АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1106/15 Справа № 200/1961/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 19 січня 2015 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Межівського району Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його апеляційною скаргою на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року, за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В апеляції обвинувачений просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням. ОСОБА_6 посилається на те, що обмовив себе сподіваючись на те, що це буде враховано судом як пом`якшуюча обставина та йому не буде призначено додаткове покарання. На переконання обвинуваченого, вирок суду не може ґрунтуватись виключно на його зізнавальних свідченнях. Разом з тим, ОСОБА_6 вказує й на те, що експертиза була проведена неправильно, з огляду на те, що на дослідження були надані протокол огляду місця ДТП та схема до нього, де не відображено припаркованих праворуч автомобілів, а також відомостей про засніжену проїжджу частину. Крім того, експерту для дослідження не було надано запис автомобільного реєстратора, який містить дані про те, що він мав менше часу на реагування та застосування екстреного гальмування, ніж зазначено в експертизі. Також, обвинувачений вказує й на те, що суд, призначаючи йому покарання, не врахував повною мірою обставин, що пом`якшують покарання, та необґрунтовано позбавив його права керувати транспортними засобами строком на один рік. На думку ОСОБА_6 , призначення йому додаткового покарання є неправомірним й з огляду на те, що його робота пов`язана з використанням автомобіля.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік та шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року випробувального терміну не скоїть нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

19 січня 2015 року близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Пежо 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по вул. Карла Лібкнехта з боку вул. Чкалова в напрямку пр. Ілліча в м. Дніпропетровську, із включеним ближнім світлом фар, із швидкістю біля 60 км/год.

На шляху руху, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і контролювати свої дії, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які перетинали проїжджу частину справа наліво по напрямку руху автомобіля, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, і, продовжуючи рух, в районі електроопори № 106 скоїв наїзд на вказаних пішоходів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 та потерпілій ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Пежо 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 12.3 та п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію, міркування захисника, який підтримав апеляцію свого підзахисного, думку потерпілих, які просили залишити без задоволення апеляцію обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: обвинуваченого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні провину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю; представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , що є його сином, який не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, згідно з якими обвинувачений під час перебування батька в реанімації повертав кошти за придбані ним ліки відповідно до чеків, однак повністю завданої шкоди не відшкодував; представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_13 , що є її сином, який вказав на те, дізнався про ДТП зі слів матері, а також зазначив, що претензій матеріального та морального характеру він не має, оскільки останнім повністю відшкодовані завдані збитки.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 19 січня 2015 року, яким зафіксовано факт дорожньо-транспортної пригоди в районі електроопори № 106 по вул. Карла Лібкнехта у м. Дніпропетровську, в якому вказано елементи вулиці, вид, тип й стан дорожнього покриття, спосіб регулювання руху на даній ділянці, дорожні знаки, умови освітленості, відстань видимості з робочого місця водія, зовнішні пошкодження транспортного засобу марки «Пежо 307», розташування транспортного засобу на місці події, а також зафіксовано відсутність на місці ДТП слідів шин та гальмування (арк.пр. 3-7); схемою дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею, якою встановлено напрямок руху автомобіля «Пежо 307» та напрямок руху пішоходів, відстань від тротуару та місце дорожньо-транспортної пригоди (арк.пр. 8-13); висновком медичного огляду від 19 січня 2015 року, яким встановлено алкогольне сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 (арк.пр. 16); довідкою № 110 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», згідної якої, 19 січня 2015 року ОСОБА_9 госпіталізований до відділенні реанімації (арк.пр. 17); довідкою № 9 КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня № 16», відповідно до якої, ОСОБА_12 19 січня 2015 року госпіталізована до відділення політравми (арк.пр. 18); протоколом огляду відеореєстратору «Videx» з відео файлом САМ00255.mpg, наданого ОСОБА_6 , від 20 січня 2015 року (арк.пр. 25); протоколом огляду відеозапису дорожньо-транспортної пригоди від 20 січня 2015 року (арк.пр. 26); протоколом огляду флеш-карти «Kingston micro SD ADAPTER» з відео файлом від 21 січня 2015 року, наданою ОСОБА_6 (арк.пр. 30); протоколом перегляду відеозапису дорожньо-транспортної пригоди від 21 січня 2015 року (арк.пр. 31); протоколом огляду наданого ОСОБА_6 відеодиску із записом обставин дорожньо-транспортної пригоди від 21 січня 2015 року (арк.пр. 35); протоколом огляду відеозапису дорожньо-транспортної пригоди від 21 січня 2015 року (арк.пр. 36); довідкою КП «Міськсвітло» від 23 січня 2015 року, згідно з якою 19 січня 2015 року зовнішнє освітлення проїжджої частини вул. Карла Лібкнехта зі сторони вул. Чкалова в напрямку пр. Ілліча у м. Дніпропетровську в районі електроопори № 106 увімкнено о 16.32 год. та вимкнено о 03.00 год. 20 січня 2015 року. Також встановлено, на електроопорах №№ 104,106, 108 електросвітлення не працювало (арк.пр. 40); висновком судової автотехнічної експертизи № 70/27-51 від 28 січня 2015 року, згідно з яким дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (арк.пр. 75-76); висновком судово-медичної експертизи № 361е від 28 січня 2015 року, згідно з яким виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості могли утворитися незадовго до надходження його до медичного закладу від дії тупих твердих предметів (предмету), якими могли бути виступаючі частини рухаючогося автомобіля з можливим послідуючим падінням на тверде дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди (арк.пр. 83-85); висновком судово-медичної експертизи № 88е від 29 січня 2015 року, згідно з яким виявлені у потерпілої ОСОБА_12 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося автомобіля, з можливим послідуючим падінням на тверде дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди (арк.пр. 89-92); речовими доказами відеодисками та флеш-картою, на яких маються відофайли обставин дорожньо-транспортної пригоди від 19 січня 2015 року (арк.пр. 27-28, 32-33, 37-38).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, оцінюючи доводи обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачений вказує на те, що експерту для проведення дослідження не були надані відомості про припарковані автомобілі, засніжену проїжджу частину, а також запис ДТП з відеореєстратора.

