У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Пивовара В.Ф.,

розглянувши в
судовому засіданні у м. Києві 21 лютого 2008 року справу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області від 15 серпня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 30 жовтня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

постановою
помічника прокурора м. Бердянська Запорізької області від 19 червня 2006 року
відмовлено в порушенні кримінальної справи за статтями 162, 171 КК України за
фактами незаконного проникнення до житла
ОСОБА_1 та перешкоджання його професійній діяльності журналіста.

Постановою
судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2006
року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову помічника прокурора
м. Бердянська Запорізької області від 19 червня 2006 року на підставі статей 99-1, 236-1, 236-2 КПК
України.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2006 року апеляція ОСОБА_1
залишена без задоволення, а постанова Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області - без зміни.

Як убачається
з матеріалів справи, ОСОБА_1 18 лютого 2003 року звернувся до органів міліції
із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб,
які 31 грудня 2002 року та 13 лютого 2003 року незаконно проникли до його
житла, висловлювали погрози з приводу його професійної діяльності журналіста та
умисно завдали йому легкі тілесні ушкодження у виді порізу другого пальця
правої руки в перший раз та порізу великого пальця правої руки в другий раз.

На підставі
проведених перевірок, помічник прокурора м. Бердянська 19 червня 2006 року відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні його заяви про порушення кримінальної справи.

ОСОБА_1
оскаржив зазначену постанову до районного та апеляційного судів і йому було
відмовлено у задоволенні його вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що зазначені судові
рішення постановлені з істотним порушенням кримінально-процесуального закону України.
Зазначає про те, що висновки суду першої та апеляційної інстанції не відповідають
матеріалам справи, а справа розглянута неповно та упереджено. Просить ухвалу
апеляційного суду скасувати,
а матеріали по скарзі направити прокурору м. Бердянська для проведення додаткової перевірки.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи
(у тому числі й відмовний матеріал), обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.
236-2 КПК України, розглянувши скаргу, суддя залежно від того, чи були при відмові
у порушенні справи виконані вимоги ст. 99 цього Кодексу, приймає одне з таких рішень:
1) скасовує постанову про відмову в порушенні кримінальної справи і повертає матеріали
для проведення додаткової перевірки; 2) залишає скаргу без задоволення.

З матеріалів справи вбачається,
що при розгляді скарги ОСОБА_1 суд дотримав зазначені вимоги закону, належним чином перевірив законність винесеної
прокурором постанови і дійшов обґрунтованого висновку про те, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, належним
чином умотивувавши своє рішення.

Як убачається
з матеріалів, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, під час
проведення протягом 2003-2006 років неодноразових дослідчих перевірок заяви
ОСОБА_1 даних, які б підтверджували факти, викладені в заяві ОСОБА_1,
встановлено не було.

Зафіксовані у
відповідних документах факти звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою 31 грудня
2002 року з приводу порізу другого пальця правої руки та 13 лютого 2003 року з
приводу порізу великого пальця правої руки, за відсутністю інших даних, які б
підтверджували факти, викладені в заяві ОСОБА_1, не можуть бути визнані
достатніми підставами для порушення кримінальної справи, оскільки в обох
випадках ОСОБА_1 вказував лікарям на побутовий характер отриманих поранень.

Посилання
ОСОБА_1 на те, що він приховав від лікарів дійсні обставини отриманих тілесних
ушкоджень, оскільки боявся розправи з боку нападників, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки повідомлення лікарям дійсних обставин та механізму утворення
тілесних ушкоджень ніякої загрози для ОСОБА_1 не утворювали.

Крім того, як
убачається з висновку судово-медичної експертизи, не виключається утворення
тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 в результаті самопорізів.

Посилання
ОСОБА_1 на те, що при вирішенні питання про відмову в порушенні кримінальної
справи не були враховані пояснення його
сусідів -ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що вони чули погрози на адресу ОСОБА_1, зафіксовані на
автовідповідачі телефону останнього, і це свідчить про неповноту проведеної
перевірки, є безпідставними, оскільки з пояснень зазначених осіб убачається, що
вказані факти мали місце восени 2002 року, і вони не підтверджують фактів
незаконного проникнення до квартири ОСОБА_1 31 грудня 2002 року та 13 лютого
2003 року.

За таких
обставин висновок суду про те, що при розгляді заяви ОСОБА_1 заступником прокурора м.
Бердянська були дотримані вимоги
ст. 99 КПК України, є правильним.

Такі ж, як і в касаційній скарзі,
твердження ОСОБА_1 висловлював у своїй апеляції. Апеляційний суд визнав їх безпідставними, належним
чином умотивувавши свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.
377 КПК України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що апеляційний
суд, як і суд першої інстанції порушив його права тим, що розглянув скаргу без
його участі, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів
справи, 26 липня 2006 року на адресу
ОСОБА_1 з Бердянського міськрайонного суду було надіслано повідомлення
про те, що розгляд його скарги на постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи відбудеться 15 серпня 2006 року о 14 годині в приміщенні суду (а. с. 18).
ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. З
огляду на те, що при розгляді
скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи явка учасників процесу
на засідання суду першої інстанції не є обов'язковою, місцевий суд на законних підставах
розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1

23 жовтня 2006
року апеляційний суд Запорізької області повідомив ОСОБА_1 про те, що розгляд
його скарги перенесено слуханням на 30 жовтня 2006 року. Після цього ОСОБА_1 до
апеляційного суду було надіслано клопотання, в якому він просив слухати справу
за його відсутності (а. с. 35, 36-37).

За таких
обставин вважати, що під час розгляду скарг ОСОБА_1 були порушені його права,
підстав немає.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2006 року - без зміни.

СУДДІ:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Пивовар В.Ф.