Справа № 1-кп/489/135/15 р.
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого по справі судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за № 1-кп/489/135/2015 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

1. 23 червня 2004 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст. ст. 307 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 6 років позбавлення волі;

2. 13 лютого 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ст.. 309 ч.2 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

3. 13 січня 2012 року Миколаївським районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

4. 10 грудня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки, в кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 187 ч.1 КК України;

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2014 року, близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля залізничного переїзду по вул. Казарського в м. Миколаєві, неподалік від території Миколаївського міського цвинтаря, здійснив напад на потерпілого ОСОБА_6 , а саме притиснувшись до потерпілого впритул та утримуючи тим самим його, приклав до правого боку блискучий металевий предмет, схожий на заточку, після чого погрожуючи застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволодів у останнього майном його матері ОСОБА_7 , а саме планшетом «АсусНексус 7» чорного кольору вартістю 3000 грн., що знаходився у користуванні ОСОБА_6 . Своїми діями завдав ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 3000 грн.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково, суду показав, що ОСОБА_6 хотів купити мопед, вони разом прийшли в гараж, де знаходився вказаний мопед. Коли він побачив у хлопця планшет, то попросив у нього вказану річ, щоб подивитись, але потім відмовився повернути його, поки він не дасть йому гроші, які необхідні були йому для лікування / ОСОБА_6 не мав перед ним ніякого боргу/. На таксі вони поїхали до будинку, де жив ОСОБА_6 , коли останній вийшов з машини та пішов за грошима, у нього виник намір на викрадення планшету, тому він поїхав на таксі, не повернувши планшет, в подальшому він продав його своїй знайомій. Ніяку моральну чи фізичну силу до ОСОБА_6 він не застосовував.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч. 1 КК України, незважаючи на часткове визнання вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, в повній мірі підтверджується:

· показами допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який суду показав, що раніше він не був знайомий з ОСОБА_9 , але вказана особа запропонувала йому подивитись мопед. Коли він витягнув планшет, щоб записати номер телефону, ОСОБА_10 стиснув йому одяг біля шиї та приставив до тулуба якийсь металевий предмет, але що саме він не роздивився та, забравши планшет, почав вимагати, щоб він дав йому 100-200 гривень. Так як у нього не було з собою грошей, ОСОБА_10 викликав таксі і вони поїхали до нього додому. Він піднявся в квартиру та розказав батькам про дану подію, коли через кілька хвилин вийшов на вулицю, ОСОБА_11 вже не було. В ході слідства працівники міліції повернули їм планшет;
· показами потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що її син ОСОБА_6 користувався належним їй планшетом. В грудні місяці 2014 року її син прийшов додому схвильований та сказав, що незнайомий йому чоловік відібрав у нього планшет, при цьому вимагав гроші, стиснув шию та погрожував металевим предметом, який приставляв з боку.
Та письмовими доказами, а саме:

· Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 грудня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_6 звернувся до райвідділу міліції з повідомленням про те, що незнайомий чоловік, з погрозою застосування насилля заволодів планшетом, який був у нього в користуванні;
· Копією чеку від 18 грудня 2012 року про придбання планшета «АсусНексус 7», вартість якого становить 2677 грн.;
· Протоколом огляду місця події від 10 грудня 2014 року, відповідно до якого в присутності понятих оглянуто робочий кабінет в райвідділі міліції, в якому знаходиться планшет «АсусНексус 7», вказаний планшет добровільно видала ОСОБА_12 , яка придбала його за 650 грн.;
· Розпискою потерпілої ОСОБА_7 від 15 грудня 2014 року, відповідно до якої вона отримала від працівників міліції належний їй планшет;
· Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09 грудня 2014 року, відповідно до якого в присутності понятих, ОСОБА_6 вказав на ОСОБА_11 , який знаходився серед статистів, як особу, яка відібрала у нього планшет.
Таким чином, наведені вище покази потерпілих, а також об`єктивні дані, які досліджені при судовому розгляді в письмових доказах, узгоджуються щодо вчинення злочину саме обвинуваченим, який в суді не заперечував заволодіння саме ним планшетом потерпілого.

А тому, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ст. 187 ч. 1 КК України, так як він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування такого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого /розбій/, тому по даній статті він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Твердження ОСОБА_5 з приводу того, що він не вчиняв напад та не погрожував металевим предметом, коли відбирав планшет у ОСОБА_6 не можуть бути судом взяті до уваги при винесенні рішення та розцінені судом критично, як спосіб самозахисту особи з метою уникнення відповідальності, так як вони повністю спростовані при розгляді справи в суді.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що ним скоєно злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, він характеризуються посередньо, раніше судимий, на шлях виправлення не став.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлені.

А тому, суд вважає, що за вищевикладених обставин перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 9 грудня 2014 року.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий по справі суддя: ОСОБА_13