Матеріалами провадження встановлено, що дані про стан дорожнього покриття, погодні умови, зазначені в постанові слідчого про призначення судово-автотехнічної експертизи (арк.пр. 72-73), на підставі яких експертом й проводилось дослідження, повністю відповідають тим, що зазначені в протоколі огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди (арк.пр. 3-7), який містить підпис обвинуваченого ОСОБА_6 . При цьому, жодні зауваження останнього у протоколі відсутні.

Щодо припаркованих автомобілів, то наявність або відсутність останніх, на переконання колегії суддів, вплинути на висновок експерта про існуючу можливість уникнення обвинуваченням скоєння наїзду на пішоходів не може.

Посилання обвинуваченого на необхідність надання експерту запису ДТП з відеореєстратора колегія суддів також розцінює як необґрунтовані. Враховуючи, що висновок експерта проводиться саме з технічної точки зору, шляхом проведення відповідних обчислень, дослідження вказаного доказу не зумовлено необхідністю.

З огляду на викладені обставини, вважати аргументованими доводи обвинуваченого щодо неправильного проведення експертизи колегія суддів не може.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а

також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його поведінку після його скоєння щодо надання допомоги постраждалим, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює на посаді головного інженера в ТОВ «Керамброк», перебуває на обліку з приводу хронічного холіциститу, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, повністю відшкодував ОСОБА_12 завдані матеріальні та моральні збитки, а потерпілому ОСОБА_9 - частково.

Разом з тим, суд визнав як обставини, що пом`якшують покарання повне відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків потерпілій ОСОБА_12 та часткове потерпілому ОСОБА_9 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також визнав такою, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу та обставини, що впливають на покарання.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд також навів переконливі докази про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення у разі такого звільнення та належним чином мотивував прийняте рішення.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином дослідив обставини, що істотно на нього впливають, а тому колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає меті покарання.

Ті обставини, що ОСОБА_6 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, в скоєному щиро розкаявся, є достатніми для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку в один рік.

Крім того, з огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи те, що обвинуваченим було вчинено злочин у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів також вважає обґрунтованим застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його особі колегія суддів також розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4