Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/422/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0001216 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та захисника ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого: 12.06.2013 року вироком Світловодського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Штраф сплачено 21.10.2013 року,

засуджено до покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Світловодської міської ради витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_8 в сумі 16631 грн. 66 коп.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_9 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що злочин, за вчинення якого його засуджено, він не вчиняв. Проте, апелянт не заперечує, що на ґрунті ревнощів, під час сварки, наніс два ляпаси по щоці потерпілої ОСОБА_8 , але від цього не могли настати наслідки за які його засуджено. До цих обставин, потерпіла довго хворіла, так як 11.02.2013 року впала і вдарилась головою об асфальт, від тоді у неї почались головні болі. На її прохання, він купував ліки, неодноразово викликав карету «Швидка допомога». У санпропускнику лікарні, а також він особисто потерпілій ОСОБА_8 робив укол знеболюючого. Лікування, приписане лікарем не допомагало, не допоміг і цілитель, у ОСОБА_8 були постійні головні болі. До цього, потерпіла скаржилась, що її також бив колишній чоловік. Апелянт вважає, що наслідки для здоров`я потерпілої ОСОБА_8 настали від сукупності її захворювання, а також тілесних ушкоджень, отриманих нею під час падіння у 2013 році та від побиття її колишнім чоловіком.

У апеляційній скарзі не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не врахував, обставини, які характеризують його як особу, виправлення якої можливе тільки в умовах реального відбування покарання в місцях позбавлення волі. Так, ОСОБА_6 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, дане кримінальне правопорушення вчинив маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість. Однак, відбувши покарання не пов`язане з позбавленням волі ОСОБА_6 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких, що на думку апелянта свідчить про його стійке не бажання стати на шлях виправлення.

З початку досудового розслідування ОСОБА_6 винуватість визнавав частково щодо інкримінованого йому злочину, давав неправдиві показання стосовно обставин виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень,

Даючи оцінку особі обвинуваченого, суд не врахував, що під час судового розгляду ОСОБА_6 вів себе зухвало, намагався суд ввести в оману.

В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 розкаявся у вчиненому, зробив правильні висновки та припинить злочинну діяльність.

У апеляції захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з однобічністю, неповнотою досудового слідства та судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. У задоволенні цивільного позову, відмовити.

Свої доводи апелянт мотивує тим, що ОСОБА_6 не заперечує, що 13.07.2014 року між ним і потерпілою ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів виникла сварка, під час якої він двічі долонею вдарив її по правій щоці. Винуватим себе у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень обвинувачений не визнає, пояснюючи, що інших тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняв. Його удари були не сильними, а відтак в його діянні є ознаки менш тяжкого злочину, передбаченого ст. 125 КК України.

Апелянт вважає, що наслідки, які настали для здоров`я ОСОБА_8 є сукупністю її хронічних захворювань та травм, отриманих раніше, а саме від падіння та тілесні ушкодження, отримані від побиття під час проживання з колишнім чоловіком.

На думку апелянта, суд залишив поза увагою, що сварка між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 сталася о 16 год. 13.07.2014 року, а за медичною допомогою потерпіла звернулася лише через 6 днів. У період часу з вечора 13.07. до 22 год. 10 хв. 19.07.2014 року потерпіла могла отримати вказані у медичних документах травми. При цьому, апелянт звертає увагу, що в газеті «Світловодськ вечірній» у рубриці «Милосердя» під заголовком « ОСОБА_10 потребує вашої допомоги» вказано, що 19 липня її жорстоко побили, але досудовим слідством і судом не це з`ясовано. Усна заява, повідомлення про злочин надійшла до Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області 08.08.2014 року від невстановленої особи, апелянт вважає, що від працівників медичного закладу. Цього ж дня складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від матері потерпілої ОСОБА_11 . Не з`ясовано, що заважало ОСОБА_8 самостійно звернутись до Світловодського МВ УМВС про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_6 . Проте, ОСОБА_8 на підставі заяви від 13.08.2014 року залучена як потерпіла у зв`язку із спричиненням їй матеріальної шкоди, але від цивільного позову відмовилась. Копія медичної картки ОСОБА_8 не долучена до матеріалів кримінального провадження. На думку апелянта відомості медичної картки можуть відкрити факти хронічних хвороб потерпілої та можливі факти побиття її колишнім чоловіком, про що наголошував у своїх показаннях обвинувачений. Перед експертом не поставлені питання, чи могла потерпіла отримати вказані у висновку травми в період проживання з колишнім чоловіком, або в період з 14.07 до 22 год. 10 хв. 19.07. 2014 року. Протоколом огляду місця події від 09.09.2014 року в квартирі АДРЕСА_2 на шпалерах стін кухні виявлено плями бурого кольору. Проте, матеріали справи не містять висновків експертизи про належність цих плям до крові.

