Справа № 444/722/14 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/159/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000048 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Жовква Львівської області, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

за ч.3 ст.187 КК України та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч.3 ст.187 КК України

з участю прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді 9-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим до вступу вироку в законну силу залишено попередню - тримання під вартою.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

На вирок суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій покликається, на те, що такий винесено без врахування дійсних обставин справи та помилково. Суд поверхнево розглянув справу та дав неправильну оцінку здобутим у справі доказам, в основу вироку поклав припущення. Кваліфікуючи дії обвинувачених як проникнення в гараж, відтворення обстановки та обставин події стороною обвинувачення проведено не було, крім того, відсутні правовстановлюючі документи на гараж, які би підтверджували володіння даним об`єктом потерпілою. В матеріалах справи відсутня виписка з лікувального закладу, яка б підтверджувала тривалість лікування ОСОБА_11 , оскільки тілесні ушкодження, які були їй нібито нанесені спричинили короткочасний розлад здоров`я. Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт не підтвердив того, що ніс в потерпілої був зламаний та пояснив, що свій висновок він будував на даних з медичної картки хворої, крім того, у висновку експерта згадано, що видимі слизові в ОСОБА_11 чисті, дихання через ніс вільне, що не можливо при переломі носа.

Захисник вважає, що ознаки діянь обвинувачених характерні для відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи. Судом не враховано і пом`якшуючі обставини вчинення злочину ОСОБА_7 , які відповідно до ст.69 КК України, дають можливість застосувати до нього покарання більш м`яке ніж передбачено законом. Просить вирок місцевого суду скасувати і ухвалити новий вирок, засудивши ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, та застосувати до ОСОБА_7 ст.69 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій покликається на те, що не згідний з вироком суду, оскільки кваліфікація його дій за ч.3 ст.187 КК України є невірною.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій покликається на те, що не згідний з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.187 КК України, оскільки під час судового розгляду не було доведено нанесення потерпілій тілесних ушкоджень та проникнення в приміщення, багато доказів не було взято судом до уваги та не застосовано щодо нього пом`якшуючих обставин, оскільки в нього на утриманні є малолітня дитина та батько інвалід.

Згідно із вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15 січня 2014 року приблизно біля 17.00 год. за попереднім зговором в групі осіб, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, стежачи коли потерпіла заїде автомобілем в свій гараж, проникли через вхідні ворота в приміщення належного потерпілій ОСОБА_11 гаражу, який знаходиться в АДРЕСА_3 , де застосовуючи фізичне насильство щодо потерпілої ОСОБА_11 , яке було небезпечним для здоров`я в момент спричинення, напали на неї, а саме: наносили удари руками в ділянку голови, зв`язали потерпілій клейкою стрічкою руки, ноги та обличчя в ділянці рота, внаслідок чого заподіяли потерпілій легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для здоров`я, відкрито заволоділи належним їй майном, а саме: грошовим коштами в сумі 2000 грн, золотим ланцюжком сплетіння «Снейк», 585 проби, вартістю 1500 грн, золотим набором, який складається з пари кульчиків та золотого перстеня, загальною вартістю 1800 грн, шкіряним гаманцем вартістю 800 грн, «GPS» навігатором вартістю 600 грн, наручним годинником марки «Орієнт» № 880258 вартістю 800 грн, а всього заволоділи майном потерпілої на загальну суму 7500 грн, після чого з місця події скрилися.

Під час апеляційного розгляду 10.03.2015 року захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких покликається на те, що судово-медичний експерт вийшов за межі сформульованого ним висновку, оскільки не мав у розпорядженні будь-яких медичних документів чи інших даних про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_11 , так як такі відсутні. Такий висновок помилково взятий до уваги судом першої інстанції. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані щодо наявності у винних осіб зброї, спец заходів, та їхнім умислом не охоплювалося погрожувати застосуванням зброї, заподіювати шкоду життю чи здоров`ю потерпілої, оскільки остання опору не чинила. Просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, засудивши ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, перекваліфікувавши їх дії та застосувати до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію», звільнивши його від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора у справі ОСОБА_8 , який заперечив апеляційні скарги та вважає, що вирок суду слід залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

В апеляційних скаргах обвинувачені та адвокат ОСОБА_9 покликаються на те, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України та підлягають перекваліфікації за ч.2 ст.186 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачені вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, визнали лише частково, однак висновки суду про доведеність їх вини у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, ґрунтуються на ретельно досліджених в судовому засіданні та перевірених в сукупності доказах.

