У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Школярова В.Ф. і Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

та засуджених

ОСОБА_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_3

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 22 липня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_3, а також
захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на
вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Одеської області від 28 грудня 2007 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий, що

судимості й постійного місця

проживання не мав,

засуджений
до позбавлення волі:

- за ч.
2 ст. 186 КК України на чотири роки;

- за ч.
4 ст. 187 КК України на тринадцять років з конфіскацією всього майна;

- за
п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на чотирнадцять років з конфіскацією всього
майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання за ч. 4 ст. 187 КК України
покаранням за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і шляхом часткового приєднання
до даного покарання призначеного покарання за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_2
визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п'ятнадцять
років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянин України, такий, що

постійного місця проживання не мав і був

судимий Дніпровським районним судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

06.11.2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України на три

роки позбавлення волі зі звільненням на підставі

ст. 75 КК України від відбування покарання

з випробуванням протягом дворічного іспитового

строку та відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України

постановою того ж суду від 16.09.2004 року

направлений для відбування призначеного

покарання через неуспішність випробування,

засуджений
до позбавлення волі:

- за ч.
2 ст. 186 КК України на чотири роки;

- за ч.
4 ст. 187 КК України на десять років з конфіскацією всього майна;

- за
п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на тринадцять років з конфіскацією всього
майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання за ч. 4 ст. 187 КК України
покаранням за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і шляхом часткового приєднання
до даного покарання призначеного покарання за ч. 2 ст. 186 КК УкраїниОСОБА_1
визначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років з
конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК України до
покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком
Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.11.2002 року і за
сукупністю вироків ОСОБА_1
визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п'ятнадцять
років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянин України,

такий, що судимості не мав,

засуджений
за ч. 4 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі без конфіскації
майна й за ст.ст. 27 ч. 5, 115 ч. 2 п.п. 6, 12 КК України на десять років
позбавлення волі без конфіскації майна, а на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно на десять років позбавлення волі без конфіскації
майна.

Цим вироком постановлено стягнути із ОСОБА_2., ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ
при ГУ МВС України в Одеській області 1010 гривень судових витрат солідарно.

Згідно з вироком ОСОБА_1,ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 засуджені за злочини, які вони вчинили за наступних обставин.

06.11.2006 року приблизно о 23-ій
годині 20 хвилин ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 на відкрите
заволодіння чужим майном і знаходячись на вул. Розумовського в м. Одесі,
застосували до ОСОБА_6насильство, яке не було небезпечним для його життя чи
здоров'я. Завдавши йому ударів ногами і руками в тулуб та голову, вони в такий
спосіб заволоділи належною потерпілому шкіряною курткою вартістю 100 гривень.

21 листопада 2006 року приблизно о 3-ій
годині ночі ОСОБА_1,ОСОБА_2 і ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння
і діючи за попередньою змовою на умисне вбивствоОСОБА_7 із користі при
розбійному нападі на нього з метою заволодіння чужим майном, яке він охороняв,
озброївшись куском металевої труби, яку взяв з собоюОСОБА_2, підійшли до воріт
ТОВ «Хімпроект», що на вулиці Дальницькій у м. Одесі, на території якого
зберігались мопеди.

Діючи за заздалегідь із розробленим і
скорегованим під час вчинення злочинного посягання планом, першим на
охоронювану територію проникОСОБА_2, який діючи відповідно до відведеної йому
ролі, напав на охоронникаОСОБА_7, який на виклик ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вийшов із
приміщення для охорони і підійшов до воріт.

З метою позбавлення життя і заволодіння
мопедами він наніс ОСОБА_7 металевою трубою декілька ударів у голову, від яких
той упав і знепритомнів. Відкривши ворота,ОСОБА_2 впустив на територію ОСОБА_1
і ОСОБА_3 Там він удвох з ОСОБА_1 перетягнули потерпілого від воріт за
приміщення для охорони, де завдали йому ще ударів, у тому числі і в голову та
грудну клітку дошкою і каменем-ракушняком. Позбавивши у такий спосіб
життяОСОБА_7, вони разом з ОСОБА_3 заволоділи належними ОСОБА_8 трьома мопедами
загальною вартістю 19 190 гривень, а також належними ОСОБА_7 пневматичним
пістолетом і газовим балончиком, загальна вартість яких становила 627 гривень.

У момент заподіяння ОСОБА_1 і ОСОБА_2
тілесних ушкоджень охороннику ОСОБА_3, як зазначено у вироку, знаходився поряд
і бажав настання шкідливих наслідків.

На вирок подані касаційні подання і
скарги, в яких:

-
прокурор порушує питання про скасування вироку і направлення справи на новий
судовий розгляд. Своє прохання вмотивовує тим, що суд, на його думку,
безпідставно виключив як зайву кваліфікацію дій ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за
п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, а також помилково застосував при призначенні
покарання за сукупністю злочинів принцип часткового приєднання покарань, тобто
неправильно застосував кримінальний закон;

-
засуджений ОСОБА_1 (як випливає зі змісту касаційної скарги) просить вирок у
частині засудження за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України змінити і
перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 121 КК України. Посилається на те, що
умислу на вбивствоОСОБА_7 і попередньої змови з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вчинення
цього злочину не було;

-
захисник ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_2 змінити, перекваліфікувати його дії
зі ст. 115 ч. 2, п.п. 6, 12 КК України на ст. 121 ч. 2 цього ж Кодексу і
пом'якшити покарання. Своє прохання обґрунтовує тим, що умисел його
підзахисного на умисне вбивствоОСОБА_7 матеріалами справи не доведений.
Стверджує, що призначене ОСОБА_2. покарання є суворим, оскільки при його
обранні судом у повному обсягу не враховані дані про його особу і, зокрема,
умови в яких той зростав і виховувався;

-
засудженийОСОБА_2 також просить постановити судове рішення, яким його дії
перекваліфікувати з умисного вбивства на заподіяння умисних тяжких тілесних
ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. На обґрунтування свого прохання
посилається на такі ж, як і його захисник, доводи;

-
захисник ОСОБА_5 ставить питання про зміну вироку щодо ОСОБА_3 Доводи її
касаційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи не доведена
причетність її підзахисного до розбійного нападу наОСОБА_7 та його вбивства, а
тому вважає, що її підзахисний має нести відповідальність за крадіжку, вчинену
з проникненням у сховище;

-
засуджений ОСОБА_3 у своїй касаційній скарзі висловлює таке ж прохання і на
його обґрунтування наводить такі ж, як і його захисник, доводи.

Заслухавши доповідача, пояснення
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підтримання касаційних скарг, думку
прокурора, який просив касаційне подання задовольнити, а касаційні скарги
залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних подання та скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне
подання і касаційні скарги засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їх захисників
підлягають частковому задоволенню, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_1
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 в розбійному нападі наОСОБА_7, поєднаного з його умисним убивством, а
також ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном за результатами розбійного нападу на
цього ж потерпілого відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються
наведеними у вироку доказами.

Як на досудовому слідстві, так і в судовому
засіданні ОСОБА_1 іОСОБА_2 не заперечували своєї співучасті у заподіянні
ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, але заперечували наявність у них умислу на його
вбивство та попередньої змови на вчинення цього злочину.

Зокрема, із показань ОСОБА_2 видно, що
з метою заволодіння мопедами він проник на територію ТОВ «Хімпроект». Там за
домовленістю з ОСОБА_1, який
відволікав увагу охоронця, він, підкравшись ззаду, завдав останньому металевою
трубою кілька ударів у голову, від чого той упав і знепритомнів. Удвох з
ОСОБА_1 непритомного охоронника вони затягнули за приміщення, призначене для
охорони, де продовжили його побиття: ОСОБА_1 завдав йому ударів дошкою в голову
і ногами по тулубу, а він підняв із землі каменя-ракушняка, якого з висоти
кинув на голову потерпілого (т. 3, а.с. 18-22, 24-29, 69-74, т. 5, а.с.
194-215).

ОСОБА_1 у своїх показаннях не
заперечував факту нанесення ним ОСОБА_7 ударів дошкою в голову і ногами по
тулубу (т. 3, а.с. 75-80, 89-94, 95-102, 137, 144-150; т. 5 а.с. 175-192).

Показання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про
обставини нанесення ОСОБА_7 тілесних
ушкоджень та про використовуваня при цьому знаряддя злочину об'єктивно
узгоджуються з даними протоколу огляду місця події. При проведенні цієї слідчої
дії біля воріт ТОВ «Хімпроекта» були виявлені дві плями речовини червоно-бурого
кольору. Бризки такої ж речовини були виявлені на воротах та огорожі, упродовж
якої на відстані 2,5 м. мали місце сліди волочіння, які вели до трупа
охоронникаОСОБА_7, який знаходився у проміжку між охоронним приміщенням і
огорожею з ознаками насильницької смерті. Поряд з трупом знаходились
камінь-ракушняк і металева труба довжиною приблизно 1 м. (т. 1, а.с. 7-17).

Продемонстрований ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на
відтворенні обстановки і обставин події механізм заподіяння потерпілому
тілесних ушкоджень та їх локалізація співпадають з даними висновків
судово-медичної експертизи, відповідно до яких на трупіОСОБА_7 були виявлені
тілесні ушкодження у виді садна і забитої рани в лобній області зліва, двох ран
у тім'яній області зліва, крововиливу та смугастих саден на повіках лівого ока,
лівій вилицевій дузі, верхній лобно-тім'яній ділянці зліва, які в своїй
сукупності зумовили утворення закритої черепно-мозкової травми (т. 3, а.с.
165-167).

Даними висновків судово-криміналістичних
експертиз підтверджується факт нанесення потерпілому ударів в область голови
металевою трубою (т. 3, а.с.
178-181, 183-187).

Судово-медичною (імунологічною)
експертизою встановлено, що кров, яка була виявлена на огорожі, воротах і біля
них, за своїми біологічними ознаками схожа з кров'юОСОБА_7 Така ж кров була
виявлена і на металевій трубі (т. 3, а.с. 210-213, 227-230).

Відповідно до даних висновків
судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_7 настала від закритої
черепно-мозкової травми у виді крововиливів під м'які оболонки та шлуночки
мозку (т. 3, а.с. 165-170).

Цією ж експертизою на трупі потерпілого
виявлені й інші тілесні ушкодження, зокрема, закритий перелом 2-3 ребер зліва,
які в причинному зв'язку зі смертюОСОБА_7 не перебувають, але їх наявність
підтверджує показання ОСОБА_1 про нанесення ударів ногами в цю ділянку його
тіла.

З огляду на вищезазначені дані
судово-медичної та судово-криміналістичних експертиз про механізм заподіяння
ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, їх локалізацію та знаряддя, які використовувались
при вчиненні злочину, доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_9про
відсутність у цих засуджених умислу на вбивство потерпілого є безпідставними,
бо, завдаючи металевою трубою, дошкою і каменем-ракушняком ударів у
головуОСОБА_7, вони усвідомлювали несумісність заподіюваних ними ушкоджень з
його життям, передбачали суспільну небезпечність наслідків своїх діянь у виді
смерті та бажали її настання, про що свідчить хоча б та обставина, що побиття
ними потерпілого продовжувалось і після того, коли він був у безпорадному
стані, зумовленого втратою свідомості.

Усуваючи суперечності в показаннях
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо обставин вчинення убивства потерпілого, суд з наведенням
у вироку переконливих мотивів обґрунтовано піддав критиці їх показання, в яких
вони заперечували наявність у них попередньої змови на вчинення цього злочину.
На підтвердження правильності такого рішення суду вказують такі обставини, як
відволікання ОСОБА_1 увагиОСОБА_7 з метою надання змоги ОСОБА_2. раптового
нападу на нього та приведення в безпорадний стан шляхом нанесення ударів
металевою трубою в життєво-важливий орган - голову, а також приєднання до
побиття і нанесення потерпілому ударів дошкою в голову вже після його
знепритомніння.

Факт заволодіння трьома мопедами
загальною вартістю 19 190 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_8, та
належними ОСОБА_7 пневматичним пістолетом і газовим балончиком загальною
вартістю 627 гривень засудженими та їх захисниками не оспорюється і
підтверджується даними протоколів про вилучення мопедів та пістолета із сараю
батьків ОСОБА_3, а газового балончика - із одягу ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 122-123;
т. 3, а.с. 9).

Не оспорюється ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також
факт відкритого викрадення куртки в ОСОБА_6і підтверджується наведеними у
вироку доказами.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив обставини
справи і дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в інкримінованих
цим вироком злочинах.

З огляду на те, що ОСОБА_1 іОСОБА_2,
виходячи за межі домовленості з ОСОБА_3 на вчинення крадіжки чужого майна,
застосували доОСОБА_7 насильство, вчинивши на нього розбійний напад, поєднаний
з його умисним убивством, дії цих засуджених за даним епізодом обвинувачення, а
також за епізодом обвинувачення у відкритому викраденні належної ОСОБА_6.
куртки за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 6, 12 та ст. 186 ч. 2 КК України
кваліфіковані правильно.

Доводи касаційного подання про необхідність
кваліфікації дії засуджених ще й за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України є
безпідставними, оскільки зазначений закон установлює відповідальність за умисне
вбивство, вчинене з метою перешкодити правомірній діяльності потерпілого у
зв'язку з виконанням ним свого службового або громадського обов'язку.
Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 іОСОБА_2 позбавили життя ОСОБА_7 з корисливого мотиву, а не з
метою перешкодити правомірній діяльності потерпілого.

Доведеною є і вина ОСОБА_3 у
заволодінні належним ОСОБА_8 мопедом. Цього факту не заперечував сам засуджений
і він підтверджується показаннями ОСОБА_1, ОСОБА_2, даними протоколу вилучення
мопеда із сараю його батьків, тощо.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 при
заволодінні мопедом скористався застосованим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доОСОБА_7
насильством із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, суд, незважаючи на
те, що цей засуджений безпосередньо не сприяв застосуванню до потерпілого
насильства, правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

Разом з тим, обвинувачення ОСОБА_3 в
умисному вбивствіОСОБА_7 із користі та за попередньою змовою з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 грунтується на припущенні і матеріалами справи не підтверджується.

Як на досудовому слідстві, так і в
судовому засіданні, ОСОБА_3 заперечував свою співучасть у побитті потерпілого
(т. 2, а.с. 183-187, 195-202, 230, 241-246,; т. 4, а.с. 158-162, 167-170,
190-191; т. 5, а.с. 166-175).

Інших переконливих і достатніх доказів
на підтвердження цього обвинувачення матеріали справи не містять. Та обставина,
що (дослівно) “в момент
нанесення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 тілесних ушкоджень охороннику ОСОБА_3 знаходився
поряд і бажав настання шкідливих наслідків”, яку суд розцінив як доказ
причетності ОСОБА_3 до вбивства потерпілого, не може безспірно свідчити про
його пособництво у вбивстві та про наявність у нього спільного з іншими
засудженими умислу на позбавленняОСОБА_7 життя.

За таких обставин, колегія суддів
вважає необхідним вирок щодо ОСОБА_3 у
частині засудження за ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
скасувати, а провадження закрити на недоведеністю його участі у вчиненні цього
злочину.

Припустився суд помилки також при
призначенні ОСОБА_2. і ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів, оскільки,
визначаючи остаточне покарання, застосував як принцип поглинення менш суворого
покарання більш суворим, так і принцип часткового приєднання покарань, який
застосовується при призначенні покарання за сукупністю вироків, що є
неправильним.

Виправляючи цю помилку, колегія суддів
вважає можливим відповідно до положень ст. 70 КК України ОСОБА_2. визначити
остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення
менш суворого покарання більш суворим, а ОСОБА_1 - шляхом часткового складання
призначених покарань.

Підлягає виправленню допущена судом
помилка і в частині відшкодування судових витрат, яка полягає в тому, що суд на
порушення ст. 93 КПК України
постановив стягнути їх із засуджених в солідарному, а не в дольовому, як того
вимагає закон, порядку.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, і касаційні скарги засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3, а також їх захисниківОСОБА_4
і ОСОБА_5 задовольнити частково, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Одеської області від 28 грудня 2007 року щодо ОСОБА_2., ОСОБА_1 і ОСОБА_3
змінити.

Цей же вирок у частині засудження ОСОБА_3 за ст. ст. 27 ч. 5, 115 ч. 2 п.п. 6,
12 КК України скасувати, а справу в цій частині
закрити на недоведеністю участі у вчиненні цього злочину.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання,
призначеного судом, тобто до позбавлення волі строком на вісім років без
конфіскації майна.

Вважати ОСОБА_2. і ОСОБА_1 засудженими за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 6,
12, 186 ч. 2 КК України до покарань, призначених судом за кожний злочин окремо.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначити остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на чотирнадцять років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання покарань ОСОБА_1 визначити покарання у виді позбавлення волі строком
на чотирнадцять років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК України до
покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину
покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на один рік і
за сукупністю вироків
ОСОБА_1 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на
п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна.

Змінити установлений судом порядок
відшкодування судових витрат і стягнути із ОСОБА_2., ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по 336
гривень 60 копійок на користь Науково-дослідного експертного центру при ГУ МВС
України в Одеській області.

У решті вирок залишити без зміни.

С у д д і:

О.Г. Синявський В.Ф. Школяров
Ю.М. Кармазін