Справа №544/1705/13-к
пров. № 1-кп/544/96/2013
В И Р О К

Іменем України

16 жовтня 2013 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Сімонової С.Г.,

за участі секретаря Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду на вул. Леніна,41 матеріали кримінального провадження, унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000366 від 20.06.2013, відносно

ОСОБА_1, народження 06.06.1966, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, розведеного, такого, що не має утриманців, не є депутатом, учасником ліквідації на ЧАЕС та учасником бойових дій, у силу ст. 89 КК України не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

із участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора Драпака А.О., потерпілої ОСОБА_2, із боку захисту обвинуваченого ОСОБА_1,

У С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_1, який згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 31.03.2003 був зобовязаний сплачувати аліменти стягнення на користь потерпілої ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 народження 23.11.1998 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неподаткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 19.03.2003 і до досягнення дитиною повноліття, із грудня 2009 року по 1 червня 2013 року не сплачував аліментів на користь потерпілої ОСОБА_2М, діючи умисно, маючи попередження з цього приводу, цим самим спричинивши потерпілій матеріальну шкоду, яка станом на 01.06.2013 становить 21650 гривень 87 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Суд, реалізуючи своє право, передбачене частиною 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ураховуючи, що учасники судового розгляду проти цього не заперечують.

Зясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм розяснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії підсудного необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що помякшує покарання.

Обставиною, що помякшує покарання обвинуваченого, згідно пункту 1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Ураховується також особа обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше.

Приймаючи до уваги викладене, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

На думку суду саме таке покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому на стадії досудового розслідування не обирався.

У судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобовязання.

Відповідно до приписів пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку зазначаються рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Закон зобовязує суд при розгляді таких клопотань додержуватись правил, передбачених розділом II Кодексу.

Як слідує з положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як передбачено частиною першою статті 177 КПК України метою забезпечення застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків , а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною другою статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу крім обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Частина 2 статті 194 КПК передбачає, що суд зобовязаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Оскільки при судовому розгляді даного кримінального провадження прокурор не довів всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України крім обставини, передбаченої пунктом першим указаної частини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, призначивши покарання сто двадцять годин громадських робіт.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження також мають право отримати в суді копію вироку

Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий: