Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/6932/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 24.06.2015 року про застосування запобіжного заходу щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Житомира, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, кримінальне провадження № 0000028,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24.06.2015 року та ухвалити нове рішення, яким застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано те, що ОСОБА_7 16.04.2015 року було притягнуто до адміністративної відповідальності у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, за вчинення насильства в сім`ї та те, що дружина останнього разом з малолітньою донькою проживають окремо. Після звільнення з лав органів внутрішніх справ ОСОБА_7 офіційно на роботу не працевлаштувався та почав зловживати спиртними напоями.
Також, апелянт посилається на те, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд не врахував можливість здійснення підозрюваним впливу на потерпілого та свідків, надавши можливість безперешкодно спілкуватись із свідками, що проживають в м. Житомирі, мати доступ до матеріал кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснюється його колегами по Житомирському РВ УМВС України в області.
Згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 24.06.2015 року слідчий суддя постановив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та прийняв рішення про застосування щодо останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного ряду обов`язків.
За змістом ухвали слідчий суддя, мотивуючи своє рішення, зазначив, що на утриманні підозрюваного ОСОБА_7 перебуває неповнолітня дитина та непрацездатна дружина, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання цілком забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та його утримання від вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ прокуратури Житомирської області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 19 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. За результатами досудового розслідування 18.06.2015 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
З журналу судового засідання та ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні старшого слідчого відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а також встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , надані сторонами докази не підтвердили наявність обставини, які б свідчили про недостатність застосування до нього такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання з покладенням на підозрюваного ряду обов`язків.
Таким чином, доводи апелянта про те, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання суд не зміг унеможливити вплив підозрюваного на потерпілого та свідків, є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не кореспондуються з матеріалами судового провадження. Крім того в клопотанні слідчого відсутні вимоги щодо покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами, про ризики впливу на яких вказує апелянт.
Викладені в апеляційній скарзі твердження прокурора про те, що оскаржуваним рішенням фактично надано можливість ОСОБА_7 безперешкодно спілкуватись зі свідками, мати доступ до матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування якого здійснюють колеги підозрюваного, є необґрунтованими, упередженими і фактично являються суб`єктивною думкою апелянта, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваний звільнений з лав органів внутрішніх справ.
Разом з тим, ухвалою слідчого судді на підозрюваного ОСОБА_7 покладено ряд обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, про які зокрема клопотав прокурор. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.
Зазначена апелянтом як мета застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, не є виключною підставою застосування саме такого запобіжного заходу, про який клопоче слідчий.
Крім того, доводи апелянта про те, що дружина підозрюваного разом з малолітньою донькою проживають окремо, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки з наданої підозрюваним довідки № 1225 від 26.06.2015 року, виданої КП «ВЖРЕП № 15», вбачається, що дочка та дружина ОСОБА_7 згідно заяв сусідів проживають за місцем його реєстрації та проживання.
Таким чином, прокурором не доведено наявність обставини, які б відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 194 КПК України свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя правомірно у відповідності до вимог закону застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування та зміни щодо підозрюваного запобіжного заходу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав для скасування ухвали слідчого судді не має, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.194,404,422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 24 червня 2015 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: