 5 500 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинені особою раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.

Обвинувачений ОСОБА_5 був допитаний у судовому засіданні та пояснив, що він визнає себе винним в інкримінованому йому діянні, передбаченому ч. 2 ст. 164 КК України, обставини, які зазначені в обвинувальному акті не оспорював та зазначив, що йому відомо, що згідно рішення суду він повинен сплачувати аліменти на утримання свого сина ОСОБА_6 , однак вказані аліменти він в період з серпня 2013 року по липень 2014 рік не сплачував, та тільки починаючи з вересня 2014 року почав сплачувати аліменти на утримання дитини. Про кримінальну відповідальність про несплату аліментів йому було відомо, аліменти не сплачував, оскільки офіційно не працював.

Законний представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_5 в період з серпня 2013 року по липень 2014 року не сплачує аліменти на утримання свого сина ОСОБА_6 та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні й іншими доказами.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським районним управлінням юстиції м. Дніпропетровська батьком дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2009 року ОСОБА_5 зобов`язаний до щомісячної сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , в розмірі 600 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно довідки розрахунку державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції станом на 01.07.2014 року ОСОБА_5 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 у сумі 27 429 грн. 62 коп. Зазначені в довідці дані щодо розміру заборгованості по аліментам, в тому числі за період з серпня 2013 року по липень 2014 року, не суперечать викладеним фактичним обставинам в пред`явленому обвинуваченні, та є підтвердженням несплати аліментів на утримання дитини обвинуваченим ОСОБА_7 у розмірі та порядку, встановленому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2009 року.

Довідкою Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 12/04-3357 від 15.08.2014 року підтверджено, що ОСОБА_5 в центрі зайнятості м. Дніпропетровська та Дніпропетровської області в 2010-2014 роках не перебував, до центрів зайнятості Дніпропетровської області з метою пошуків роботи не звертався.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1217/02/32 від 15.08.2014 року ОСОБА_5 в централізованій базі особових рахунків пенсіонерів Дніпропетровської області не значиться, на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військослужбовців та деяких інших категорій громадян не перебуває, пенсія йому не призначалась.

Згідно з довідкою Лівобережної об`єднаної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.09.2014 року № 28328/9/04-54-07-02-09 як фізична особа підприємець ОСОБА_5 на обліку в Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська не перебуває, за період з 01.02.2010 року по 30.06.2014 року інформації про доходи ОСОБА_5 в центральній базі даних відсутні.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому діянні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, враховуючи думку прокурора, положення ч. 3 ст. 349 КПК України, які були учасникам судового провадження роз`ясненні та які вважали недоцільним досліджувати інші докази по кримінальному провадженню, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції,судом було визнано недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні та його дії кваліфікуються за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинені особою раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.

При призначенні покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує відповідно до ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого діяння, а саме те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Щодо даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, неодружений.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України, та при призначенні покарання ОСОБА_5 вважає необхідним застосувати ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року, та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді двох років та одного місяця обмеження волі.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний судм. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити ОСОБА_5 та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1