АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 2120/7180/12
Номер провадження : 11/791/36/15 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: - ч. 3 ст. 368 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 02 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

З участю секретаря: ОСОБА_5

Прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7 ОСОБА_8

Захисника: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та захисника ОСОБА_9 який дії в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19 січня 2015 року щодо -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан-Уде, республіка Бурятія, Росія, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, судді Миколаївського районного суду Миколаївської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Володимирівка, Казанківського району, Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, неповнолітніх утриманців не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді «застави» скасовано з моменту набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Херсонській області після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_10 , внесену ним (відповідно до квитанції №1205.462.1, виданої 29.03.2013 року Миколаївським РУ ПАТ «КБ «Приватбанк», м. Миколаїв) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Херсонській області (р/р НОМЕР_1 , МФО 852010, код отримувача 26283946) заставу в сумі ЗО 000 грн. (том 4. а.с. 299-а)

ОСОБА_8 - визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом основного та додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

- за ч. 3 ст. 368 КК України виправдати у зв`язку з відсутністю події злочину. Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді «підписки про невиїзд» скасовано з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 1015,20 грн. (том 2, а.с. 105).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в розмірі 707,52 грн. (том 2, а.с. 223).

Особисті грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 508 грн. та 200 доларів США (том 2, а.с. 93-95) - повернуто ОСОБА_8 .

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, із серійними номерами: КК 32883252 А, НВ 90352689 J, НС 35305483 А, НЕ 42000789 В,

НК 92278016 В, FB 3492984 С, КК 32883231 А, НК 12709674 В, НС 94121876 А, НА 71363346 А, HF 05697757 С, FH 25474223 А, НВ 79877129 Е, НВ 79877134 Е, КК 32883230 А, КВ 91725537 A, KL 33405785 А. КВ 91725504 А, НА 67399218 А, КВ 04070206 В, F 90719726 В, НА 71363347 А (том 2. а.с. 121):

· системний блок персонального комп`ютеру, вилучений під час проведення 27.12.2011 р. обшуку житла ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 (том 2, а.с. 244); жорсткий диск (том 3, а.с. 93) - повернуто законному власнику.

· змиви з рук ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , тампони - зразки,на які відбиралися змиви,, зразок аркушу паперу з нанесеним на нього спецзасобом «Світлячок» (том 2, а.с. 123-124) -знищити.

-документи, надані під час допиту 28.12.2011 р. ОСОБА_11 та оглянуті 12.03.2012 р. (том 2, а.с. 233); документи, вилучені 27.12.2011 р. під час обшуку службового кабінету ОСОБА_8 (том 3, а.с. 16); DVD-R диск №1153540 - REA 16765 (том 3, а.с. 24); документи, отримані згідно листа Миколаївського районного суду Миколаївської області №27923 від 27.12.2011 р. (том 3, а.с. 28); документи, вилучені під час виїмки 28.12.2011 р. в приміщенні КП «ММБТІ» (том 3, а.с. 31); листи УБОЗ ГУ МВС України в Миколаївській області від 02.04.2012 p., від 05.04.2012 р. та додатки (том 3, а.с. 108) - залишено зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Арешт, накладений на все належне на праві приватної власності майно ОСОБА_7 , застосований на підставі постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 10.01.2012 р. (том 3, а.с. 128) - скасувано після набрання законної сили вироком суду та його виконання в частині призначених до виплати сум.

Арешт, накладений на все належне на праві приватної власності майно ОСОБА_8 , застосований на підставі постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 10.01.2012 р. (том 3, а.с. 129) - скасувано після набрання законної сили вироком суду та його виконання в частині призначених до виплати сум.

Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винними і засуджено за те, що вони:

1. ОСОБА_7 14.12.2011 р. в м. Миколаїв на перехресті вул. Садової та вул. 68 Десантників; 27.12.2011 р. в м. Миколаїв на Одеському шосе, 18-а, переслідуючи корисливий мотив, направлений на протиправне отримання чужих коштів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з єдиним умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , протягом листопада-грудня 2011 р. повідомляв останньому неправдиву інформацію про необхідність передачі судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 грошових коштів на загальну суму 3500 доларів США в якості неправомірної вигоди за допомогу у вирішенні спору про повернення боргу, таким чином отримавши від ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та 2250 доларів

США.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 вчинив ряд дій, які спонукали ОСОБА_12 до передачі йому грошових коштів.

Так, в листопаді 2011 р. ОСОБА_7 в с. Володимирівка Казанківсього району, Миколаївської області познайомився з ОСОБА_12 , який розповів, що ОСОБА_13 не повертає йому 160 тисяч гривень, на що ОСОБА_7 запропонував звернутися з даного приводу до його знайомого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 для отримання роз`яснень. Наприкінці листопада 2011 р. ОСОБА_12 із ОСОБА_7 приїхали до приміщення Миколаївського районного суду Миколаївської області, що знаходиться за адресою: вул. Веселинівська, 43, де зустрілись з ОСОБА_8 .

Під час даної зустрічі ОСОБА_8 ознайомився з документами, наданими ОСОБА_12 , а саме: розпискою про отримання в борг грошових коштів та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи за даним фактом, та повідомив, що необхідно звертатись до суду з відповідним позовом про стягнення боргу. ОСОБА_12 залишив боргову розписку ОСОБА_14 на столі судді і на прохання ОСОБА_7 учасники розмови домовились, що ОСОБА_8 організує складання позовної заяви від імені ОСОБА_12 до відповідача ОСОБА_14 .