Апелянт вважає, що суд і досудове слідство при розгляді кримінального провадження допустили неповноту, залишивши не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильності розгляду справи.

Задовольняючи цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави, в особі Світловодської міської ради, суд не врахував роз`яснення п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, відповідно до якого, до справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії лікувального закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Лист Світловодської ЦРЛ від 02.09.2014 року «Про надання медичної картки стаціонарної хворої ОСОБА_8 » за підписом головного лікаря не є довідкою-розрахунком бухгалтерії Світловодської ЦРЛ, а тому не може бути доказом витрат закладом охорони здоров`я.

Крім того, залишилося не перевіреним, чи оплачувала потерпіла витрати за своє перебування в Світловодській ЦРЛ з урахуванням того, що кошти на її лікування збирали родичі, знайомі та через засоби масової інформації, що підтверджується показаннями свідків та витягом з місцевої газети «Світловодськ вечірній».

На думку захисника цивільний позов є необґрунтованим та не підтверджений належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що в суді не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 і вичерпані можливості їх отримати, апелянт вважає, що він не може бути притягнутий як до кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї і захисника апеляцій, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін. Заслухавши захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї та обвинуваченого апеляцій, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора і захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за таких обставин.

В період з 08.08.2013 року по 13.07.2014 року ОСОБА_8 проживала разом з ОСОБА_6 в орендованій квартирі АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 склались неприязні стосунки на ґрунті ревнощів ОСОБА_6

13.07.2014 року о 16 год. ОСОБА_8 знаходилась в квартирі АДРЕСА_2 та відпочивала на дивані. У цей час в квартиру зайшов ОСОБА_6 , який почав звинувачувати ОСОБА_8 у подружній зраді, внаслідок чого між ними виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в кімнаті схопив ОСОБА_8 за ноги, стягнув з дивану на підлогу. ОСОБА_8 піднялась з підлоги, побоюючись за своє здоров`я та з метою уникнути продовження спричинення їй тілесних ушкоджень, вийшла на кухню. Не бажаючи припиняти свої злочинні дії, ОСОБА_6 увійшов на кухню та умисно наніс два удари кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_8 , в наслідок чого вона відчула фізичний біль в області носа.

Продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи їх протиправність та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_6 умисно наніс два удари кулаком лівої руки в область правої скроневої тім`яної-потиличної частини голови ОСОБА_8 від яких вона впала на підлогу.

Незважаючи на прохання ОСОБА_8 припинити

злочинні дії, ОСОБА_6 наніс не менше десяти ударів кулаком лівої руки в область правої скроневої тім`яно-потиличної частини голови потерпілої . Після чого, ОСОБА_6 тимчасово припинив свої злочинні дії, підняв з підлоги ОСОБА_8 і посадив на кухонний стілець.

Не зупиняючись на досягнутому, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс не менше десяти ударів шкіряним

ременем по тулубу та кінцівкам ОСОБА_8 , від яких остання відчула фізичний біль , а потім припинив свої протиправні дії.

