16.06.2014 Справа № 756/8670/13-к
Провадження № 1-кп/756/14/14
Унікальний № 756/8670/13-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2014 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Алчевську Луганської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, не судимого, вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.318, ч. 1 ст. 321 КК України.

Судовим слідством Оболонський районний суд міста Києва:

В С Т А Н О В И В:

В середині лютого 2013 р., у невстановлений досудовим розслідуванням час, в районі метро «Либідська» в м. Києві, ОСОБА_6 познайомився з громадянином ОСОБА_7 , під час розмови з яким у обвинуваченого виник намір, спрямований на незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту та збут сильнодіючих лікарських засобів, а саме «Сонату» та «Димедролу», без спеціального на те дозволу ОСОБА_8 для власного вживання без мети збуту останнім.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день, у лютому 2013 р., у вечірній час, реалізуючи вказаний раніше намір, ОСОБА_6 , у власниці квартири, де він раніше винаймав житло та яка приймала ці ліки, незаконно взяв, придбавши у такій спосіб сильнодіючі речовини, а саме одну блістерну упаковку таблеток «Димедролу» та одну блістерну упаковку таблеток «Сонат», поклав вказане до своєї сумки та на своєму автомобілі направився до свого місця проживання.

16.03.2013 р., біля 17-ї години 15 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Оболонський 9-Б, за 100 грн. збув громадянину ШОСТАКУ сильнодіючі речовини, а саме одну блістерну упаковку «Димедролу» та одну блістерну упаковку «Сонат», в яких знаходилось по 10 таблеток кожного найменування.

У цей же день, біля 17 години 20 хвилин, за адресою: м. Київ, пр. Оболонський 9-Б, працівниками міліції було затримано громадянина ШОСТАКА, у якого виявлено та вилучено одну блістерну упаковку «Димедролу» та одну блістерну упаковку «Сонат», в яких знаходилось по 10 таблеток кожного найменування.

У відповідності до висновку експерта № 715/х від 26.03.2013 р., в наданих на дослідження 10 (десяти) таблетках білого кольору з розподільчою рискою на звороті, масою по 0,20 грами містять димедрол, який є сильнодіючим лікарським засобом. Маса димедролу в 10 таблетках становить 1,00 гр.

В наданих на дослідження 10 (десяти) таблетках білого кольору в оболонці жовтого кольору з відтиском «КМП» містять зопіклон, який є сильнодіючим лікарським засобом. Маса зопіклону в 10 (десяти) таблетках становить 0,075 гр.

Дифенілгідрамін (димедрол) та зопіклон, у відповідності до Наказу МОЗ України від 17 серпня 2007 р. №490 «Про затвердження переліку отруйних та сильнодіючих лікарських засобів», є сильнодіючими лікарськими засобами.

Дії обвинуваченого в цій частині органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 321 КК України.

Крім того, органами досудового розслідування МАНЬКОВСЬКИЙ обвинувачується у тому, що восени 2012 р. у невстановленому досудовим розслідуванням місці, МАНЬКОВСЬКИЙ, працюючи водієм таксі, на задньому пасажирському сидінні автомобіля, на якому він працював в таксі, знайшов два медичні рецепти, один з яких був пустий, а другий заповнений на придбання таблеток «Теофедрину», та вирішив залишити їх у себе.

На початку листопада 2012 р., ОСОБА_6 познайомився із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_9 , та дізнався, що останній має за місцем свого проживання комп`ютер та кольоровий принтер, і в подальшому у обвинуваченого виник намір, спрямований на незаконне підроблення документів, а саме медичних рецептів на отримання наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів.

Реалізуючі вказаний вище намір, за місцем проживання Олексія в м. Ірпінь, Київської області, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, не повідомляючи останнього про намір своїх дій, за допомогою комп`ютера, копіювально-множинної техніки, та знайдених раніше медичних рецептів, самостійно підробив ШІСТЬ пустих бланків медичних рецептів №№ 0056754, 0212114, 0212115, 0212117, 003563, 044395, та ТРИ №№ НОМЕР_1 , 00033579, 007486, заповнених на придбання таблеток «Теофедрину». В подальшому ОСОБА_10 , взявши із собою незаконно підроблені рецепти, направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

16.03.2013 р., біля 17 год. 20 хв., неподалік загальноосвітньої школи №225 по пр. Оболонському 9-Б, в м. Києві, працівниками ВБНОН Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві був зупинений громадянин ОСОБА_6 , у якого при поверховому огляді було виявлено та вилучено шість пустих бланків медичних рецептів №№ 0056754, 0212114, 0212115, 0212117, 003563, 044395, та три №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 007486, заповнених на придбання таблеток «Теофедрину».