З метою створення та посилення переконання у ОСОБА_12 щодо необхідності сплати грошових коштів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на початку грудня 2011 р. під час телефонної розмови із ОСОБА_11 сказав йому отримати запит до КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту - КП «ММБТІ») в Миколаївському районному суді Миколаївської області щодо видачі огстанньому витягу з реєстру прав власності на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_14

12.12.2011 р. ОСОБА_12 із ОСОБА_7 повторно приїхали до службового кабінету судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 , де останній надав ОСОБА_12 на підпис позовну заяву та реквізити рахунку для сплати державного мита.

Протягом 13-14 грудня 2011 р. ОСОБА_8 передав для реєстрації до канцелярії Миколаївського районного суду Миколаївської області складену позовну заяву, яку автоматизованою системою документообігу суду було розподілено для розгляду судді ОСОБА_8 та присвоєно номер справи №2-1089.

Протягом зазначеного періоду часу, під час особистих зустрічей та в ході неодноразових телефонних розмов, ОСОБА_7 постійно наголошував ОСОБА_12 на необхідності сплати грошових коштів для ОСОБА_8 , мотивуючи це різними причинами, зокрема, тим, що у ОСОБА_8 14 грудня день народження, а 15 грудня - «День працівників суду».

Будучи введеними за наведених обставин в оману 14.12.2011 р. ОСОБА_12 вдень зустрівся з ОСОБА_7 на перехресті вул. Садової та вул. 68 Десантників у м. Миколаїв, де в автомобілі останнього передав ОСОБА_7 1000 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ складає 7989,90 грн.), вважаючи, що їх в подальшому буде передано ОСОБА_8 .

За наведених раніше причин, 27.12.2011 p., приблизно об 11:45 годин, ОСОБА_12 зустрівся із ОСОБА_7 поблизу церкви, що знаходиться за адресою: Одеське шосе, 18-а, м. Миколаїв, де в автомобілі таксі ВАЗ-21099, на якому приїхав ОСОБА_7 , ОСОБА_12 отримав ухвали судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 2250 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ складає 17975,925 грн.), розраховуючи, що їх в подальшому буде передано ОСОБА_8 .

Так, своїми діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3250 доларів США (що за курсом НБУ на день вчинення злочину складає 25965,83 грн.).

Суд кваліфікував дії підсудного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

2. ОСОБА_8 , являючись суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області (обраним на посаду Миколаївського районного суду Миколаївської області безстроково Постановою Верховної Ради України від 03.02.2011 р.), будучи службовою особою, на початку грудня 2011 р., перебуваючи у своєму службовому кабінету Миколаївського районного суду Миколаївської області, що знаходиться за адресою вул. Веселинівська, 43, м. Миколаїв, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою сприяння ОСОБА_12 в поданні позовної заяви до ОСОБА_15 , з мотивів дружніх відносин з ОСОБА_7 , склав та видав шляхом направлення на адресу КП «ММБТІ» через ОСОБА_12 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: запит до КП «ММБТІ» від 05.12.2011 р. №26202, відповідно до якого просив видати на адресу суду в строк до 09.12.2011 р. витяг (оригінал) з реєстру прав власності на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_14 на праві власності, надавши витяг з реєстру позивачу ОСОБА_12 , на підставі якого в подальшому було прийнято рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_14 . В складеному запиті було зазначено завідомо неправдиву інформацію про те, що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №2-1065/2011 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_14 про стягнення боргу за договором позики, хоча станом на 05.12.2011 р. ОСОБА_12 такого позову до суду подано не було, про що достовірно було відомо ОСОБА_8 .

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 366 КК України як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні злочинів, які вчинили за наступних обставин.

Так, в листопаді 2011 р. ОСОБА_7 в с. Володимирівка Казанківсього району, Миколаївської області познайомився з ОСОБА_12 , який розповів, що позичив ОСОБА_16 160 тисяч гривень, які останній йому не повертає. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 звернутися з даного приводу до його знайомого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 .

Наприкінці листопада 2011 р. ОСОБА_12 із ОСОБА_7 приїхали до приміщення Миколаївського районного суду Миколаївської області, що знаходиться за адресою: вул. Веселинівська, 43, де зустрілись з ОСОБА_8 . Під час зустрічі ОСОБА_8 ознайомився з документами, наданими ОСОБА_12 , а саме: розпискою про отримання в борг грошових коштів та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи за даним фактом, та повідомив, що можливо накласти арешт на майно ОСОБА_14 та заборонити йому виїзд за кордон. ОСОБА_12 залишив боргову розписку ОСОБА_14 на столі судді. Учасники розмови домовились, що ОСОБА_8 організує складання та подання до суду позовної заяви від імені ОСОБА_12 до відповідача ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_12 вийшов з кабінету на вулицю.

Залишившись за вказаних обставин вдвох в кабінеті, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, вступив в злочинну змову із ОСОБА_7 , і вони спільно розробили план щодо отримання ОСОБА_8 хабара від ОСОБА_12 , згідно з яким ОСОБА_17 мав сприяти вчиненню злочину ОСОБА_8 , а саме: вести переговори із ОСОБА_11 та передати йому вимогу щодо сплати хабара у значному розмірі в сумі 3500 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ 27945,75 грн.) за накладання Миколаївським районним судом Миколаївської області арешту на майно ОСОБА_14 та винесення постанови про заборону ОСОБА_14 виїзду за кордон, а в подальшому і винесення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 .

Діючи згідно попередньо погодженого злочинного плану, з метою створення та посилення переконання у ОСОБА_12 щодо необхідності сплати хабара, та що гроші, які вимагав ОСОБА_7 , дійсно призначені для ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на початку грудня 2011 р. під час телефонної розмови із ОСОБА_11 запропонував йому під`їхати до ОСОБА_8 та отримати в останнього запит до КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту - КП «ММБТІ») щодо видачі ОСОБА_12 на руки витягу з реєстру прав власності на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_14 , згідно з яким ОСОБА_12 мав отримати в КП «ММБТІ» відповідь та передати її до суду.

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи згідно із спільним із ОСОБА_7 планом, будучи службовою особою, на початку грудня 2011 р., перебуваючи у своєму службовому кабінету Миколаївського районного суду Миколаївської області, склав та видав шляхом направлення на адресу КП «ММБТІ» через ОСОБА_12 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: запит до КП «ММБТІ» від 05.12.2011 р. №26202, відповідно до якого вимагав видати на адресу суду в строк до 09.12.2011 р. витяг (оригінал) з реєстру прав власності на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_14 на праві власності, надавши витяг з реєстру позивачу ОСОБА_12 , в якому вказав завідомо неправдиву інформацію про те, що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №2-1065/2011 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_14 про стягнення боргу за договором позики, хоча фактично на той момент ОСОБА_12 навіть не надав позов до суду, про що достовірно було відомо ОСОБА_8

12.12.2011 р. ОСОБА_12 із ОСОБА_7 повторно приїхали до службового кабінету судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 , де останній надав ОСОБА_12 на підпис три екземпляри позовної заяви та реквізити рахунку для сплати державного мита.

Приблизно о 15:30 годині 13.12.2011 р. ОСОБА_12 , попередньо отримавши з КП «ММБТІ» відповідь від 13.12.2011 р. №12352 на запит суду від 05.12.2011 р., ще раз приїхав до службового кабінету судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 та під час розмови з останнім уточнив суму хабара, яку йому назвав ОСОБА_7 та погодив можливість її зменшення із врахуванням необхідності сплати судового збору та інших здійснених ним витрат, щоб їх загальна сума не перевищувала 3500 доларів США, на що ОСОБА_8 погодився. Крім того, за вказаних обставин ОСОБА_12 підписав надану йому ОСОБА_8 позовну заяву до ОСОБА_14 , складену на прохання ОСОБА_8 невстановленою слідством особою.

Протягом 13-14 грудня 2011 р., за невстановлених слідством обставин, ОСОБА_8 передав позовну заяву ОСОБА_12 для реєстрації до канцелярії Миколаївського районного суду Миколаївської області, яку автоматизованою системою документообігу суду було розподілено для розгляду судді ОСОБА_8 під №2-1089.

Протягом зазначеного період часу, під час особистих зустрічей та в ході неодноразових телефонних розмов, ОСОБА_7 постійно наголошував ОСОБА_12 на необхідності сплати хабара, мотивуючи це, зокрема, тим, що у ОСОБА_8 14 грудня день народження.

Діючи відповідно до неодноразових вказівок ОСОБА_7 14.12.2011 р. ОСОБА_12 вдень зустрівся з ОСОБА_7 на перехресті вул. Садової та вул. 68 Десантників у м. Миколаїв, де сів до автомобіля останнього, в якому ОСОБА_12 виконуючи попередньо досягнуті з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 домовленості про передачу хабара за винесення суддею ОСОБА_8 ухвал про накладення арешту за винесення суддею ОСОБА_8 постанов про накладення арешту на майно боржника та про заборону його виїзду за кордон, а в подальшому і винесення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , передав ОСОБА_7 з рук в руки 1000 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ складає 7989,90 грн.), для їхньої наступної передачі судді ОСОБА_8 .

Отриманий хабар ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розділили між собою за невстановлених слідством обставин.

Того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті, склав та видав шляхом направлення на адресу КП «ММБТІ», згідно з супровідним листом суду №27534 від 21.12.2011 р. до Другої державної нотаріальної контори, згідно з супровідним листом суду №27532 від 21.12.2011 р., та на адресу Державної прикордонної служби України, згідно з супровідним листом суду №26948 від 15.12.2011 р., завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: ухвалу від 14.12.2011 р. в справі №2-1089/2011 р. про накладення арешту на будинок

АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_14 , який зареєстрований у Миколаївському МБТІ та заборону його відчуження до вирішення справи по суті, та ухвалу від 14.12.2011 р. у справі №2-1089/2011 р. щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до винесення рішення суду, без вилучення паспорта громадянина України, боржника ОСОБА_14 , у яких вказав завідомо неправдиву інформацію про те, що від позивача ОСОБА_12 надійшла заява про забезпечення позову, про накладення арешту на майно відповідача та що позивач ОСОБА_12 звернувся до суду із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідача ОСОБА_14 , посилаючись на те, що він уникає фінансових зобов`язань перед позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики, хоча фактично жодна із зазначених заяв на адресу суду від ОСОБА_12 не надходила, про що достовірно було відомо ОСОБА_8 . При цьому зазначені ухвали були винесені ОСОБА_8 навіть до фактичної передачі йому на розгляд позовної заяви ОСОБА_12 , яку він отримав для розгляду лише 15.12.2011 р.

Діючи з метою отримання всієї суми хабара, ОСОБА_7 домовився по телефону із ОСОБА_12 про зустріч 27.12.2012 р., під час якої ОСОБА_12 мав передати суму грошових коштів, що залишилася, а ОСОБА_7 - передати ОСОБА_12 копії ухвал суду про забезпечення позовних вимог ОСОБА_12 як підтвердження виконаних зобов`язань з їхнього боку.

Так, 27.12.2011 р., приблизно об 11:45 годин, ОСОБА_12 зустрівся із ОСОБА_7 поблизу церкви, що знаходиться неподалік Миколаївського районного суду Миколаївської області за адресою: Одеське шосе, 18-а, м. Миколаїв, де сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля таксі ВАЗ-21099, на якому приїхав ОСОБА_7 .

Знаходячись у вказаному автомобілі ОСОБА_7 передав ОСОБА_12 три ухвали судді Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8 у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 , виконуючи попередньо досягнуті з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 домовленості про передачу хабара за винесення суддею ОСОБА_8 постанов про накладення арешту на майно боржника та про заборону його виїзду за кордон, а в подальшому і винесення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , передав ОСОБА_7 із рук в руки 2250 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ складає 17975,925 грн.), для їхньої наступної передачі судді ОСОБА_8 .

Згідно із злочинним планом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримані від ОСОБА_12 грошові кошти вони мали розділити між собою у невстановлених слідством частинах пізніше, чого зробити не змогли через те, що вчинення злочину було припинено працівниками правоохоронних органів.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 в сукупності наведеного кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, хабара у значному розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої йому влади, а також за ч. 1 ст. 366 КК України як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 - ч. З ст. 368 КК України як пособництво в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, хабара у значному розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої йому влади.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 19 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати на підставі невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості скоєного злочину, осіб засуджених, унаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати винним:

ОСОБА_18 за ст.ст. 27 ч. 5 - 368 ч. З КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, з позбавленням права займатись підприємницькі діяльністю строком на 2 роки;

ОСОБА_8 за ст. 366 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах на 1 рік; за ст. 368 ч. З КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах строком на 3 роки; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах на 3 роки; на підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 відповідного рангу судді.

Змінити підсудним ОСОБА_19 та ОСОБА_20 запобіжний захід на

тримання під вартою.

В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що при винесенні вироку суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення показання підсудних (т.1 а.с. 110-114, 126-129, 133-136, 237-245; т.2 а.с. 138-139, 163-165; т.З а.с. 57, 70), які провини у вчиненні вказаних злочинів не визнали, послався на те, що показання свідків ОСОБА_21 (т.1 а.с. 207-210; т.2 а.с. 181-184), ОСОБА_22 (т.1 а.с. 231-234), ОСОБА_23 (т.2 а.с. 185-187), ОСОБА_24 (т.1 а.с. 212-214) лише підтверджують показання підсудних в частині підготовки позовної заяви для ОСОБА_12 , та не вказують, ані на факт змови між ними, ані нa проведення ряду дій з метою одержання хабара, та не взято до уваги покази ОСОБА_12 (т.1 а.с. 199-202) підтверджених сукупністю інших досліджених у справі доказів.

Так показання ОСОБА_12 надані під час досудового слідства та судового розгляду є послідовними, логічними та об`єктивно підтверджуються матеріалами справи, що свідчить про їх правдивість.

Під час судового розгляду підсудні вину у інкримінованих ним злочинах не визнали, заперечуючи факти вимагання та отримання у ОСОБА_12 хабара.

Вказує, що таку позицію підсудних необхідно розцінювати як спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин та реалізацію ними свого права на захист.

Вина підсудних у вчиненні інкримінованих їм органом досудового слідства злочинних діянь доведено сукупністю зібраних у справі доказів, які ретельно досліджені в ході судового слідства, та які судом безпідставно не взято до уваги (т.1 а.с. 9, 11-17, 43-44, 45-54, 58-59, 63-64, 68-88, 93-95, 166-190, 192, 195-198, 199-206; т.2 а.с. 1-74, 102-117, 120-124,180, 203-205, 223-227, 233-235, 237-246, 247; т.З а.с. 1-10, 11-15, 21-23, 26-27, 29-30, 79-92, 93, 95-97, 98-107.

Крім того, будучи допитаним під час досудового слідства 27.12.2011 року ОСОБА_7 (т.1 а.с. 156-158) вину у інкримінованому злочині визнав, та надав слідчому покази щодо обставин вчинення ним та ОСОБА_8 вказаних злочинів. Однак судом першої інстанції вказаний протокол допиту також не взято до уваги.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими досліджені в судовому засіданні аудіо та відео записи (на підставі ст. 82 КПК України 1960 р.), а також протоколи про результати проведення оперативно-технічних заходів (т.1 а.с. 30-36, 37-39). Належним чином висновок про недопустимість вказаних доказів не обґрунтувавши.

Таким чином, показам наданим учасниками судового розгляду під час судового слідства, та іншим доказам, що містяться в матеріалах кримінальної справи суд не дав правової оцінки, належним чином не мотивував своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 та про виправдання ОСОБА_8 за ст. 368 ч. 3 КК України.

Вважає, що суд призначив м`яке покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не врахував ступінь суспільної небезпечності скоєних ними злочинів, особи засуджених.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 який дії в інтересах ОСОБА_8 просив вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19.01.2015 року, в частині визнання винним та засудження громадянина ОСОБА_8 , за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - скасувати та його виправдати, провадження по справі в цій частині закрити; запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді «підписки про невиїзд» - скасувати; судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 707, 52 грн. відшкодувати за рахунок держави; в іншій частині вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19.01.2015 року залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що вказаний вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінально - процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та без врахування фактичних обставин, встановлених по справі, що, відповідно до положень ст. 367 КПК України, є підставою для скасування або зміни вироку.

Посилається на те що ОСОБА_8 , підтвердив що на прохання ОСОБА_7 , доручив своєму помічнику ОСОБА_21 підготувати проект запиту до КП «ММБТІ» який в подальшому підписав, у своїх свідченнях ОСОБА_8 зазначив, що запит підписаний ним не можна вважати офіційним документом який є предметом злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 366 КК України, що в свою чергу виключає в його діях склад даного злочину (т. 5 а.с. 281 - 282).

Допитана у справі у якості свідка ОСОБА_21 ( т. 1 а.с. 207; т. 5 а.с. 272-273 ) підтвердила покази ОСОБА_8 про те, що на прохання останнього ОСОБА_21 могла підготувати проект запиту до КП «ММБТІ», хоча у зв`язку з тим, що пройшов значний час, даних обставин вона вже не пам`ятає.

Також не заперечують свідченням ОСОБА_8 і інші, досліджені судом по даному епізоду докази: свідчення ОСОБА_7 , долучені до справи документи. Разом з тим, вказані вище докази є виключно підтвердженням певних подій і не вказують на наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки таке підтвердження полягає виключно в визначенні того, чи є запит до КП «ММБТІ» «офіційним документом» з точки зору кримінального законодавства.

Вважає що документ, який був досліджений судом першої інстанції - оригінал запиту від 05.12.2011 року № 26202 у справі № 2-1065/11, який був вилучений співробітниками правоохоронних органів у ході проведеної виїмки ( т. 1 а. с. 193,195 ), хоча і був виданий та підписаний службовою особою та має всі обов`язкові реквізити, не є таким, який спричинив чи здатний спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використаним як документ - доказ у правозастосовній діяльності.

На думку сторони захисту, вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19.01.2015 року, в частині обґрунтування підстав засудження громадянина ОСОБА_8 , не відповідає вимогам ст. 334 КПК України.

В своїх запереченнях захисник ОСОБА_25 який дії в інтересах ОСОБА_7 просив вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19.01.2015 року, в частині визнання винним та засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.191 КК україни залишити без змін а апеляцію прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, провівши частково судове слідство, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляцію, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_25 , які просили апеляцію прокурора відхилити, міркування прокурора про задоволення апеляції прокурора та відхилення апеляції захисника, останнє слово засудженого ОСОБА_8 , який просив скасувати вирок і закрити провадження по справі, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.5 - ч.3 ст. 368 КК України на ч. 1ст. 190 КК україни та виправдання ОСОБА_8 за ст. 368 ч.3 у звязку з відсутністю події злочину.

Пояснення свідків на досудовому слідстві ОСОБА_21 (т.1 а.с. 207-210; т.2 а.с. 181-184), ОСОБА_22 (т.1 а.с. 231-234), ОСОБА_23 (т.2 а.с. 185-187), ОСОБА_24 (т.1 а.с. 212-214) та в судовому засіданні ОСОБА_21 , ОСОБА_26 і ОСОБА_23 лише підтверджують показання підсудних в частині підготовки позовної заяви для ОСОБА_12 .

Посилання в апеляції прокурора що вина підсудних доведено доказами - т.1 а.с. 9, 11-17, 43-44, 45-54, 58-59, 63-64, 68-88, 93-95, 166-190, 192, 195-198, 199-206; т.2 а.с. 1-74, 102-117, 120-124,180, 203-205, 223-227, 233-235, 237-246, 247; т.3 а.с. 1-10, 11-15, 21-23, 26-27, 29-30, 79-92, 93, 95-97, 98-10 є необґрунтованими тому що прокурором не вказано що саме підтверджують вказані матеріали справи та спростовується висновками суду першої інстанції вказаними у вироку.

На попередньому слідстві (т.1 а.с. 110-114, 126-129, 133-136, 237-245; т.2 а.с. 138-139, 163-165; т.3 а.с. 57, 70) підсудні провини у вчиненні інкримінованих їм органом досудового слідства злочинів не визнали.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 пояснив, що під час однієї з їх розмов ОСОБА_12 довідався, що у нього є знайомий суддя та попросив допомогти йому проконсультуватись у нього, що ними і було зроблено.

Вони дійсно приїздили з ОСОБА_12 до робочого кабінету ОСОБА_8 , де ОСОБА_12 показував наявні у нього документи. Розмов про оплату допомоги ОСОБА_8 ніхто не проводив. Дійсно ОСОБА_12 два рази передав йому грошові кошти. ОСОБА_7 заперечив наявність будь-яких домовленостей між ним та ОСОБА_8 з приводу спонукання до надання хабара, та отримання хабара від ОСОБА_27 .

Підсудний ОСОБА_8 фактично підтвердив показання ОСОБА_28 та пояснив, що дійсно на початку грудня 2011 р. в його службовий кабінет в Миколаївському районному суді Миколаївської області приїхав ОСОБА_29 разом з ОСОБА_12 , з яким він і познайомився того дня. ОСОБА_29 попросив проконсультувати ОСОБА_12 з юридичних питань, бо йому не повертали борг. Він зі свого боку переглянув документи та пояснив, що у разі звернення до суду з відповідним позовом, рішення однозначно має бути на його користь.

Підтвердив той факт, що готував для ОСОБА_12 запит до КП «ММБТІ», який йому і віддав.

Заперечив той факт, що допомагав ОСОБА_30 та ОСОБА_12 з метою отримання будь-якої грошової винагороди. Жодних грошових коштів ані від ОСОБА_7 , ані від ОСОБА_12 з приводу вирішення даного спору він не отримував.

ОСОБА_7 використовуючи штучно створені умови та причини, скориставшись дружніми відносинами з ОСОБА_31 , викликав у ОСОБА_12 впевненість в необхідності передачі грошових коштів в якості винагороди за послуги ОСОБА_8 , в той час як останній жодних грошових коштів не отримав. Вигляд правомірності передачі грошових коштів було створено за допомогою таких приводів як святкування Дня народження та "Дня працівників суду" ОСОБА_31 , з якими ОСОБА_29 пов`язував вимогу передачі грошових коштів.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 під час досудового слідства 27.12.2011 року (т.1 а.с. 156-158) щодо того що він вину у інкримінованому злочині визнав, та надав слідчому покази щодо обставин вчинення ним та ОСОБА_8 вказаних злочинів оскільки ці пояснення протерічать поясненням ОСОБА_32 в судовому засіданні та матеріалам справи.

Та обґрунтовано пославсь на те що показання підсудного ОСОБА_28 , які були ним надані слідчому, суд їх до уваги не приймає через те що 27.12.2011 р. ОСОБА_29 був затриманий і цього ж дня відмовився від послуг захисника (том 1, а.с. 155), одразу після чого було проведено його допит, за результатами якого складено відповідний протокол, який покладено в основу пред`явленого підсудним обвинувачення.

29.12.2011 р. ОСОБА_29 звернувся з заявою про допуск його захисника, який був допущений лише 05.01.2012 р. (том 1, а.с. 150. 149).

З досліджених матеріалів кримінального провадження №0000214 за заявами ОСОБА_28 та ОСОБА_8 щодо неправомірних дій службових осіб УБОЗ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що остаточне рішення за скаргами заявників так і не прийнято. Матеріали провадження містять відповідь начальника ІТТ ГУМВС України в м. Києві від 30.07.2012 р. №27-3786х про те, що під час поміщення 28.12.2011 р. ОСОБА_28 до ІТТ, у нього було виявлено садна над правою бровою, в куті правого ока та в ділянці правого передпліччя, що також підтверджено і журналом первинного обстеження і реєстрації осіб, які поміщуються до ІТТ. В судовому засіданні дослідженого відеозапису щодо затримання ОСОБА_33 . Суд вказхав що показання ОСОБА_7 , надані органу досудового розслідування отримані в суттєвим порушенням права на захист ОСОБА_33 .

Посилання прокурора в апеляції на те що показання ОСОБА_12 (т.1 а.с. 199-202) надані під час досудового слідства та судового розгляду є послідовними, логічними та об`єктивно підтверджуються матеріалами справи, що свідчить про їх правдивість не заперечують висновки суду щодо обставин справи.

Дійсно ОСОБА_12 пояснив про те, що в 2011 р. він познайомився з ОСОБА_34 , який на його розповідь про наявний перед ним борг ОСОБА_15 , розповів, що у нього є знайомий суддя, до якого можна звернутись за консультацією. Перша його зустріч з ОСОБА_31 відбулась в його кабінеті наприкінці жовтня 2011 р., все відбувалось за присутності ОСОБА_33 . Всі наявні у нього документи він передав судді ОСОБА_35 , в тому числі і розписку. Заяви для звернення до суду готував ОСОБА_36 , оскільки він не знав, що треба писати і як. Реквізити на оплату судового збору йому надав ОСОБА_36 , як і перелік документів, необхідних для написання позову.

Але вказував що саме ОСОБА_29 після отримання консультації у ОСОБА_8 почав вимагати у нього гроші в сумі З тисячі доларів США в якості оплати послуг та що саме ОСОБА_30 він передав гроші.

А також підтримав достовірність своїх показань, даних під час судового розгляду 21.11.2012 р. (том 5, а.с. 61-70), де окрім наведеного пояснював, що у нього склалось враження про те, що ОСОБА_29 намагається безпідставно отримати у нього гроші, крім того він жодних грошей ОСОБА_35 не передавав.

Отримання саме підсудним ОСОБА_34 грошових коштів від ОСОБА_12 підтверджено:

- протокол огляду та вручення грошових коштів від 14.12.2011 р. з додатками до нього (том 1, а.с. 11-17), відповідно до якого ОСОБА_12 вручено грошові кошти в сумі 1000 доларів США;

· протокол огляду та вручення грошових коштів від 27.12.2011 р. з додатками до нього (том 1. а.с. 45-54). відповідно до якого ОСОБА_12 вручено грошові кошти в сумі 2250 доларів США в кількості 22 купюри по 100 доларів США, 1 купюра номіналом 50 доларів США;

· протокол огляду від 27.12.2011 р. з додатком у вигляді відеозапису (том 1, а.с. 58-59). відповідно до якого оглянуто місцевість біля входу на подвір`я приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 , на якій знаходиться ОСОБА_7 . Вбачається, що останній добровільно дістав з правої лівої зовнішньої кишені своєї сорочки грошові кошти, які поклав на землю перед собою. Грошові кошти і кількості 20 штук купюрами по 100 доларів США, які перед тим були вручені ОСОБА_12 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції,всупереч посиланням в апеляції прокурора, обґрунтовано визнав недопустимими досліджені в судовому засіданні аудіо та відео записи (на підставі ст. 82 КПК України 1960 р.), а також протоколи про результати проведення оперативно-технічних заходів (т.1 а.с. 30-36, 37-39) та належним чином обґрунтував висновок про недопустимість вказаних доказів.

Суд встановив законність проведення оперативно-розшукових заходів, де згідно довідки апеляційного суду м. Києва від 03.06.2013 р. №01-1/81н/т (том 5. а.с. 3) відповідно до вимог ст. ст. 8, 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» надавався дозвіл на проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів, які тимчасово обмежують права фізичних осіб, а саме: відносно ОСОБА_8 (постанова №01-10617т від 08.12.2011 p.), ОСОБА_18 (постанова №01-10618т від 08.12.2011 p.).

Але відповідно до показання свідка ОСОБА_37 та висновку №2554/08 криміналістичної експертизи відео-звукозапису по матеріалам кримінальної справи №2120/7180/12 від 24.09.2013 р. (том 5, а.с. 10-20) звукозаписи та відео-звукозаписи, що надані для досліджень на оптичних носіях:

- «LS Media» формату «CD-R» з фабричним маркуванням «CDR UG 80 Е (030150104)»,

· «TDK» формату «CD-R» з фабричним маркуванням «9136 28Е 236 76» та «CO073S МВІ 80UG»,

· «Verbatim» формату «DVD-R» з фабричним маркуванням «226 545 R Е В 20493» та «ZE3252-DVR-J47C1»,

· «Elitex» формату «CD-R» з фабричним маркуванням «В» та «CDR UG 80 Е (030150133)»,

· «Verbatim» формату «DVD-R» з фабричним маркуванням «227545 - R F 05170» та «ZE3252-DVR-J47C1» - є копіями.

Відео-звукозапис, що надано для досліджень на оптичному носії «Ridata» формату «CD-R» з фабричним маркуванням «flll03182759D07» «RFD80M-8019680CC», імовірно, є копією.

Встановити, чи зазнавали оригінали наданих на дослідження відео та звукозаписів будь-яких змін, в тому числі, чи містяться на них ознаки монтажу, компіляції з різних фонограм, вибіркової фіксації, накладання записів з викривленням змісту висловів, не є можливим.

З дослідженого протоколу від 13.12.2011 р. вбачається, що в останньому відсутній підпис ОСОБА_12 , не зазначеного яким він є цифровим або касетним.

Суд законно не визнав доказом протоколи від 21.12.2011 р. (том 1, а.с. 30-36, 37-39), оскільки в протоколах зазначено про наявність мікро СД із записами подій, що відбувались в день, вказаний в них, проте останні суду надані для дослідження не були.

Судом було встановлено що кримінальна справа відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була порушена 23.12.2011р. (том 1, а.с. 1-2) а протоколи про результати проведення оперативно-розшукового заходу складені 28.01.2012 p., 30.01.2012 p., 02.04.2012 p. оперуповноваженою особою без доручення слідчого (ст. 114 КПК України 1960 p.), отже, отримані таким чином докази суд не може розцінювати як отримані в порядку та умовах, визначених вимогами КПК України 1960 p., що виключає можливість покладення їх в основу пред`явленого підсудним обвинувачення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа, в той же час кримінальна справа не містить жодних відомостей про заведення такої справи.

Матеріали кримінальної справи не містять інших протоколів про вручення технічних засобів ОСОБА_12 (окрім визнаного судом недопустимим), та він давав непослідовні та суперечливі показання щодо обставин отримання технічних засобів.

Досліджені в судовому засіданні протоколи за результатами здійснення оперативно-технічних заходів та додатки до них у вигляді аудіо- та відеозаписів, містять розбіжності в часі початку та закінчення фіксації, що робить неможливим належне співставлення встановлених органом досудового розслідування обставин щодо вчинення підсудними тієї чи іншої дії.

Суд обґрунтовано звернув увагу на те що згідно протоколу огляду від 27.12.2011 р. (том 1. а.с. 58-59), , лише 17 штук вилучених купюр співпадають з купюрами врученими ОСОБА_12 -КК 32883252 А, НВ 90352689 З, НС 35305483 А, НЕ 42000789 В, НК 92278016 В, РВ 3492984 С, КК 32883231 А, НК 12709674 В, НС 94121876 А, НА 71363346 А, НЕ 05697757 С, РН 25474223 А, НВ 79877129 Е, НВ 79877134 Е, КК 32883230 А, КВ 91725537 А, К1_ 33405785 А.

5 купюр з номерами КВ 91725504 А, НА 67399218 А, КВ 04070206 В, РР 90719726 В, НА 71363347 А, які також були вручені ОСОБА_12 , у ОСОБА_28 вилучені не були.

Згідно висновок експерта №3хс від 03.02.2012 р. (том 2, а.с. 102-117), на марлевих тампонах, якими було зроблено змиви з лівої та правої руки ОСОБА_8 , спеціальної хімічної речовини не виявлено. За протоколом особистого обшуку від 27.12.2011 р. (том 1, а.с. 63-64), згідно якого проведено обшук ОСОБА_8 свічення рук і нічого не виявлено. По протоколу обшуку від 27.12.2011 р. (том 1. а.с. 93-95), відповідно до якого проведено обшук квартири АДРЕСА_4 (місце проживання ОСОБА_8 ) грошових коштів ОСОБА_38 не виявлено.Вказане підтверджує що отримані від ОСОБА_12 грошові кошти ОСОБА_29 ОСОБА_35 не передавав.

Посилання досудового розслідування про попередню домовленість ОСОБА_29 та ОСОБА_36 про отримання грошових коштів від ОСОБА_12 ні якими доказами не підтверджено.

Вчинення злочину, передбаченого ст. 368 КК України передбачає наявність спеціального суб`єкта - службової особи, то дії ОСОБА_18 , який, одержуючи гроші начебто для передачі службовій особі як хабар, мав намір не передавати їх, а привласнити, належить кваліфікувати за ст. 190 КК України.

Суд дав правову оцінку доказам та мотивував своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 та про виправдання ОСОБА_8 за ст. 368 ч. 3 КК України.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 , являючись суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області 05.12.2011 року склав та видав ОСОБА_12 запит до КП «ММБТІ», відповідно до якого просив видати на адресу суду витяг з реєстру прав власності на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_14 на праві власності. В складеному запиті було зазначено завідомо неправдиву інформацію про те, що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №2-1065/2011 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_14 про стягнення боргу за договором позики, хоча станом на 05.12.2011 р. ОСОБА_12 такого позову до суду подано не було. 12.12.2011 р. ОСОБА_12 подано позов до ОСОБА_14 про стягнення боргу за договором позики. 13.12.2011 року ОСОБА_12 отримав довідку КП «ММБТІ» на запит від 05.12.2011 р (т. 1 а.с. 68,78,198 т. 3 а.с 11-15т.4 а.с.60)

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння ( дія або бездіяльність ), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно вироку суду першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

Згідно «Примітки» до ст 358 Кримінального кодексу України, під офіційним документом у цій статі та статтях 357 і 366 цього кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Відповідно до диспозиції ст. 366 КК України обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет офіційні документи.

При цьому суд першої інстанції не врахував те що вказаний запит від 05.12.2011 року № 26202 у справі № 2-1065/11, не підтверджує, не посвідчує певні події, явища або факти, що не спричинило та не здатне було спричинити наслідки правового характеру, а також не міг бути використаний як документи - докази у правозастосовній діяльності, хоча і був виданий та підписаний службовою особою та має всі обов`язкові реквізити.

Відповідно до копії обліково-статистичної картки на цивільну справу позовна заява ОСОБА_12 , надійшла до Миколаївського районного суду Миколаївської області (том 1,а.с. 167-168) 14,12.2011 р., їй присвоєно номер 2-1089/2011, а передана судді ОСОБА_8 15.12.2011 р., про що свідчить копія контрольного журналу судових справ та матеріалів, переданих для розгляду судді (том 1, а.с. 187) але точно визначити дату отримання з канцелярії суду матеріалів позовної заяви ОСОБА_12 та дату передачі її ОСОБА_8 не можливо, що підтвердила свідок

ОСОБА_39 діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки відсутній обов`язковий для даного складу злочину предмет - офіційний документ.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України, порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діяннях особи складу злочину.

Через вказане необхідно вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині визнання винним та засудження його, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - скасувати, за відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та провадження по справі в цій частині закрити.

ОСОБА_8 не ставиться в провину інший більш тяжкий склад злочину, та згідно ст. 275 КПК України(ред.1961р.) розгляд справи проводиться тільки в межах предявленного їм обвинувачення

Призначене засудженому ОСОБА_7 покарання, яке передбачене за ст. 190 ч. 1 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 65, 69-1 КК України та вимогам п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання » та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. При призначені покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, вчинив злочин невеликої тяжкості, особу підсудного, те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику, визнання ним вини, тому обґрунтовано застосував до нього покарання у виді обмеження волі волі, з застосуванням вимог ст. 49,74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 6,365, 366 КПК (1960) України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області, -
у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а апеляцію захисника ОСОБА_9 який дії в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок місцевого Суворовського районного суду м. Херсона від 19 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині визнання винним та засудження ОСОБА_8 , за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - скасувати, за відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, провадження по справі в цій частині закрити.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді «підписки про невиїзд» - скасувати.

Судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 708 грн. відшкодувати за рахунок держави.

В іншій частині вирок, щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Судді: (три підписи)