В результаті злочинних дій, ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді: внутрішньо мозкової травми у вигляді субдуральної гематоми у правій скроневій тім`яно-потиличній частині і наявністю кровопідтьока в правій лобно-тім`яній області з крововиливом між кістками черепа і глибокими шарами шкіри, що в подальшому призвело до нагноювання як субдуральної гематоми з права так і крововиливу між шкірою і кістками черепа.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, встановлених у вироку є правильним, так як ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах правильно оцінених судом, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому доводи апеляцій обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про однобічність, судового провадження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав, але у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 винуватість визнав частково і суду першої інстанції показав, що того дня, тобто 13.07.2014 року між ним і ОСОБА_8 виникла сварка на ґрунті ревнощів. Під час сварки, він двічі долонею лівої руки вдарив по правій щоці ОСОБА_8 , більше тілесних ушкоджень їй не спричиняв. При цьому висловлювався про неприпустимість поведінки ОСОБА_8 , пов`язаної із спілкуванням з невідомими чоловіками в соціальних мережах. Вважає, що наслідки, які настали для здоров`я ОСОБА_8 є сукупністю її захворювання і травм, отриманих від падіння потерпілої та побиття її під час проживання з колишнім чоловіком. Проте ОСОБА_6 не виключає, що своїми діяннями міг спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження, однак не тяжкі.

Дослідивши докази, зібрані у кримінальному провадженні і доводи апеляцій сторони захисту в їх сукупності, колегія суддів визнає безпідставними доводи сторони захисту, що ОСОБА_6 не міг своїми діями спричинити ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, оскільки ці доводи повністю спростовуються.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 , даних суду першої інстанції, про те, що за обставин, викладених в обвинувальному висновку ОСОБА_6 умисно спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження. При цьому вказала, що виявлені у неї тілесні ушкодження не виникли внаслідок захворювання, а також від падіння в минулому та внаслідок побиття під час проживання з колишнім чоловіком.

Причиною сварки стали безпідставні ревнощі ОСОБА_6 , які переросли в її побиття. Під час побиття ОСОБА_6 умисно наносив її руками удари по голові, навіть після того як вона впала на підлогу. Потім, ОСОБА_6 відчепив пасок від жіночої сумки та ним бив її в різні частини тіла.

Діями ОСОБА_6 їй спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та призвели до встановлення їй 3 групи інвалідності, безстроково. Головні болі, які у неї були станом на 13.07.2014 року виникали внаслідок захворювання: «вегето-судинної дистанії, шейний остеохондроз», діагноз встановлено лікарями.

Отже, з показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що тяжкі тілесні ушкодження, виявлені у неї, їй спричинив 13.07.2014 року під час сварки ОСОБА_6 . Ці тілесні ушкодження не є наслідком її захворювання та падіння, а також побиття колишнім чоловіком.

Показання потерпілої ОСОБА_8 , що саме ОСОБА_6 спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження об`єктивно підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами:

- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згідно яких вони були присутніми під час проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 , яка добровільно пояснювала за яких обставин ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження. До того ж брали участь у збиранні коштів на лікування потерпілої;

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , згідно яких вони були присутні під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , який показав, що декілька разів долонею вдарив свою співмешканку;

- показаннями лікаря Світловодської ЦРЛ свідка ОСОБА_16 , згідно яких вона лікувала ОСОБА_8 , яка спочатку не розповідала про те, що їй були спричинені тілесні ушкодження, що ускладнювало лікування. Після ретельного огляду ОСОБА_8 , проведення МРТ, було встановлено, що виявлені у неї ушкодження виникли внаслідок побиття, про що було повідомлено правоохоронні органи;

- показаннями свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , згідно яких вони проживають на поверх нижче квартири, яку винаймали ОСОБА_8 і ОСОБА_6 . Їм не відомі обставини сварки, однак декілька разів чули, що в квартирі лунала музика, а ОСОБА_18 неодноразово чула сварки і крики, хто був їх ініціатором не знає.