У відповідності до висновку експерта № 250 від 28.03.2013 р., зображення друкованого тексту та ліній графлення в рецептах №№ 0056754, 007486, 044395, нанесено не типографським способом, а за допомогою копіювально-множинної техніки. Зображення друкованого тексту та ліній графлення в рецептах №№ 0212114, 0212115, 0212117, 003563, 0003578, 00033579 нанесено типографським, офсетним способом плоского друку. Відтиски прямокутних штампів та двох відтисків круглої печатки у всіх досліджених рецептах нанесено не мастичним кліше, а за допомогою копіювально-множинної техніки.

Категорія відпуску таблеток «Теофедрин» лише за рецептом. В склад таблеток «Теофедрин» входить психотропна речовина фенобарбітал, яка у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України від 05.12.12 р. № 1129 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список №2 психотропних речовин, обіг яких заборонено» в «Таблиці №3», є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 318 КК України.

Даючи оцінку обсягу доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту для дослідження в судовому засіданні, суд враховує, що у відповідності до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду зокрема речей, документів, інших доказів, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Положеннями ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України за винятком обставин, передбачених ч.2 цієї статті, покладається, зокрема на прокурора.

Керуючись ст.94 цього ж кодексу, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до положень ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Під час судового слідства, на виконання зазначених положень Закону, суд сприяв виклику в судове засідання свідків, зокрема ОСОБА_11 шляхом направлення повісток, однак державним обвинувачем по справі явку свідка в судове засідання не забезпечено, документальних підтверджень про його повідомлення про час, дату та місце судового засідання суду не надано, що в свою чергу перешкоджало суду застосувати до вказаного свідка заходи процесуального примусу, зокрема шляхом винесення ухвали про привід, на підставі чого вважає, що судом були здійсненні достатні заходи для рівного доступу сторін до правосуддя, реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відтак вважає можливим провести судовий розгляд провадження без допиту свідка ОСОБА_11 на підставі наданих сторонами доказів, оскільки допустимі процесуальні засоби примусу в даному випадку судом використані в повному обсязі.

При цьому суд бере до уваги, що визнання показів свідка ОСОБА_11 на досудовому слідстві доказом, при відсутності «змоги сторін поставити свідку додаткові запитання, щоб отримати додаткову інформацію або поставити під сумнів точність його свідчень», на переконання суду, створило б підстави для можливого висновку щодо несправедливого за своїм характером слухання справи, що не узгоджується з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Гаусхільдт проти Данії» № 10486/83 від 9.10.1986 року).

За таких обставин суд, дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, надані сторонами докази, заслухавши обвинуваченого, свідків, що були забезпечені сторонами, приходить до однозначного висновку про те що пред`явлене МАНЬКОВСЬКОМУ обвинувачення частково знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

При цьому суд виходить з наступного.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у висунутому звинуваченні в обсязі ч.1 ст. 321 КК України визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, пояснивши, що в середині лютого 2013 р., в районі метро «Либідська» в м. Києві, він, МАНЬКОВСЬКИЙ, познайомився з громадянином ОСОБА_7 , під час розмови з яким, останній висловив бажання придбати сильнодіючі речовини, а саме «Сонат» та «Димедрол» для особистого вживання. Продавати ШОСТАК їх не збирався. Тоді він, МАНЬКОВСЬКІЙ, вирішив продати ШОСТАКУ ці речовини.

В подальшому, приблизно у лютому 2013 р., у вечірній час, реалізуючі задумане, він, ОСОБА_6 , у власниці квартири, де він тимчасово винаймав житло, взяв сильнодіючі речовини, а саме одну блістерну упаковку «Димедролу» та одну блістерну упаковку «Сонат», по 10 таблеток в кожній.

16.03.2013 р., біля 17-ї години 15 хвилин, він, МАНЬКОВСЬКИЙ, знаходився за адресою: м. Київ, пр. Оболонський 9-Б, де за 100 грн. збув громадянину ШОСТАКУ сильнодіючі речовини, а саме одну блістерну упаковку «Димедролу» та одну блістерну упаковку «Сонат», в яких знаходилось по 10 таблеток кожного найменування, після чого у цей же день, в цьому ж місці працівниками міліції було затримано громадянина ШОСТАКА.

Крім особистого визнання, провина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєному злочині, а саме, в придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту сильнодіючих речовин, збуті сильнодіючих речовин без спеціального на те дозволу, підтверджується добутими під час досудового слідства та розглянутими у судовому засіданні в межах пред`явленого обвинувачення іншими доказами, які в цілому не викликають у суду сумнівів у своїй достовірності, підсудним та іншими учасниками процесу не заперечуються і в цілому підтверджуються.

З дослідженого судом висновку експерта № 715/х від 26.03.2013 р., видно, що в наданих на дослідження 10 (десяти) таблетках білого кольору з розподільчою рискою на звороті, масою по 0,20 грами містять димедрол, який є сильнодіючим лікарським засобом. Маса димедролу в 10 таблетках становить 1,00 гр.

В наданих на дослідження 10 (десяти) таблетках білого кольору в оболонці жовтого кольору з відтиском «КМП» містять зопіклон, який є сильнодіючим лікарським засобом. Маса зопіклону в 10 (десяти) таблетках становить 0,075 гр.

Дифенілгідрамін (димедрол) та зопіклон, у відповідності до Наказу МОЗ України від 17 серпня 2007 р. №490 «Про затвердження переліку отруйних та сильнодіючих лікарських засобів», є сильнодіючими лікарськими засобами (т.1 а/с 25-26).

Таким чином, дії МАНЬКОВСЬКОГО, які виразились в незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту, збуті сильнодіючих речовин, суд кваліфікує за ч.1 ст. 321 КК України.

Що стосується пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 318 КК України, то суд приходить до висновку, що дане звинувачення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

При цьому суд виходить з наступного.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у висунутому звинуваченні у вказаній частині визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав покази, які за своїм змістом в загальному відповідають пред`явленому обвинуваченню, пояснивши, що восени 2012 р. під час роботи водієм таксі, він, МАНЬКОВСЬКИЙ, на задньому пасажирському сидінні автомобіля знайшов три медичні рецепти, два з яких були пустими, а третій заповнений на придбання таблеток «Теофедрину», та вирішив залишити їх у себе.

На початку листопада 2012 р., він, ОСОБА_6 познайомився із особою на ім`я ОСОБА_9 , і під час спілкування дізнався, що останній має за місцем свого проживання комп`ютер та кольоровий принтер, а відтак вирішив підробити медичні рецепти на отримання наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів.

Реалізуючі свій намір, за місцем проживання ОСОБА_9 в м. Ірпінь, Київської області, не повідомляючи останнього про намір своїх дій, за допомогою його комп`ютера, копіювально-розмножувальної техніки, та знайдених раніше медичних рецептів, самостійно підробив шість пустих бланків медичних рецептів та три заповнених на придбання таблеток «Теофедрину», а потім завіз їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

16.03.2013 р., біля 17 год. 20 хв., неподалік загальноосвітньої школи №225 по пр. Оболонському 9-Б, в м. Києві, працівниками міліції його було зупинено, було виявлено та вилучено шість пустих бланків медичних рецептів та три заповнених на придбання таблеток «Теофедрину».

Обґрунтовуючи свої висновки про причетність саме МАНЬКОВСЬКОГО до вчинення незаконного підроблення документів на отримання психотропних речовин, як орган досудового слідства, так і прокурор в судовому засіданні, в основу обвинувачення в цій частині поклали зокрема такі докази, як відомості, вказані у висновку експерта № 250 від 28.03.2013 р., у відповідності до яких зображення друкованого тексту та ліній графлення в рецептах №№ 0056754, 007486, 044395, нанесено не типографським способом, а за допомогою копіювально-множинної техніки. Зображення друкованого тексту та ліній графлення в рецептах №№ 0212114, 0212115, 0212117, 003563, 0003578, 00033579 нанесено типографським, офсетним способом плоского друку. Відтиски прямокутних штампів та двох відтисків круглої печатки у всіх досліджених рецептах нанесено не мастичним кліше, а за допомогою копіювально-множинної техніки (а/с 28-47).

Отже, ключовими доказами обвинувачення МАНЬКОВСЬКОГО в цій частині, крім його визнавальних показань, виступають дані, які містять відомості, вказані у висновку експерта № 250 від 28.03.2013 р. Оцінюючи ці докази обвинувачення з точки зору їх достатності для доведення провини обвинуваченого в цій частині пред`явленого обвинувачення, суд встановив наступне.

У судовому засіданні ОСОБА_10 уточнив, що він працював в таксі. Одного ранку оглядаючи машину, на задньому сидінні знайшов 3 медичні рецепти, з яких один був заповнений та поклав їх в бардачек автомобіля.

Пізніше, коли не стало вистачати грошей, він вирішив ці рецепти розксерити, щоб продати.

Також, він декілька раз підвозив чоловіка на ім`я ОСОБА_12 і одного разу ОСОБА_12 сказав, що йому потрібно «димедрол» та «сонат». Він, ОСОБА_10 , погодився допомогти ОСОБА_12 , оскільки йому були потрібні гроші. Вони домовились зустрітись 17.03.2013 р. і в цей же день він за 100 грн. продав ОСОБА_12 по пластинці «димедролу» та «сонату», в яких було по 10 таблеток. В цей же час рецепти були у нього із собою в кишені. Після передачі таблеток та отримання грошей його було затримано, а гроші в сумі 100 грн. та рецепти вилучено.

У той же час, в судовому засіданні обвинувачений також зазначив, що він рецепти заповнював на отримання «фенобарбіталу»; рецепти залишив собі, а пізніше розмножував з метою подальшого продажу.

Щодо способу розмноження рецептів обвинувачений суду пояснив, що працюючи в таксі, познайомився з особою на ім`я ОСОБА_9 , а в подальшому дізнався, що у останнього є домашній комп`ютер. Через деякий час він попросив ОСОБА_9 дозволити скористатися його комп`ютером з особистих питань, на що останній погодився. Розмножуючи бланки рецептів він, ОСОБА_10 , користувався комп`ютером та принтером.

Приходячи до висновку про недоведеність пред`явленого МАНЬКОВСЬКОМУ обвинувачення в межах ч.1 ст.318 КК України, суд, крім вказаного вище, враховує і покази обвинуваченого щодо технології та способу виготовлення копій рецептів, з приводу чого останній суду пояснив, що рецепти він розмножував шляхом набору формату на комп`ютері, вставляв папір, та роздруковував.

При цьому обвинувачений в судовому засіданні не зміг ґрунтовно пояснити за допомогою якої комп`ютерної програми він виготовляв копії рецептів та де в меню комп`ютера він вибирав цю програму; також він не пам`ятає, куди поміщав оригінали рецептів для виготовлення їх копій; плутається в кількості виготовлених та знайдених (чи то два, чи то три) в машині рецептів; не дав ґрунтовної відповіді, чому всі рецепти, що начебто були ним виготовлені за допомогою принтеру, мають різний серійний номер, різний розмір бланків рецептів, різні прізвища лікарів на відбитках круглих іменних печаток, різні назви лікарських установ; не зміг пояснити, у який спосіб та за допомогою чого (чи то комп`ютер, чи то виготовлення печаток і штампів) начебто ним наносились відбитки круглих печаток та кутових штампів на розмножені начебто ним копії рецептів, що в свою чергу, на думку суду свідчить про повне нерозуміння обвинуваченим процесу та технології виготовлення копій рецептів за допомогою копіювально-множильної техніки та відсутність у останнього необхідних для цього знань, навичок та технічної можливості, а відтак повну невідповідність пред`явленого обвинувачення в цій частині фактичному перебігу подій.

Органом досудового розслідування, прокурором, що підтримував державне обвинувачення на підтвердження своєї позиції не наведено жодного переконливого аргументу, відповідно суд з цих причин приходить до висновку, що покази обвинуваченого не можуть бути самостійно покладені в основу обвинувачення.

Висновок суду про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.318 КК України підтверджується також наступним.

Так, заслуговує уваги той факт, що зазначена вище вибіркова та однобічна позиція органу досудового розслідування в з`ясуванні фактичних обставин справи в цій частині, на думку суду є додатковою та самостійною обставиною, яка ставить під сумнів обвинувачення, пред`явлене МАНЬКОВСЬКОМУ, а відтак суд, у тому числі і з цієї причини вважає його визнавальні покази в цій частині такими, що не відповідають фактичним обставинам досліджуваних правовідносин як такі, що не ґрунтуються на наявних матеріалах кримінального провадження, є припущенням з боку органів досудового слідства в силу відсутності наміру як у органу досудового розслідування, так і в подальшому у державного обвинувачення на встановлення істини у справі в цій частині і даний факт також перешкоджає суду покласти визнавальні покази МАНЬКОВСЬКОГО в цій частині в основу вироку, а відповідно суд відкидає їх як доказ обвинувачення.

Отже, інших доказів обвинувачення в цій частині, крім, даних, які містяться в показах обвинуваченого суду не надано.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тобто в пред`явленому обвинуваченні мають бути зазначені зокрема мотиви злочину, викладена суть та чіткі межі пред`явленого обвинувачення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Крім того, таке доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених випадках, - на потерпілого.

