Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_16,
суддів:ОСОБА_17 і ОСОБА_18,
за участю прокурора ОСОБА_19,
за участю захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на судові рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2013 року засуджено

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не мав,

· за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна та відповідно до ст. 54 КК України з позбавленням спеціального звання «капітан міліції»;

· за ч. 3 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 49 і ст. 74 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання за зазначеним законом звільнено в зв'язку із закінченням строку давності і провадження в цій частині закрито;

· за ч. 2 ст. 358 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст. 49 і ст. 74 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання за зазначеним законом звільнено у зв'язку із закінченням строку давності і провадження в цій частині закрито;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, судимого 30.04.2004 року за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

· за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна;

· за ч. 3 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 49 і ст. 74 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання за зазначеним законом звільнено в зв'язку із закінченням строку давності і провадження в цій частині закрито;

· за ч. 2 ст. 358 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 49 і ст. 74 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання за зазначеним законом звільнено в зв'язку із закінченням строку давності і провадження в цій частині закрито.

За сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Зазначеним вироком засуджено також ОСОБА_9, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 4 березня 2013 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 й ч. 3 ст. 358 КК України у звʼязку із закінченням строків давності.

Згідно з вироком, ОСОБА_8, працюючи старшим дільничним інспектором Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за попередньою змовою з ОСОБА_7, реалізуючи спільний умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 та продаж його однокімнатної квартири АДРЕСА_1, з корисливих мотивів, у вечірній час 3 лютого 2007 року, перебуваючи в м. Біла Церква, шляхом вживання алкогольних напоїв довів ОСОБА_12 до безпорадного стану, використовуючи який, приблизно о 22 годині поблизу будинку 55 по вул. Леваневського, посадив останнього в салон автомобіля ОСОБА_7, в якому знаходились завчасно приготовлені сумка з цегляним блоком і мотузка, та разом відвезли його на міст річки Рось поблизу с. Михайлівка Канівського району Черкаської області.

Перебуваючи на цьому мосту, приблизно о першій годині 4 лютого 2007 року ОСОБА_8 і ОСОБА_7, реалізуючи спільний умисел на позбавлення ОСОБА_12 життя, руками і за допомогою мотузки стиснули йому шию, спричинивши перелом підязикової кістки, внаслідок чого останній помер. Після цього з метою приховання трупа мотузкою прив'язали до ніг сумку з цегляним блоком і через перила мосту скинули труп у річку.

Крім того, вони на початку лютого 2007 року, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, реалізували спільний умисел на продаж однокімнатної вказаної квартири. Зокрема, ОСОБА_7, увійшов у злочинну змову з ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, згідно з якою кожен із них достовірно знаючи, що власник квартири ОСОБА_12 відсутній та будучи необізнаними про участь ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину здійснили відповідні дії по оформленню завідомо неправдивих документів, їх підробленню та наданню до відповідних установ. При цьому ОСОБА_8 в кінці січня, отримавши ключі від зазначеної квартири у ОСОБА_12 та його особистий паспорт, передав їх ОСОБА_7, який повідомив ОСОБА_10, а також ОСОБА_9 - працюючого директором місцевого агентства нерухомості «Моноліт», про можливість продажу вказаної квартири через підставну особу, на що ті дали свою згоду.

Використовуючи НОМЕР_1, виданий Білоцерківським МВ ГУМВС України в Київській області 5 грудня 1997 року на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 5 лютого 2007 року надали до Білоцерківського міжміського БТІ написану ним від імені ОСОБА_12 заяву про надання з реєстру прав власності інформації про нерухоме майно останнього та 6 лютого 2007 року від його імені підписав замовлення на огляд квартири, а 7 лютого 2007 року, отримав Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, на його другому примірнику поставив свій підпис від імені власника квартири ОСОБА_12 та 12 лютого цього ж року в Білоцерківському ЖЕКу № 7 отримав довідку форми №3 про реєстрацію осіб, проживаючих в цій квартирі.

Тоді ж ОСОБА_7 та ОСОБА_10 знайшли проживаючого у Вінницькій області ОСОБА_11, який погодився від імені ОСОБА_12 продати належну тому квартиру.

ОСОБА_8, через свого знайомого працівника відділення паспортної служби Білоцерківського МВ ГУМВС України Київської області, 8 лютого 2007 року вклеїв у паспорт та форму Ф-1 ОСОБА_12, фотокартки останнього, про досягнення особи 25-річного віку, для послідуючої її заміни на фотокартку підставної особи. Отримавши паспорт, ОСОБА_7 із ОСОБА_13 знайшли проживаючого за межами Київської області ОСОБА_11, і після того, як останній сфотографувався і представив фотокартку ОСОБА_7, який 13 лютого 2007 року вклеїв її в паспорт ОСОБА_12, а ОСОБА_11 вчинив в паспорті підпис від імені його власника.

В цей же час ОСОБА_9 через агентство нерухомості знайшов покупців і 13 лютого 2007 року надав зібрані документи до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, де ОСОБА_11 пред'явив підроблений паспорт і в присутності нотаріуса від імені ОСОБА_12 підписав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Наступного дня від продажу квартири ними були отримані та привласнені гроші в сумі 35 000 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2014 року вирок змінено.

Дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 27 і п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та за цим законом йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна та відповідно до ст. 54 КК України з позбавленням спеціального звання «капітан міліції».

Дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та за цим законом ухвалено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна.

За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вказаною ухвалою внесено зміни у вступну та мотивувальну частину вироку, які не стосуються засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Апеляційний суд дійшовши висновку про наявність факту лише підбурювання ОСОБА_8, який умовляв і схилив ОСОБА_7 до умисного вбивства із користі потерпілого ОСОБА_12, змінив вирок у частині кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7, виключивши із кваліфікації дій засуджених кваліфікуючу ознаку умисного вбивства - вчинення такого за попередньою змовою групою осіб.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону судами першої та апеляційної інстанції просить змінити судові рішення. Обґрунтовуючи скаргу захисник не заперечує доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації дій засудженого за ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України й зазначає, що останній хоча і був присутнім при задушенні ОСОБА_12, однак ніякої участі у цьому не приймав, потерпілого не вбивав і не був обізнаний про наміри ОСОБА_8 щодо вбивства. Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст.ст. 198 та 396 КК України як збут майна, одержаного незаконним шляхом, та заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

У касаційній скарзі прокурор посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особам засуджених внаслідок м'якості та істотні порушення кримінально-процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Мотивуючи скаргу прокурор вказує на безпідставність перекваліфікації апеляційним судом дій ОСОБА_8 з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 27 і п. 6 ч. 2 ст. 115 К України та виключення з кваліфікації дій ОСОБА_7 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що потягло призначення засудженим такого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними злочину та їх особам. Вказує прокурор на те, що приймаючи таке рішення, апеляційний суд неналежно мотивував його.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та не підтримав касаційну скаргу захисника, ОСОБА_6, яка просила помʼякшити призначене ОСОБА_7 покарання, захисника ОСОБА_5, який підтримав свою касаційну скаргу, а касаційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновки про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначених в ухвалі злочинів, апеляційний суд зробив на підставі досліджених ним доказів, зокрема: показань ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про їх домовленість щодо способу заробляння коштів та розподілення обовʼязків при реалізації такої домовленості; показань ОСОБА_7 щодо обставин, за яких було заподіяно смерть ОСОБА_12, показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, інших матеріалів справи. Досліджуючи та аналізуючи ці докази апеляційний суд, з урахуванням непослідовних та неодноразово змінених ОСОБА_7 показань про участь ОСОБА_8 у вчиненні вбивства потерпілого, дійшов висновку про відсутність у справі обʼєктивних доказів безпосередньої участі ОСОБА_8 у вбивстві ОСОБА_12 З таким висновком апеляційного суду погоджується й колегія суддів, оскільки він є законним, обґрунтованим та належно мотивованим. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогами ст. 377 КПК України 1960 року.

Крім того, кримінальну справу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційному порядку апеляційний суд розглянув з дотриманням вимог ст. 399 КПК України 1960 року щодо обовʼязковості виконання вказівок касаційної інстанції при повторному розгляді справи.

Зазначеним спростовуються доводи прокурора про безпідставність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 27 і п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_7 - з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а також доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 про непричетність ОСОБА_7 до заподіяння смерті ОСОБА_12

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначених в ухвалі апеляційного суду злочинних дій.

Призначене засудженим покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх особу та всі обставини справи. Покарання призначене апеляційним судом ОСОБА_8 не є надто мʼяким, як про те зазначає прокурор у касаційній скарзі, а покарання, призначене ОСОБА_7 не можна вважати суворим, про що твердить у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5

За таких обставин підстав для задоволення касаційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22