АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження: 11кп/791/466/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю прокурора: ОСОБА_5
за участю потерпілої: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області, громадянин України, не працює, проживає: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 03032004 р. за ч 1 ст. 309 КК України ; вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 15.10.2004 року за ч 3 ст. 185, ст. 71 КК України ; вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 20.10.2008 року за ст. 395, ч 1 ст. 263, ст.70, 71 КК України, вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 11.02.2009 року за ч 2 ст. 307, ч 1 ст. 309, ч 1, 4 ст. 70 КК України, вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 30.04.2013 року за ст.. 395, ст. 71 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч 2 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально- виконавчої установи закритого типу.
Строк відбування покарання обраховано з 19 жовтня 2014 року. Запобіжний захід - тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18.10.2014 року близько 15.00 год., у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_2 переслідуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в ході раптово виниклого конфлікту на грунті спільного розпивання спиртних напоїв завдав ОСОБА_10 один удар правим ліктем в область обличчя , після чого у тамбурі перед вхідними дверима вказаної квартири наніс один удар коліном в область потиличної частини голови, внаслідок чого заподіяв тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у виді перелому склепіння черепу, забоїв головного мозку, крововиливів під м`якою мозковою оболонкою, крововиливів у м`які тканини голови, перелому кісток носу, синців, саднів обличчя, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 18.10.2014 року близько 16.00 год.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч 2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, в якій вказує на незаконність вироку через порушення судом норм кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням норм кримінального закону та просить змінити вирок, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, призначивши йому покарання в межах санкції цієї статті КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не дав належної оцінки доводам обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження потерпілому він завдав у квартирі у зв`язку із агресивною поведінкою самого потерпілого, який намагався завдати тілесні ушкодження обвинуваченому та його близьким із застосуванням знаряддя пристосованого для спричинення тілесних ушкоджень ( шматка скла) . Також вказує на недопустимість протоколу слідчого експерименту як доказу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілої , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідив та проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку , зважив на сукупність всіх обставин вчиненого злочину та дійшов вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ретельно суд перевірив і обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку письмові докази:
Протокол огляду місця події від 18.10.2014 року, з якого вбачається , що труп потерпілого виявлений на підлозі біля сміттєпроводу на 9 поверсі будинку № 2 по пр. 200 років Херсона( а.п. 75-78)
Протокол огляду місця події від 18.10.2014 року в якому зафіксовано наявність слідів речовини бурого кольору на підлозі тамбуру навпроти квартири АДРЕСА_3 , слідів розводів від змивання речовини бурого кольору, при вході в квартиру в коридорі на полу та в кімнаті № 2 ( спальні) на ліжку виявлені каплі речовини бурого кольору ( а.п. 78 -94)
Висновки експерта № 414 від 22.10.2014 року, № 94 від 18.11.2014 року № 240 від 24.11.2014 р., № 242 від 25.11.2014 року , № 243 від 25.11.2014 року з яких видно, що у змивах бурого кольору на шматку покривала газетному згортку, вилучених в ході огляду місця події виявлена кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_9 ( а.п. 116-118, 122-124, 128-130, 103, 104,111)
Висновок експерта № 241 від 24.11.2014 року ( а.п. 108-110)
Висновок експерта № 1249 від 06.11.2014 року № 39/1249 від 27.11.2014 року згідно якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді перелову склепіння черепа ,забоїв головного мозку ті ін. виникли 18.10.2014 року від не менше двох ударів в область голови незадовго до смерті відносять до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Утворення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень внаслідок ударів ліктем та коліном в голову як показав під час слідчого експерименту 19.10.2014 року обвинувачений не виключається .
Протокол проведення слідчого експерименту від 19.10.2014 року в ході якого підозрюваний ОСОБА_8 розповів про обставини події, механізм завдання тілесних ушкоджень, їх локалізацію( а.с. 148-150).

Доводи апеляційної скарги про недопустимість цього доказу не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та матеріалах провадження, оскільки вбачається, що слідчий експеримент проведено відповідно до вимог ст. 240 КПК України. Що стосується доводів захисника про порушення права підозрюваного на захист під час проведення слідчого експерименту, то вони є необґрунтованими, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19 жовтня 2014 року адвокату ОСОБА_11 надано доручення на захист ОСОБА_8 як підозрюваного о 12.15 год., після спілкування з яким ОСОБА_8 у визначеному ст. 54 КПК України порядку відмовився від захисника ( а.с. 50-53). Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 не є особливо тяжким і участь захисника у такому провадженні не є обов`язковою.
Сукупність наведених у вироку цих доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 , мотивом якого були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, завдаючи удари у голову та обличчя потерпілого у повній мірі усвідомлював всю небезпеку своїх дій та діяв з прямим умислом на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому і досяг бажаного результату.

Сам обвинувачений у суді не заперечував, що саме він в ході сварки завдав удари в обличчя , голову потерпілого, проте визнав вину частково.
Факт нанесення обвинуваченим ударів у голову та обличчя потерпілого підтвердила у суді і свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , проте вказали на те, що обвинувачений захищався від посягань потерпілого.
Суд першої інстанції, проаналізувавши усі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що показання обвинуваченого та вказаних свідків про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони суперечать встановленим судом обставинам події та зазначеним вище доказам та вмотивовано визнав такі покази недостовірними.
Викладені у апеляційній скарзі захисника доводи про вчинення дій щодо потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними. За встановлених судом фактичних обставин, поведінка обвинуваченого не відповідала вимогам ст. 36 КК України щодо визначення дій, які визнаються необхідною обороною. Судом не встановлено з боку потерпілого такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому ударів в область голови та обличчя, тобто яке за своїм характером створювало у обвинуваченого права на необхідну оборону, а тому дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно і підстав для їх перекваліфікації на ст.124 КК України, як про це просить захисник , не встановлено.

Посилання обвинуваченого на те, що він діяв у стані необхідної оборони, перевірялися судом і обґрунтовано визнані безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, оскільки обвинувачений за встановлених судом обставин справи не був позбавлений можливості здійснювати свій захист від посягань потерпілого у інший спосіб або уникнути самого конфлікту шляхом залишення місця події. Такий висновок суду належним чином вмотивований і зроблений на підставі детального аналізу обставин події, огляду місця події, в ході якого не виявлено шматків скла, яким за словами обвинуваченого та свідків намагався нанести тілесні ушкодження потерпілий, поведінки обвинуваченого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер тілесних ушкоджень, розрив у часі у завданні тілесних ушкоджень, завдання їх у різних місця х квартири, тамбуру .

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, і на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних про те, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування вироку, не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 17 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строку з дня отримання її копії.

Судді: