Справа №473/1007/15-к 06.07.2015 06.07.2015 06.07.2015
ВИРОК
06 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
секретаря судового засідання: ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 15.04.1994р. Вознесенським міськрайсудом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140 (1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 виконання вироку відстрочено на 1 рік; 05.12.1994р. Вознесенським міськрайсудом Миколаївської області за ч. 2 ст. 215- 3, ч. 2 ст. 140, ч.1 ст. 145, ст. 208, ст. 42, 43 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнений 05.09.1998р. по відбуттю строку покарання; 01.02.2000р. Вознесенським міськрайсудом Миколаївської області за ст. 140 ч. 2, ст. 141 ч. 2, ст. 142 ч. 1, ст. 142 ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 28.09.2007р. умовно-достроково на 1 рік, 11 місяців, 12 днів; 13.02.2008р. Вознесенським міськрайсудом за ст. 187 ч. 2 КК України, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 10.10.2014р. за ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02.10.2014р. умовно-достроково на 2 роки 17 днів,
Провадження № 11-кп/784/475/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6
Категорія: ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 187 КК України
- за ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 187 КК України,
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_8
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області скасувати, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_5 засудженим: за ч. 2 ст. 152 КК України до 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 152 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 153 КК України до 7 років позбавлення волі. Призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ст. 71 КК України, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайсуду від 13.02.2008р. та остаточно призначити покарання у виді 12 років 17 днів позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Просив виключити з мотивувальної частини вироку за епізодом зґвалтування ОСОБА_9 при визначенні кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 152 КК України посилання на вчинення злочину особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 152 КК України; виключити з мотивувальної частини вироку за епізодами насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 при визначенні кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 153 КК України посилання на вчинення злочину особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 153 КК України
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст.

153, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 152 КК України 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 152 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 153 КК України 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайсуду від 13.02.2008р., та остаточно призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що судом призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказав, що судом під час кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК України, невірно зазначено на кваліфікуючу ознаку вчинення злочинів особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст.ст. 152, 153 КК України відповідно. Стверджує, що судом не враховано, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_5 вчинив із використанням знарядь, спеціально прилаштованих для нанесення тілесних ушкоджень, поєднані з погрозами застосуванням насильства щодо жінок, тобто осіб, які в силу менших фізичний властивостей, не можуть чинити опір, до того ж, обвинувачений не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчиненні аналогічних злочинів проти власності із корисливих мотивів із застосуванням насильства; нові злочини вчинено ним через 2 місяці після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Вважає, що суд невмотивовано застосував за ч. 1 ст. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а за ч. 1 ст. 71 - принцип часткового складання покарань, оскільки, на думку апелянта, це буде створювати у обвинуваченого, та у інших осіб уявлення про безкарність та можливість ухилення від повного відбування покарань.

Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2014р. приблизно о 22 год. в с. Таборівка Вознесенського району, біля річки Мертвовід, ОСОБА_5 , з метою упередження можливого опору, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а саме викруткою, яку він утримував в правій руці біля шиї потерпілої, примусив неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч її волі, вступити з ним в статевий зв`язок неприроднім способом.

Крім того, надалі, у вказаний час, в с. Таборівка, Вознесенського району, біля річки Мертвовід, ОСОБА_5 , після задоволення статевої пристрасті неприродним способом, примусив неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч її волі, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вступити з ним в статевий зв`язок природнім способом.

Крім того, ОСОБА_5 , 15.12.2014р. о 22 год. 50 хв. в м. Вознесенську, неподалік школи № 6, по вулиці Сухомлинського, погрожуючи застосуванням ножа, здійснив напад на ОСОБА_11 , у ході якого, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, подавив волю потерпілої та примусив передати йому її майно, а саме: золоту каблучку зі вбитою смужкою, на якій знаходяться два рядки з камінцями білого кольору, вагою приблизно 3 грами, вартістю 2000 гривень, золоту каблучку з камінцем білого кольору вагою приблизно 1,5 грами, вартістю 1300 гривень, золоту каблучку з невеликими камінцями білого кольору та одним більшим камінцем, на якій відсутні два маленьких камінця, вагою приблизно 2 грами, вартістю 1500 гривень, золоті сережки у формі палиці на кінці якого мається камінець, колір якого перебігає з рожевого в фіолетовий, вагою приблизно 4 грами, вартістю 3000 гривень, золотий ланцюжок, вагою приблизно 1 грам, вартістю 900 гривень, плетіння у вигляді тоненької смужки, з хрестиком, вагою приблизно 0,5 грам, вартістю 600 гривень, на хрестику посередині знаходиться камінець білого кольору, мобільний телефон «ZТЕ V 807», вартістю 2500 гривень разом з сім-картою оператора Лайф, вартістю 10 гривень, та флеш-картою на 14 Гб, вартістю 280 гривень, та зарядним пристроєм для даного телефону, після чого на велосипеді залишив місце події. Таким чином ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 12090 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 , 21.12.2014р. о 21 год. 23 хв., знаходячись на вулиці, біля будинку № 214 по вулиці Жовтневої революції, в м. Вознесенську, погрожуючи застосуванням ножа, здійснив напад на ОСОБА_12 , в ході якого, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, приставив до її шиї ніж, чим подавив волю потерпілої, та примусив передати йому її майно, а саме: гроші в сумі 100 гривень, набір зі срібла в складі каблучки та сережок, з сірими камінцями, вартістю 400 гривень та срібну каблучку з вдавленим хрестиком на ньому, вартістю 200 гривень. Потім ОСОБА_5 наніс два удари ребром долоні в область обличчя останньої та разом з викраденим майном побіг в напрямку вул. Сухомлинського. Таким чином, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 700 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 22.12.2014р. близько 00 год. 10 хв., знаходячись на вулиці, біля будинку № 33 по вулиці Леніна, в м. Вознесенську, з метою вчинення розбійного нападу, підійшов до ОСОБА_9 , та надалі, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, приставив їй до тіла ніж, і змусив потерпілу пройти далі по вулиці Леніна до будинку № 40, де змусив останню віддати йому своє майно, а саме: мобільний телефон «Nоkіа Lumіа 520», вартістю 1400 гривень, з двома сім-картками вартістю по 10 гривень кожна та картою пам`яті на 4 Гб, вартістю 100 гривень, золотий ланцюжок вагою приблизно 5 грам, з плетінням зі вставками у вигляді кульок, вартістю 3000 гривень, з золотим кулоном у вигляді літери «Я» вагою приблизно 2 грами, вартістю 1000 гривень, срібну каблучку у вигляді квітки з прозорим каменем овальної форми посередині, вартістю 200 гривень та гроші у сумі приблизно 20 гривень. Таким чином ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 5740 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 після здійснення розбійного нападу на ОСОБА_9 , знаходячись на ділянці місцевості біля будинку № 40 по вулиці Леніна, в м. Вознесенську з метою запобігання можливого опору, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а саме ножем, який він утримував в правій руці, примусив ОСОБА_9 , всупереч її волі, вступити з ним в статевий зв`язок природнім способом.

Крім того, ОСОБА_5 після здійснення статевого акту природнім шляхом з ОСОБА_9 , у вищевказаний час, знаходячись на ділянці місцевості будинку АДРЕСА_2 , з метою запобігання можливого опору, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а саме ножем, який демонстрував раніше, примусив ОСОБА_9 , всупереч її волі, вступити з ним в статевий зв`язок неприроднім способом.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із погрозою застосування фізичного насильства щодо неповнолітньої, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України за фактом вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_10 ; за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за фактом вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; за ч. 2 ст. 152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із погрозою застосування фізичного насильства, вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.ст. 152, 153 КК України за фактом вчинення злочину відносно ОСОБА_9 ; за ч. 2 ст. 153 КК України, як задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене із погрозою застосування фізичного насильства, а також вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.ст. 152, 153 КК України та щодо неповнолітньої за фактом вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній; думку потерпілих, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку обвинуваченого та його захисника про необхідність залишення вироку суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаних у вироку кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.

Проте, апеляційна скарга прокурора містить обґрунтовані доводи з приводу того, що судом було помилково визначено кваліфікуючі ознаки за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України. Так, суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 152 КК України не вірно послався на кваліфікуючу ознаку - вчинення зазначеного злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 152 КК України сформульована як зґвалтування, вчинене повторно або особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтями 153-155 цього Кодексу». Тому, посилання суду в мотивувальній частині вироку на ст. 152 КК України, як кваліфікуючу ознаку, є помилковим.

Так само, суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 153 КК України, не вірно послався на кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 153 КК України сформульована як насильницьке задоволення статевої пристрасті, вчинене повторно або групою осіб, або особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтями 152 або 154 КК України. Тому, посилання суду в мотивувальній частині вироку на ст. 153 КК України, як кваліфікуючу ознаку, є помилковим.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», призначаючи покарання особам, винним у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суди мають неухильно дотримуватись вимог ст. 65 КК щодо індивідуалізації покарання, а саме: враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні враховувати стадію його вчинення, кількість епізодів, тяжкість наслідків, що настали тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 проживає на території Таборівської сільради разом з матір`ю ОСОБА_14 , 1953 р.н. (а.с. 164-165), за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово судимий, 21.10.2014р. звільнений з місць позбавлення волі, веде аморальний спосіб життя, має неврівноважений характер, участі в громадському житті села не приймає(а.с. 166). На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває(а.с. 167-168). Згідно з вимогою про судимість (а.с. 169-170), копією вироку Вознесенського міськрайсуду від 13.02.2008р.(а.с. 172-173), довідкою про звільнення(а.с. 174), ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, востаннє засуджений 13.02.2008р. за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій. Звільнений 10.10.2014р. з місць позбавлення волі умовно-достроково, з невідбутим строком 2 роки 17 днів.

А обставини справи свідчать про те, що вже через місяць після умовно-дострокового звільнення, 15.11.2014р. ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у відношенні неповнолітньої ОСОБА_10 , що явно свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Жодних даних, які б свідчили про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, утриманців, офіційного місця роботи чи доходів, в матеріалах справи немає.

Тому, як вірно вказав апелянт, призначене ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 покарання у виді 8 років позбавлення волі не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачуваного, та за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, оскільки ці дії вчинені ОСОБА_5 із використанням знарядь, спеціально прилаштованих для нанесення тілесних ушкоджень, поєднані з погрозами застосування насильства щодо жінок, тобто осіб, які в силу менших фізичних властивостей не можуть чинити опір. Аналіз обставин вчинення та даних про особу обвинуваченого, вказують на те, що йому неодноразово призначалося покарання у виді позбавлення волі, яке ОСОБА_5 відбував реально в місцях позбавлення волі, проте, звільнившись, продовжував злочинну діяльність, тобто навіть застосування даного, майже найсуворішого виду покарання, не досягло поставленої мети - виправлення обвинуваченого.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання", при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, судам слід врахувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності тощо.

Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, не в достатній мірі врахувавши, що обвинуваченим вчинено сім окремих умисних злочинів, їх тяжкість, корисливий мотив вчинення одного із вчинених злочинів.

Апелянт обґрунтовано посилається на те, що застосування в даному випадку принципу поглинення більш суворим покаранням менш суворих може породити як у самого обвинуваченого ОСОБА_5 , так і у осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, уявлення про безкарність зазначених злочинних діянь, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у ст. 70 КК України, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України і застосувавши принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що може породжувати у обвинуваченого ОСОБА_5 , та у інших осіб, схильних до злочинної діяльності, уявлення про можливість ухилення від повного відбування покарань за попередніми вироками у разі вчинення нових злочинів в період умовно-дострокового звільнення. Так, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_5 , звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково 10.10.2014р., одразу почав вчиняти умисні злочини, починаючи з 15.11.2014р., а три епізоди розбійних нападів через два місяці після звільнення - 15, 21 та 22 грудня 2014 року.

Тобто, з врахуванням всього вищевикладеного, остаточно призначене ОСОБА_5 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 скасувати.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді 5 позбавлення волі, за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ст. 71 КК України, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду від 13.02.2008р. та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 12 років 17 днів позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Виключити з мотивувальної частини вироку за епізодом зґвалтування ОСОБА_9 при визначенні кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 152 КК України посилання на вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку за епізодами насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при визначенні кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 153 КК України посилання на вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3