У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Селівона
О.Ф.,

суддів Кривенди О.В.,
Шевченко Т.В.

за
участю прокурора Матюшевої
О.В.

розглянула в судовому засіданні 17
травня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника
прокурора Вінницької області на вирок Замостянського районного суду м. Вінниці
від 22 березня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку смт. Томашпіль Вінницької області, раніше судиму
01.11.2004 р. за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі
звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнано винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено їй за цим законом покарання
1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання приєднано 1
місяць позбавлення волі за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_1 призначено 1
рік 7 місяців позбавлення волі.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

Згідно з вироком ОСОБА_1визнано винною у вчиненні злочинів за таких
обставин.

18 вересня 2003 року ОСОБА_1шляхом вільного доступу таємно викрала майно
потерпілої ОСОБА_2 на суму 200 грн. з її квартири АДРЕСА_1.

За таких же обставин ОСОБА_1повторно вчинила таємне викрадення майна
ОСОБА_2 19 і 26 вересня 2003 року, а також 3, 11 і 28 квітня та 7 червня 2004
року на суми відповідно 235 грн., 60 грн., 132 грн., 60 грн., 98 грн. та 75
грн.

У касаційному поданні ставиться питання про зміну вироку щодо ОСОБА_1у
зв'язку з неправильним застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України з тих мотивів, що
суд призначив їй покарання із застосуванням принципу часткового складання
покарань, тоді як кожний вирок щодо ОСОБА_1має виконуватись самостійно,
оскільки за попереднім вироком щодо неї було застосовано звільнення від
відбування покарання з випробуванням, а вона до ухвалення цього вироку вчинила
інший злочин, за який її засуджено вироком у даній справі до покарання, що
належить відбувати реально.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала касаційне
подання і просила його задовольнити, а також виключити з мотивувальної частини
вироку щодо ОСОБА_1обвинувачення у вчиненні нею крадіжок майна потерпілої
ОСОБА_2 3, 11 і 28 квітня та 7 червня 2004 року у зв′язку із
декриміналізацією цих дій, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1, а
також відповідність призначеного їй покарання тяжкості вчинених нею злочинів та
її особі у касаційному поданні не оспорюються.

Доводи прокурора у поданні про неправильне застосування судом ч. 4 ст. 70
КК України при призначенні покарання ОСОБА_1є обґрунтованими.

Так, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня
2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального
покарання", якщо особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування
покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі
інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати
реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання
призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується
самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, попереднім вироком від 1 листопада 2004
року ОСОБА_1було засуджено до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням
на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням.

Але до ухвалення цього вироку ОСОБА_1вчинила інші злочини, за які її
засуджено вироком у даній справі до покарання у виді позбавлення волі, що
належить відбувати реально.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_1у даній справі підлягає зміні з
виключенням з його резолютивної частини рішення суду про призначення
ОСОБА_1покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім того, Законом України від 2 червня 2005 року № 2635-IV «Про внесення
змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення», який набрав
чинності 30 червня 2005 року, викладено в новій редакції ст. 51 цього Кодексу,
згідно з якою викрадення чужого майна шляхом, зокрема, крадіжки вважається
дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не
перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 22.5 ст. 22 Закону України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб», який набрав чинності 1 січня 2004
року, для кваліфікації злочинів або адміністративних правопорушень сума
неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної
пільги, яка визначається п/п. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 цього Закону для відповідного
року і на час вчинення ОСОБА_1крадіжок майна потерпілої ОСОБА_2 у квітні та
червні 2004 року становила 61 грн. 50 коп. Отже, максимальний розмір викрадення
чужого майна, яке вважалося дрібним, дорівнював 184 грн. 50 коп., а ОСОБА_1, як
зазначено у вироку, вчинила таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_2 на 132
грн., 60 грн., 98 грн. та 75 грн., що згідно зі ст. 51 КУпАП в редакції Закону
України від 2 червня 2005 року є адміністративним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон, який скасовує злочинність діяння або
пом′якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто
поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким законом
чинності, у тому числі і на осіб, які відбувають покарання.

За таких обставин в порядку ст. 395 КПК України з вироку щодо
ОСОБА_1підлягають виключенню епізоди крадіжок нею майна потерпілої ОСОБА_2 3,
11 і 28 квітня та 7 червня 2004 року, що не впливає на кваліфікацію дій
засудженої за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки до цього вона вчинила крадіжки
18, 19 і 26 вересня 2003 року, а також на вид і розмір призначеного їй
покарання.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 22 березня 2005 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення
ОСОБА_1покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

В порядку ст. 395 КПК України виключити з мотивувальної частини цього
вироку обвинувачення ОСОБА_1у вчиненні нею крадіжок майна потерпілої ОСОБА_2 3,
11 і 28 квітня та 7 червня 2004 року у зв'язку з декриміналізацією цих дій.

Вважати ОСОБА_1засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі.

Вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 листопада 2004 року
щодо ОСОБА_1виконувати самостійно.

Судді:

Селівон О.Ф. Кривенда О.В. Шевченко
Т.В.

З
оригіналом згідно:

Суддя
Верховного Суду України О.Ф.
Селівон