Справа № 646/7255/15-к
№ провадження 1-кс/646/2903/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2015 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, яка подала скаргу, розглянувши провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню №0000324 від 05.05.2015,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області ОСОБА_5 від 04.06.2015 про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню №0000324.

В обґрунтування доводів та вимог скарги заявник посилається на те, що в провадженні прокуратури Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000324, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 05.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст.383 КК України.

03.06.2015 ОСОБА_4 подано клопотання про визнання його потерпілим в даному кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого 04.06.2015 слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Заявник не погоджується із даною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Так, з урахуванням пояснень заявника в судовому засіданні, скарга мотивована тим, що згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним провадженням завдано шкоди, зазначає про існування такої шкоди, більше того, акцентує увагу суду на тому, що цей факт не заперечується і самим органом досудового розслідування, оскільки відповідні відомості, внесені до ЄРДР за даним кримінальним правопорушенням, вже містять посилання на ймовірне спричинення ОСОБА_4 шкоди і в матеріалах зазначеного провадження достатньо доказів на підтвердження цього. Щодо необґрунтованості постанови, то він звертає увагу на те, що рішення слідчого є немотивованим, оскільки самого заявника не було допитано, навіть орган досудового розслідування ( з початку досудового розслідування) не здійснив жодних спроб опитати його як потерпілого з приводу поданої заяви про кримінальне правопорушення. Посилання в постанові лише на відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, та об`єктивних даних, які б вказували на заподіяння йому моральної, фізичної та майнової шкоди вважає неспроможним, відтак просить постанову скасувати та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим по справі.

Вислухавши доводи заявника, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши скаргу та надані матеріали кримінального провадження №0000324, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Судовим розглядом встановлено, що кримінальне провадження №0000324, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 05.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст.383 КК України.

03.06.2015 ОСОБА_4 до прокуратури Харківської області подавалася заява про визнання його потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні.

В свою чергу, 04.06.2015 слідчим ОСОБА_5 була винесена постанова про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим. Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови і не заперечувалося прокурором в судовому засіданні, вона мотивована виключно фактичними даними, отриманими на даній стадії досудового розслідування.

Більш того, твердження ОСОБА_4 про те, що його не допитано слідчим в рамках кримінального провадження, спростовується матеріалами даного провадження, в яких на ар. 51-52 міститься протокол допиту ОСОБА_4 в якості свідка від 20 травня 2015 року.

Правопорушення ж передбачене в ч. 1 ст. 383 КК України полягає у завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину. А перевищення влади за ч.1 ст.365 КК України належить до злочинів з матеріальним складом і визначається закінченим при заподіянні наслідків у вигляді істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам.

Таким чином, не можна не погодитись із правомірністю винесення старшим слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_5 постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000324 від 05.05.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч.1 ст.383 КК України. У зв`язку з чим, скарга Ізмайлова задоволенню не підлягає.

Натомість, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на вимоги ч. 5 ст. 40 КПК України, згідно якої слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. В рамках одного кримінального провадження слідчий зобов`язаний виконувати тільки доручення та вказівки прокурора, які, в свою чергу, надаються у письмовій формі (ч. 4 ст. 40 КПК України).

Відтак, вимога заявника щодо зобов`язання слідчого визнати його потерпілим задоволенню не підлягає, оскільки ч. 7 ст. 55 КПК України передбачено винесення такої постанови виключно в тому разі, якщо особа не подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя виносить ухвалу про скасування рішення слідчого або прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію або відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судя - ОСОБА_1 .