Так, вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , які вона давала під час досудового розслідування, які всебічно перевірялися під час судового слідства в суді першої інстанції, яка пояснила, що під час нападу на неї, вона сильно злякалася та стала чинити опір, нападник при цьому наніс їй три удари в обличчя та поставив на коліна. Одного з нападників вона впізнала, це був житель м.Жовкви ОСОБА_6 , який їй сказав: «Будеш кричати, переріжемо горло», інший нападник головою притис її до коліс, які зберігалися в гаражі, нападники зв`язали разом руки та ноги, закрили скотчем рот. ОСОБА_6 перевірив її сумочку та став шукав по полках, при цьому присвічував собі її мобільним телефоном.

Показання потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 , який є її чоловіком, протоколом огляду місця події від 15.01.2014 року та планом-схемою до нього, протоколами пред`явлення речей для впізнання, протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколами слідчого експерименту, відповідно до яких обвинувачені добровільно розказали та показали про обставини розбійного нападу на потерпілу, заявою ОСОБА_6 , який добровільно видав працівникам міліції годинник та ланцюжок, які були пограбовані в невідомої йому жінки, заявою ОСОБА_7 , про те, що вилучені в нього гроші це гроші які віддав йому ОСОБА_6 після вчинення напад на потерпілу.

Вищенаведені докази вини обвинувачених не суперечать іншим доказам кримінального провадження та взаємоузгоджуються, а тому суд першої інстанції правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку.

Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, стверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно якого у потерпілої ОСОБА_11 при поступленні в лікарню та огляді виявлено: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, перелом кісток носа, множинні крововиливи на обличчі, тулубі, кінцівках, забійні садна на носі, лівій кисті. Вказані ушкодження могли утворитися 15.01.2014 року від дії тупих предметів і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Висновок наведеної експертизи належно аргументований з наукової точки зору та не суперечить іншим доказам кримінального провадження.

Крім того, під час судового слідства в суді першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_13 , який повністю підтримав вищенаведений висновок експертизи та пояснив, що тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку та перелом кісток носа кожне самостійно відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і вірно кваліфікував їх дії за ч.3 ст.187 КК України.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що на прохання знайомого він погодився заволодіти сумкою з документами в нотаріуса чи адвоката та запропонував прийняти участь в цьому ОСОБА_7 , пояснивши, що вони фактично імітують це як пограбування. Обвинувачений пояснив, що шукав папку з документами на прохання замовника, однак такої не знайшов та пішов на зустріч до замовника повідомити про це, однак його не виявилося, а тому з місця події вони з ОСОБА_7 втекли. В потерпілої він викрав лише годинник, ланцюжок та гаманець червоного кольору, інших речей не брав. Викрадені речі вони. викинули 20 метрів за гаражем, оскільки лише імітували пограбування, а під час їх затримання працівники міліції поклали йому в кишеню годинник та ланцюжок.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що перебуваючи в м.Жовква, ОСОБА_6 запропонував взяти участь в злочині притримати жінку, на що він погодився. ОСОБА_6 вказав йому на автомобіль, який під`їхав до гаражів, зайшовши в гараж він напав на жінку та став її притримувати, потерпіла стала вириватися і він наніс їй удари лодонею. ОСОБА_6 оглядав гараж та автомобіль потерпілої, потім вийшов і сказав, що треба втікати, заплативши згодом йому за це 500 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно критично оцінив показання обвинувачених, а саме з приводу того, що вони не мали наміру заволодіти приватним майном потерпілої, оскільки зробили це для того, щоб провести імітацію пограбування, а викрадені речі викинули 20 м від гаражу. Дані показання обвинувачених спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Покликання в апеляційних скаргах засуджених та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на те, що оскільки судово-медичний експерт не мав у розпорядженні будь-яких медичних документів чи інших даних про тимчасову втрату працездатності потерпілою ОСОБА_11 , так як такі відсутні, а висновок судово-медичної експертизи помилково взятий до уваги судом першої інстанції, визнаються колегією суддів безпідставними та не приймаються до уваги.

Крім того, покликання в апеляційних скаргах на те, що умислом обвинувачених не охоплювалося погрожувати застосуванням зброї, заподіювати шкоду життю чи здоров`ю потерпілої, оскільки остання опору не чинила, не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження, оскільки потерпіла пояснювала, що під час нападу на неї, вона сильно злякалася та стала чинити опір, а нападник при цьому наніс їй три удари в обличчя, що підтвердив в своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_7 . Одного з нападників, якого потерпіла впізнала, сказав їй: «Будеш кричати, переріжемо горло».

Призначаючи покарання обвинуваченим, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину те, що злочин, скоєний засудженими є особливо тяжким, дані про їх особи, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

Колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, а покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 про можливість застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченим, колегією суддів до уваги не беруться у зв`язку з безпідставністю.
Виходячи з наведеного, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та доповнена апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розслідуванні та розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.187 КК України та обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим з часу отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя :

Судді: