Справа № 357/7075/15-к
1-кп/357/538/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.06.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, який надійшов 20.05.2015 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000095 по обвинуваченню за ст.407 ч.3 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської обл., громадянина України, неодруженого, не судимого, із середньою спеціальною освітою, призваний за мобілізацією 21 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді радіотелеграфіста групи бойового управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у період з 21 березня 2014 року по 24 квітня 2015 року, солдат запасу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем та проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у період із 21 березня 2014 року по 24 квітня 2015 року, діючи в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.

11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗС України, 23 жовтня 2014 року самовільно залишив військову частину та по 16 січня 2015 року був відсутній на службі без поважних причин, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової

служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, а також 11 лютого 2015 року ОСОБА_5 , діючи з тих же мотивів, у порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) та був відсутній по 22 квітня 2015 року, проводячи час на власний розсуд, і не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби, чим повторно вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу, участі в АТО не приймав, виїжджали на збори в Херсонську область, з самого початку служби йому був виданий автомат. Під час служби у нього захворів тяжкою хворобою легенів брат, а тому, зважаючи на те, що у нього мати похилого віку, 1960 року народження, він просив командування щоб його звільнили у запас, однак командир відповів відмовою. Вчиняючи злочин він розумів тяжкість та відповідальність за самовільне залишення частини, однак «так склались обставини», він повинен був допомогти брату, а тому вперше залишив місце служби та займався лікуванням брата, якого возив до м.Києва в лікарню, позичив грошові кошти в розмірі близько 15 тис. грн.., які витратив на лікування брата. Під час перебування за межами військової частини він телефонував командиру військової частини, питав, коли можна з`явитись на службу, на що командир відповів, щоб він робив « як хоче».

За весь час , коли він перебував вдома, ніхто йому не повідомлював, що його розшукують, а коли його приїхали та доставили до військової частини, то повідомили, що відкрите кримінальне провадження, однак і в подальшому він продовжував нести службу.

Через декілька місяців він вже повинен був віддавати борги, які виникли в зв`язку з лікуванням брата, а тому він знову самовільно залишив місце служби та працював неофіційно, встановлював металопластикові вікна, заробляв грошові кошти та повертав борги.

У вчиненому щиро розкаюється, просить засудити його до покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, так як повністю усвідомив тяжкість вчиненого.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності

його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисних, з 23 жовтня 2014 року до 16 січня 2015 року, та повторно з 11.02.2015 року по 22 квітня 2015 року не з`явленні на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад один місяць, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_5 раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується негативно за місцем проходження служби, як особа, яка безвідповідально відноситься до виконання службових обов`язків, такий, що не користується авторитетом командування та військовослужбовців частини, особисто не дисциплінований, має агресивний настрій, таким, що до служби зі зброєю не допускався, отримував дисциплінарні стягнення за вживання спиртних напоїв , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Суд вважає що вказана службова характеристика, яка видана командиром військової частини ПП НОМЕР_1 є неналежним доказом у справі, до уваги як характеристику обвинуваченого не приймає, так як характеристика від травня 2015 року не відповідає військовому квитку обвинуваченого, його показанням в частині того, що зброя, автомат АКС йому довірялась з самого початку служби, до дисциплінарної та адміністративної відповідальності він не притягувався, службова характеристика видана командиром військової частини, від якого обвинувачений був залежний по службі, тобто суб`єктивна, видана з врахуванням спрямованості кримінального провадження до суду та метою обтяження покарання обвинуваченого, інших доказів, які характеризують негативно обвинуваченого суду прокурором не надано, а тому суд вважає особу ОСОБА_5 такою, що характеризується посередньо.

У скоєному ОСОБА_5 щиро розкаюється, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, тяжкої хвороби брата, - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність обвинуваченому, так як підстав для сумнівів у показаннях обвинуваченого щодо зазначених обставин не встановлено.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу підсудного такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_5 обраний особисте зобов`язання, слід скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання щодо ОСОБА_5 - скасувати.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції Фастівського МВГУ МВС України в Київській області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6 Закаблук