Справа
№ 11 - 104/07 Головуючий
ст.286 ч.2 КК України Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого -
судді Хомицького A.M.

суддів Бешти Г.Б., Оксентюка В.Н.

з участю прокурора Єндрущака В.В.

засудженого ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями потерпілої
ОСОБА_2, представника потерпілого ОСОБА_4, помічника прокурора Любешівського
району на вирок Любешівського районного суду від 9 листопада 2006
року, яким ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця с.Цир Любешівського району Волинської області,
українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, на утриманні
одна неповнолітня дитина, не працюючого, потерпілого внаслідок аварії на
Чорнобильській АБС, жителя АДРЕСА_1,
раніше не судимого, -

засудженого за ст.286 ч.2 КК України на 5 (п'ять) років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два
роки.

На підставі ст.75, 76
КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком на три роки.

Зобов'язано ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без згоди органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу
залишено попередню - підписку
про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_2 498 (чотириста
дев'яносто вісім) гривень 53
копійки в рахунок покриття моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 847 гривень 53 копійки судових
витрат.

Вироком вирішена доля речових доказів.

2

Розглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів
судової палати,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те,
що 5 квітня 2006 року приблизно
біля 21 години,
керуючи автомобілем «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись
дорогою сполученням «Ковель-Любешів» в напрямку смт.Любешів на 2 км + 350 м за с.В'язівно
Любешівського району Волинської області, у темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості порушив п.п. 12.2
і 12.3 Правил
дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував
дорожньої обстановки, при керуванні автомобілем проявив безпечність та
неуважність внаслідок чого скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_5, який рухався у
попутному напрямку біля проїжджої частини дороги.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди
потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть
потерпілого.

Потерпіла ОСОБА_2 в поданій на вирок апеляції, не
оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_1 за ст.286
ч.2 КК України вказала, що засуджений вину визнав частково, не розкаявся у
вчиненому, всіляко намагався уникнути відповідальності і прагнув перекласти
частину вини за дорожньо-транспортну пригоду на потерпілого ОСОБА_5.

Вважає, що суд безпідставно відніс до пом'якшуючих вину
обставин ОСОБА_1 - явку з
повинною, оскільки така явка засудженим була подана після порушення
кримінальної справи і розкриття злочину.

Факт наявності в ОСОБА_1 статусу потерпілого від аварії
на Чорнобильській АБС не є виключною обставиною, яка пом'якшує вину ОСОБА_1,
оскільки практично всі жителі Любешівського району мають такий статус. Суд не
врахував, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин, повністю не відшкодував завдану їй
моральну шкоду. Прохає вирок скасувати та постановити свій вирок, яким
призначити ОСОБА_1 міру покарання без застосування ст.75 КК України, а також
збільшити суму моральної шкоди.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в
поданій апеляції також прохає вирок суду скасувати та постановити свій вирок,
призначивши ОСОБА_1 за ст.286 ч.2 КК України покарання в межах санкції статті
без застосування ст.75 КК України.

Вважає, що суд безпідставно явку з повинною визнав пом'якшуючою
обставиною. Крім цього, ОСОБА_1 в ході досудового слідства та в судовому
засіданні давав суперечливі покази, що ставить під сумнів його щире каяття.

Помічник прокурора Любешівського району, який приймав
участь у розгляді справи в суді першої інстанції в поданій апеляції, не
заперечуючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій ОСОБА_1
за ст.286 ч.2 КК України вважає, що призначене судом покарання не відповідає
ступені тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Прохає вирок скасувати
та постановити свій вирок, обравши покарання без застосування ст.75 КК України.

Засуджений ОСОБА_1 в запереченні на апеляції потерпілих
та прокурора вказав, що вину у ДТП, в якій загинув ОСОБА_5, він визнав
повністю, просив вибачення у батька та дружини загиблого, добровільно
відшкодував завдану шкоду. Пропонував потерпілій ОСОБА_2 в рахунок погашення
збитків житловий будинок, який знаходиться в с.Цир Любешівського району. Вважає
вирок законним і обгрунтованим, прохає його залишити в силі, а апеляції без
задоволення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку, доводи
апеляцій та заперечення на них, міркування прокурора, який апеляцію підтримав,
пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які апеляцію
підтримали, прохали вирок скасувати і постановити свій вирок, в якому обрати
ОСОБА_1 реальну міру покарання та збільшити суму моральної шкоди, пояснення
представника потерпілого ОСОБА_6 -
ОСОБА_4, яка також апеляцію підтримала, вивчивши матеріали кримінальної
справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція потерпілої ОСОБА_2
підлягає до часткового задоволення, апеляції ОСОБА_4 та помічника прокурора
Любешівського району задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 за
ст.286 ч.2 КК України відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються
на доказах, досліджених судом першої інстанції і ці висновки в апеляціях ніким
на оспорюються.