- висновком судово-медичної експертизи № 197 від 11.09.2014 року та додатковим висновком експерта № 206 від 22.09.2014 року, якими встановлено локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , що вони утворилися від дії тупого твердого предмету, який не відобразив своїх особливостей та могли з`явитись одночасно, характерні для удару в праву половину голови, та не характерні для падіння з висоти власного зросту. Для такого типу внутрішньочерепних травм характерно погіршення стану після травми поступово. Тілесні ушкодження могли бути спричинені в строк, вказаний потерпілою та відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитись за обставин, вказаних потерпілою під час слідчого експерименту.

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_19 , що надав висновок № 197 від 11.09.2014 року, згідно яких тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 могли виникнути за обставин на які вона вказала під час слідчого експерименту та не характерні для падіння з висоти власного зросту або для хронічного захворювання.

Так, для падіння характерно, що кровоподтек має бути з однієї сторони, а ушкодження мозку і субдуральна гематома з іншої сторони. У даному випадку, у ОСОБА_8 виявлено травмуючий вплив у тій ділянки, що і ушкодження мозку та субдуральна гематома, що характерно лише для травмуючого впливу, і не характерно для захворювання. По мірі накопичення крові між шкірою та костями черепа, і в субдуральній гематомі, міг посилюватись головний біль. Кров нагноюється між кістками черепу та шкірою протягом 3-10 днів, більш тривалі строки нагноювання крові, більше 1,5-2 місяців, виключаються. Строк утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, відповідає 13.07.2014 року. Раніше, тобто за 1,5 - 2 місяці до 13.07.2014 року тілесні ушкодження утворитись не могли.

- протоколом огляду місця події від 09.09.2014 року, згідно якого в квартирі АДРЕСА_2 , на шпалерах стін кухні виявлено плями бурого кольору.

Отже, сукупність наведених доказів дало обґрунтовані підстави для твердження суду першої інстанції, що 13.07.2014 року під час сварки саме ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які виникли від його травматичних впливів у голову потерпілої, за обставин, викладених у вироку. Водночас, вище наведені докази спростовують доводи апеляцій сторони захисту, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 утворились від сукупності її захворювання та отриманих раніше тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту і побиття колишнім чоловіком під час спільного проживання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що органу досудового слідства не було необхідності долучати до матеріалів кримінального провадження копію медичної картки потерпілої ОСОБА_8 , яка вже була предметом дослідження судово-медичного експерта ОСОБА_19 , а суду першої інстанції не було потреби витребувати всю медичну документацію стосовно стану здоров`я ОСОБА_8 , оскільки достовірно встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілій умисно спричинив ОСОБА_6 , а тому доводи апеляцій сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Строк утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, відповідає 13.07.2014 року, раніше, тобто за 1,5-2 місяці при падінні або внаслідок побиття під час проживання з колишнім чоловіком, тілесні ушкодження утворитись не могли, що об`єктивно підтверджується наведеними показаннями потерпілої ОСОБА_8 , висновком судово-медичної експертизи № 197 від 11.09.2014 року, показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_19 , проаналізовані вище.

До того ж колегія суддів ураховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що саме 13.07.2014 року між ним і потерпілою виникла сварка під час якої він наніс їй рукою два удари по щоці.

Звернення ОСОБА_8 до медичного закладу 19.07.2014 року пояснюється не фактом її побиття у цей день, що намагається довести в апеляції захисник ОСОБА_7 , а тим, що по мірі накопичення крові в субдуральній гематомі, а також між шкірою та костями черепа, погіршувався стан здоров`я ОСОБА_8 , посилювався біль, оніміли рука, язик, перекосилося обличчя, отже суттєве погіршення стану здоров`я змусило потерпілу звернутися до лікарні, де їй було зроблено операцію та надано медичне лікування.

Це об`єктивно підтверджується не тільки показаннями потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких після її побиття ОСОБА_6 вона не мала наміру про це комусь казати, навіть коли потрапила до лікарні. Однак, лікарі після ретельного медичного обстеження встановили, що наявні у неї тілесні ушкодження утворились внаслідок побиття, потерпіла не думала, що побиття її ОСОБА_6 призведе до тяжких наслідків для її здоров`я у тому числі до вимушеного переривання вагітності.

Показання потерпілої ОСОБА_8 об`єктивно підтверджується наведеними вище показаннями лікаря Світловодської ЦРЛ свідка ОСОБА_16 , висновком судово-медичної експертизи №197 від 11.09.2014 року та додатковим висновком судово-медичної експертизи № 206 від 22.09.2014 року, а також показаннями експерта ОСОБА_19 , які колегія суддів визнає допустимими, так як відсутні підстави піддавати їх сумніву.

Вказівка в газеті «Світловодськ вечірній», що ОСОБА_8 було побито не 13.07.2014 року, як встановлено вироком суду, а 19.07.2014 року не може бути обґрунтуванням того, що тілесні ушкодження потерпіла отримала не від дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а останній непричетний до вчинення кримінального правопорушення за яке його засуджено, а також не є підставою для твердження про однобічність, неповноту досудового та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Отже, обов`язок доказування обставин події у кримінальному провадженні, відповідно до зазначеної норми кримінального процесуального закону України покладено на органи досудового розслідування та підлягають встановленню судом.

Зазначену в газеті «Світловодськ вечірній» дату спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень - 19.07.2014 року, колегія суддів розцінює як помилку. При цьому, ураховує показання свідка ОСОБА_20 , яка давала оголошення в районну газету. Згідно показань цього свідка про обставини подій, під час яких ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження їй відомі зі слів матері ОСОБА_8 , а лише потім їй розказала потерпіла. Вона особисто розміщувала інформацію про збір коштів на лікування ОСОБА_8 на сайтах міста та в соціальних мережах, так як остання перебувала в тяжкому стані, а коштів на лікування не вистачало.

Про те, що ОСОБА_8 побив саме ОСОБА_6 , внаслідок чого вона потрапила до лікарні, свідку ОСОБА_20 відомо зі слів ОСОБА_8 та її матері, раніше також ОСОБА_8 їй розповідала, що її бив ОСОБА_6 .

Як вказано вище, органом досудового розслідування і судом першої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження саме 13.07.2014 року, що об`єктивно підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 . При цьому сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що 13.07.2014 року під час сварки бив потерпілу, а коли вона потрапила до лікарні провідував її.

Показання потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 об`єктивно підтверджується показаннями експерта ОСОБА_19 , згідно яких кров нагноюється між кістками черепу та шкірою протягом 3-10 днів, більш тривалі строки нагноювання крові, виключаються.

За таких обставин, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 не могли бути їй спричиненні в строк 19.07.2014 року, про що помилково вказано в газеті «Світловодськ вечірній», а в апеляції зазначає захисник, а утворилися саме 13.07.2014 року, за обставин, викладених у вироку від умисних протиправних дій ОСОБА_6 , і в цьому у колегії суддів немає жодного сумніву.

На підставі викладеного, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази та доводи апеляцій сторони захисту в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доказана повність, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Цей висновок суду першої інстанції ґрунтується на належних, достовірних, допустимих, а в сукупності достатніх доказах, аналіз яким дано вище.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника ОСОБА_7 та скасування вироку суду першої інстанції і закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 . Також у кримінальному провадженні відсутні будь-які підстави для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 125 КК України, про що в апеляціях вказує сторона захисту.

У ст. 415 КПК України вказано вичерпний перелік підстав за наявності яких, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та призначає новий судовий розгляд в суді.

Однак, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не навів жодної підстави, зазначеної у ст. 415 КПК України для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів також не встановлено, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, передбачених ст. 412, 415 КПК України, які є безумовними підставами для скасування вироку суду та/або призначення у кримінальному провадженні нового судового розгляду, а тому апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню. Проявів упередженості з боку суду першої інстанції до ОСОБА_6 , колегією суддів, не встановлено, судовий розгляд проведено з дотриманням та забезпеченням реалізації обвинуваченим наданих йому процесуальних прав і обов`язків, про які йому належно повідомлено відповідно до вимог ст. 345 КПК України. Судовий розгляд було спрямовано на всебічне, повне з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення і перевірки доводів захисту обвинуваченого ОСОБА_6 .

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та визнання, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м`якість.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не погашені та не зняті у встановленому кримінальним законом України порядку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції, не встановлено.

Врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, ставлення його до вчиненого, а також беручі до уваги, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти життя і здоров`я ОСОБА_8 , внаслідок чого вона стала інвалідом, що свідчить про його суспільну небезпеку як особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.

Отже, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України за своїм видом і розміром відповідає меті покарання, засадам його призначення, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора, так як до того ж вважає, що запропоноване в апеляції прокурором нове покарання, яке на один рік більше ніж призначив суд першої інстанції, не може підставою для твердження, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, явно несправедливе через м`якість.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

За змістом ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Відповідно до роз`яснення п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, слід мати на увазі, що питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-рахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Згідно листа Світловодської ЦРЛ № 01-14/1321 від 02.09.2014 року, підписаного головним лікарем, ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 19.07.2014 року по 12.08.2014 року із них: в неврологічному відділенні з 19.07.2014 року по 30.07.2014 року, вартість 1 ліжко-дня становить 68 грн.; в анестезійно-реанімаційному відділенні з 30.07.2014 року по 05.08.2014 року вартість 1 ліжко-дня становить 2585 грн.; в травматологічному відділенні з 05.08.2014 року по 12.08.2014 року вартість 1 ліжко-дня становить 53 грн. 38 коп. Всього на лікування потерпілої ОСОБА_8 . Світловодська ЦРЛ понесла витрати на загальну суму 16631 грн. 66 коп.

Задовольняючи цивільний позов прокурора в інтересах держави, суд першої інстанції належно не вмотивував, але правильно урахував, що є причинний зв`язок між злочинними діями ОСОБА_6 у вигляді умисного спричинення потерпілій ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження та перебуванням потерпілої на лікуванні у Світловодської ЦРЛ.

Факт перебування потерпілої ОСОБА_8 на лікуванні у Світловодській ЦРЛ під час судового розгляду не заперечував і обвинувачений ОСОБА_6 .

Розрахунок витрат Світловодської ЦРЛ на лікування потерпілої ОСОБА_8 від злочину, вчиненого ОСОБА_6 здійснено не довідкою-рахунком бухгалтерії лікувального закладу про, що обґрунтовано вказано в апеляції захисником, а листом № 01-14/1321 від 02.09.2014 року. Проте зазначений в листі Світловодської ЦРЛ № 01-14/1321 від 02.09.2014 року розрахунок витрат лікувального закладу на лікування потерпілої ОСОБА_8 відповідає «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не відкинув як доказ лист Світловодської ЦРЛ № 01-14/1321 від 02.09.2014 року яким підтверджуються витрати лікувального закладу на лікування потерпілої ОСОБА_8 від злочину, вчиненого ОСОБА_6 .

При цьому слід зазначити, що стягнуті з ОСОБА_6 на користь Світловодської міської ради витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_8 в сумі 16631 грн. 66 коп. є безпосередні витрати Світловодської ЦРЛ.

Витрати потерпілої ОСОБА_8 на придбання ліків, до витрат Світловодської ЦРЛ на її стаціонарне лікування, не мають ніякого відношення, тим більше, що в листі Світловодської ЦРЛ № 01-14/1321 від 02.09.2014 року вказано, що ліки придбані за рахунок хворої. Отже, суду першої інстанції під час розгляду позову прокурора не потрібно було з`ясовувати які суми на своє лікування понесла потерпіла ОСОБА_8 , з урахуванням коштів, що збирались родичами, знайомими та через засоби масової інформації, а тому доводи апеляції захисника ОСОБА_7 з цього приводу є безпідставними.

На переконання колегії суддів, цивільний позов хоча судом першої інстанції належно не вмотивовано, але розглянутий по суті правильно.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4