Частиною 3 ст.93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі шляхом витребовування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведенням інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Із сукупного аналізу наведене вище, суд приходить до висновку про те, що показання обвинуваченого, в тому числі й такі, в яких він визнає себе винуватим, підлягають ретельній перевірці. Визнання обвинуваченим своєї провини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю інших доказів, що є в матеріалах провадження.

Таким чином, оцінюючи усю сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, які були подані в судовому засіданні, у їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, що виразилися в незаконному підробленні документів на отримання психотропних речовин органом державного обвинувачення не доведено.

Більш того, приходячи до такого висновку, в якості основного доводу з даного приводу суд бере до уваги ту обставину, що в матеріалах провадження в повному обсязі відсутні будь-які належні та допустимі докази в частині як щодо існування таблеток «Теофедрин» взагалі, можливої належності їх до медичних чи інших, у тому числі сильнодіючих препаратів, так і наявності в складі таких таблеток «Теофедрин» психотропної речовини «фенобарбіталу».
Не з`ясовано також органом досудового розслідування можливість підроблення рецептів іншою особою, походження шести рецептів, надрукованих типографським способом та знаходження трьох знайдених обвинуваченим рецептів.

Будь-яких процесуальних рішень з даного приводу органом досудового розслідування не прийнято.

Отже, наведене вище дозволяє суду прийти до однозначного висновку про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази в частині пред`явленого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.318 КК України і додаткових доказів стороною обвинувачення не надано, при цьому можливість їх отримання у процесуальний спосіб, встановлений КПК України, на думку суду вичерпана.

Більш того, приходячи до такого висновку, суд також бере до уваги, що у відповідності до положень ст. 332 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони кримінального провадження або потерпілого, за наявності підстав, передбачених ст.242 цього Кодексу, має право ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі або експерту.

При цьому в даному кримінальному провадженні обставин, визначених ч.2 ст.332 КПК України не виникло, не вказували на це й сторони кримінального провадження, зокрема державний обвинувач.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України (постанова від 29.06.1990 року №5 з наступними змінами, внесеними постановами від 04.06.1993 року №3 та від 03.12.1997 року №12) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, тобто при постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, викладених у ст. 374 КПК України.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 373 КПК, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок, як вбачається з ч. 1 цієї статті, постановляється у випадках, коли не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України (постанова від 29.06.1990 року №5 з наступними змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та вимог КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, викладених у КПК України. Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні обвинуваченого немає складу злочину, а також коли не доведено участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У відповідності до п. 1. ст. 6 Європейської Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, «кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...»

За таких обставин, зважаючи на те, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 318 КК України, а саме незаконного підроблення документів на отримання психотропних речовин, і при цьому обвинувачення МАНЬКОВСЬКОГО в цій частині в цілому має сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а відповідно обвинувачений МАНЬКОВСЬКИЙ підлягає виправданню по пред`явленому обвинуваченню за цією статтею, і як наслідок, суд вважає за необхідне постановити стосовно ОСОБА_4 виправдувальний вирок в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 318 КК України, в якому обвинувачується громадянин ОСОБА_6 .

При призначенні обвинуваченому МАНЬКОВСЬКОМУ покарання за ч.1 ст.321 КК України, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винуватого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку і пообіцяв у подальшому не допускати протиправних вчинків, за місцем мешкання будь-яких скарг не має, характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшує покарання МАНЬКОВСЬКОМУ, у відповідності до положень ст. 66 КК України, суд визнає також його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання МАНЬКОВСЬКОГО, у відповідності до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити МАНЬКОВСЬКОМУ покарання у виді позбавлення волі, при цьому підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, і саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

У той же час, підсумовуючи все наведене вище у своїй сукупності, тривале знаходження обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 337, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 321 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 318 КК України - виправдати з підстав не доведення вчинення кримінального правопорушення.

Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили, звільнивши останнього з під варти в залі суду.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 (і.к. НОМЕР_3 ) на відшкодування судових втрат за проведення судово-хімічної експертизи, технічної експертизи документів в загальному 1 529 грн. 50 коп. в доход держави.

Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі:

- зазначені на а/с 48-49 грошову купюру номіналом 100 грн., яка передана на зберігання до фінансової частини Оболонського РУ ГУ МВС України передати в доход держави;

- зазначені на а/с 51-52 - одну блістерну упаковку «Димедролу» та одну блістерну упаковку «Сонат», в яких знаходилось по 9 таблеток кожного найменування, що знаходяться на зберіганні у камері схову Оболонського РУ ГУ МВС України знищити;

- зазначені на а/с 53-54, що знаходяться на зберіганні у камері схову Оболонського РУ ГУ МВС України зберігати при матеріалах провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_15