При обранні ОСОБА_1 міри покарання суд врахував суспільну
небезпечність вчиненого злочину та особу винного.

Обтяжуючих вину обставин не знайшов. До пом'якшуючих вину
обставин відніс з'явлення із зізнанням, щире каяття, добровільне відшкодування
завданої шкоди, а також ті обставини, що підсудний є потерпілим від аварії на
Чорнобильській АБС.

Суд також врахував, що ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, на утриманні
має неповнолітню дитину.

Вказані обставини, в сукупності з іншими матеріалами
справи, давали підстави суду першої інстанції при обранні ОСОБА_1 міри
покарання застосувати ст.75 КК України і, на думку колегії суддів, звільнення
засудженого від відбування покарання з випробуванням грунтується на законі і є
правомірним.

Доводи апелянтів в тій частині, що суд першої інстанції
безпідставно визнав з'явлення із зізнанням пом'якшуючою вину обставиною не
знайшли свого підтвердження. Як вбачається із матеріалів справи, дана
кримінальна справа порушена по факту ДТП 6
квітня 2006 року
(а.с.1). 7 квітня 2006 року ОСОБА_1 з'явився з явкою з повинною (а.с. 12), яка оформлена
у виді письмового протоколу і зареєстрована в журналі реєстрації заяв і
повідомлень про злочини Любешівського райвідділу міліції.

Повідомлення про злочин ОСОБА_1 зроблено на початку
порушення кримінальної справи і до винесення постанови про притягнення його як
обвинуваченого, таке зізнання відповідає вимогам ст.96 КПК України і відповідно
до ст.66 КК України суд правомірно визнав таке зізнання пом'якшуючою вину
обставиною.

4

Посилання потерпілої ОСОБА_2 на те, що відповідно до п.5
ч.І ст.67 КК України до обставин, які обтяжують покарання слід було віднести
тяжкі наслідки, якими є смерть потерпілого ОСОБА_5. є безпідставними, оскільки
заподіяння таких наслідків охоплюється диспозицією ч.2 ст.286 КК України.

Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_1
добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_2 17645 грн. шкоди та в рахунок відшкодування шкоди передав у
власність потерпілій автомобіль ВАЗ-2105 вартістю 9500 гривень.

Тому, на думку колегії суддів судової палати, обране
ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є необхідне і
достатнє для його виправлення та перевиховання і попередження нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір моральної
шкоди, суд першої інстанції не врахував, що на утриманні потерпілої ОСОБА_2 залишилось
двоє малолітніх дітей 2003, 2004 років народження, які втратили батька, а
потерпіла чоловіка. ОСОБА_2 є також потерпілою від аварії на ЧАЕС, не має
власного житла (а.с.52-55). Тому при визначенні розміру моральної шкоди суд
першої інстанції невиправдано знизив її розмір, стягнувши її в розмірі лише
18000 (вісімнадцять) тисяч гривень.

Оскільки збільшення розміру моральної шкоди не впливає на
обсяг обвинувачення і кваліфікацію злочину, колегія суддів вирок в частині
стягнення з відповідача моральної шкоди змінює і збільшує її стягнення на 10000
(десять тисяч) гривень.

Згідно вироку невідшкодована частина моральної шкоди
становить 498 грн., а
тому розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню становить 10498 грн.

В іншій частині вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.365, 366
КПК України, колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ОСОБА_2 задовільнити частково.

Апеляції представника потерпілого ОСОБА_7 та помічника
прокурора Любешівського району залишити без задоволення.

Вирок Любешівського районного суду від 9 листопада 2006 року щодо
ОСОБА_1 в частині кваліфікації дій та міри покарання залишити без змін.

Вирок в частині відшкодування моральної шкоди змінити,
збільшивши відшкодування моральної шкоди із засудженого ОСОБА_1 на користь
потерпілої ОСОБА_2 на 10000
(десять) тисяч гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий