Справа №1-23/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року Кіровоградський районний суд
Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Пономаренко В.Г.,

при секретарі - Мартинюк Є.Я.,

за
участю прокурора - Литвиненка Є.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні
в місті Кіровограді справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Медерово, Кіровоградського району,
Кіровоградської області, громадянина України, українця, з повною загальною
середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1, не
судимого, у скоєнні злочинів, передбачених ч.І ст.296, ч.4 ст.296, ч.І ст.129,
ч.І ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1 вчинив хуліганство, тобто грубе
порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета
спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також заподіяння
умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя , але таке, що спричинило
тривалий розлад здоров'я та погрозу вбивством, за таких обставин..

30 листопада 2006 року, близько 18.30 години, ОСОБА_1 перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, прийшов до будинку ОСОБА_2. розташованого по АДРЕСА_2,
де, порушуючи спокій ОСОБА_2 та його малолітнього онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які перебували в будинку, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства ,
зневажливого відношення до громадського порядку та існуючих у суспільстві
загальновизнаних правил поведінки, грубо нехтуючи правилами поведінки в
суспільному житті та побуті, вибив рукою двері та зайшов до будинку. Надалі,
діючи безпідставно , із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський
порядок та проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які зайшли до будинку слідом за ним, та малолітнього ОСОБА_3, наніс
ОСОБА_2 декілька ударів рукою в обличчя , а коли останній впав, вдарив його в
обличчя ногою. Коли малолітній ОСОБА_3 став кричати щоб ОСОБА_1 не бив ОСОБА_2,
ОСОБА_1 підняв з полу пусту скляну пляшку, розбив її об бильце ліжка і,
погрожуючи вбивством, приставив її до горла малолітнього ОСОБА_3, який в силу
свого малолітства не усвідомлював та не розумів характеру його діяння. Разом з
тим, ОСОБА_2, усвідомлюючи злочинний характер дій ОСОБА_1, сприйнявши його дії
як реальну загрозу для життя і здоров'я малолітнього, ухопив онука на руки й
супроводив його з будинку, а слідом покинув будинок і сам. Продовжуючи свої
злочинні дії ОСОБА_1 наздогнав ОСОБА_2 на подвір'ї, де наніс йому декілька
ударів ногами по лівому боку, чим
спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у
вигляді перелому 5,6,7 ребер зліва по
підм'язовій лінії, садна на передній боковій поверхні грудної клітини зліва,
садна в нижній частині лівого ока, садна на правій сідниці, які згідно висновку
судово-медичної експертизи № 394 від 27.12.2006 року відносяться до категорії
середнього ступеню тяжкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Допитаний в
судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
вину свою визнав повністю і показав, що 30 листопада 2006 року він йшов зі
своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до дівчат. Був у нетверезому стані.
Проходячи мимо будинку ОСОБА_2, з яким у нього 29.11.2006 року був конфлікт, з
приводу якого він 30 листопада 2006 року приходив до ОСОБА_2 додому вдень,
просив пробачення і той йому вибачив, він вирішив зайти до ОСОБА_2 щоб з ним
поговорити. Постукав у вікно і коли ОСОБА_2 запитав, хто там, він назвав себе і
пішов до дверей. Кулаком вдарив у двері, зірвав їх з гачка і зайшов у
приміщення будинку. Для чого це зробив, пояснити не може. ОСОБА_2 зустрів його
на порозі при вході в кімнату, щось йому сказав і тоді він вдарив ОСОБА_2
кулаком в обличчя, від чого той упав на підлогу, і він ще раз наніс йому удар
ногою. Онук ОСОБА_2 почав кричати щоб він не бив ОСОБА_2 Він сказав ОСОБА_2 щоб
він забрав дитину, і той посадив хлопчика на ліжко. Але хлопчик продовжував
кричати і тоді він підняв з полу пусту скляну пляшку, розбив її об бильце ліжка
і, тримаючи за горловину, другою стороною приставив її до шиї хлопчика і
сказав, що переріже йому горло, якщо той не замовчить. Виконувати свою погрозу
не мав наміру і ніяких дій для цього не вчиняв, тільки хотів злякати хлопчика,
щоб він замовк і не кричав. ОСОБА_2 , який стояв поряд, штовхнув його і він, не
утримавшись на ногах, упав на підлогу. Тим часом ОСОБА_2 з онуком покинули
будинок. Він вийшов слідом. На подвір'ї біля будинку він вдарив ОСОБА_2 кулаком
в обличчя і зробив підніжку, а потім наніс йому декілька ударів ногами по
лівому боці спереду. Під час подій, що відбувалися в будинку, були присутні
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, але вони ні в що не втручалися. Пояснити причину скоєного
ним не може. Засуджує свою поведінку і щиро кається у тому що вчинив.

Крім власного
визнання, вина підсудного у вчиненні злочину підтверджується доказами, добутими
у справі.

Так, потерпілий ОСОБА_2 показав, що 30 листопада 2007 року близько 18.30 год він був у себе
вдома разом з онуком, який вже ліг спати. В кімнаті горів каганець, оскільки
будинок відключений від енергопостачання. Постукали в вікно. Він запитав хто
там і ОСОБА_1, якого він побачив за вікном поряд з ОСОБА_4 і третім чоловіком,
якого не розгледів, відповів, що це він - ОСОБА_1. Сказав ОСОБА_1, що зараз
відчинить і пішов відчиняти двері. Відкрив двері безпосередньо з хати, а вхідні
двері ОСОБА_1 відчинив сам, зірвавши їх з крючка, і вони зустрілися в коридорі.
ОСОБА_1 , який
був у нетверезому стані, зайшов до будинку з цигаркою, на що він зробив йому
зауваження і сказав щоб він цигарку викинув. У відповідь на це ОСОБА_1, нічого не
кажучи, вдарив його кулаком в обличчя, штовхнув на ліжко і наніс декілька
ударів кулаками по тілу. ОСОБА_4 та інший чоловік, які зайшли в хату слідом за
ОСОБА_1 у те, що відбувалося, не втручалися. У цей час онук, якому чотири роки,
піднявся з ліжка, пустою пляшкою з під напою почав бити ОСОБА_1 по ногам і
кричав, щоб той не бив «батька»,- так він його називає. На це ОСОБА_1 сказав
щоб він забрав онука, а то він його розтопче. Він підхопив онука на руки і
посадив на ліжко, але малий продовжував кричати, щоб не бив «батька». Тоді
ОСОБА_1 підняв з полу скляну пляшку з-під пива, розбив її об бильце ліжка і,
стоячи в безпосередній близькості від онука, що сидів на ліжку, тримаючи
розбиту пляшку в руці загостреними кінцями на рівні шиї онука, сказав, щоб той
замовк, а то він переріже йому горло. Хлопчик скоріш всього цього не зрозумів,
так як продовжував кричати, щоб ОСОБА_1 не бив батька. Він, бачачи, що ОСОБА_1
перебуває в нетверезому стані, налаштований агресивно, побоюючись що він може
дійсно виконати свою погрозу і заподіяти шкоду онуку, штовхнув ОСОБА_1. і коли
той, не втримавшись на ногах впав, підняв онука з ліжка, супроводив його до
дверей і сказав, щоб той тікав з хати і сховався у кукурудзі. Сам він також
вийшов з хати , а слідом вийшли ОСОБА_4 і інший чоловік, а за ними і ОСОБА_1
Уже на подвір'ї ОСОБА_1 декілька раз вдарив його кулаком в обличчя, а коли він
упав, то продовжував бити ногами по тілу. Потім ОСОБА_1 перестав його бити і
закурив. Скориставшись цим, він піднявся на ноги, вибіг на вулицю і, дізнавшись
він ОСОБА_4, що онук сховався у кукурудзі, знайшов останнього там, підхопив
його на руки і побіг до двору сусіда, де пересадив дитину через огорожу. У цей
час з двору вийшов сусід ОСОБА_6 і накричав на ОСОБА_1, який намагався знову
підійти до нього. Його і онука сусід забрав до себе до хати і він же викликав
швидку допомогу. З приводу тілесних ушкоджень, заподіяних йому ОСОБА_1. 30
листопада 2006 року , він тривалий час перебував на лікуванні. Кошти витрачені
на лікування ОСОБА_1 йому відшкодував і матеріальних претензій він до нього не
має. З яких підстав прийшов ОСОБА_1 до нього додому і 30 .11.2006 року ввечері
і побив його, нічого пояснити не може, а сам ОСОБА_1 з цього приводу під час
зазначених подій йому нічого не казав. Напередодні, 29.11.2006 року, у них зі
ОСОБА_1. відбувся конфлікт на вулиці, коли вони посварилися словесно, а потім
ОСОБА_1 спричинив йому побої. Але наступного дня, тобто 30.11.2006 року вдень
ОСОБА_1 прийшов до нього додому тверезим і просив вибачити його за вчорашній
інцидент. Вони поговорили і мирно розсталися. Потерпілий також показав, що
затрати, які він поніс на лікування, підсудний йому відшкодував. На даний час у
них, як і раніше, склалися добрі стосунки, ОСОБА_1 зробив для себе відповідні
висновки і доказує це своєю поведінкою як по відношенню до нього так і до
інших.

Свідок ОСОБА_4
пояснив, що 30.11.2006 року він і ОСОБА_1 домовилися йти до дівчат на сьому
сотню і ввечері він зайшов за ОСОБА_1. додому. ОСОБА_1 був трохи напідпитку.
Коли вони йшли вдвох по вулиці, зустріли свого знайомого ОСОБА_5, який
приєднався до них. Проходячи мимо будинку, де мешкав ОСОБА_2, ОСОБА_1 сказав
їм, що йому треба «побалакати» з ОСОБА_2 і направився у двір. Вони з ОСОБА_5
пішли слідом. ОСОБА_1 постукав у вікно. Чув голос ОСОБА_2, який сказав, що
зараз відчинить двері. Не дочекавшись поки він це зробить, ОСОБА_1 вдарив
кулаком у двері і відчинив їх сам і зайшов до будинку. Перебуваючи на дворі,
чув голоси ОСОБА_1. і ОСОБА_2, а потім гуркіт, ніби щось упало. У будинку
заплакала дитина. Коли вони зайшли з ОСОБА_5 до будинку, побачили, що ОСОБА_1
б'є ОСОБА_2, якого штовхнув на ліжко. Онук ОСОБА_2 пустою пляшкою із пластика
почав бити ОСОБА_1. по ногам і кричав, щоб той не бив ОСОБА_2 Потім ОСОБА_2
взяв хлопчика на руки й посадив на ліжко. Той продовжував кричати . Тоді
ОСОБА_1 схопив пусту пляшку, яка стояла на табуретці, розбив її об бильце і,
тримаючи пляшку розбитим кінцем нарівні горла дитини , погрожуючи хлопчику,
сказав, щоб той замовк, а то він вб'є його. Хлопчик був наляканий і продовжував
кричати. ОСОБА_2 попросив не чіпати дитину, штовхнув ОСОБА_1, а потім взяв
хлопчика на руки, супроводив його до дверей і сказав щоб той тікав, що останній
і зробив. У те, що відбувалося в будинку вони з ОСОБА_5 не втручалися і коли
хлопчик побіг з хати вони вийшли за ним. Слідом за онуком вийшов з хати і
ОСОБА_2, а за ним і ОСОБА_1 Біля будинку ОСОБА_1 декілька разів вдарив ОСОБА_2
кулаком в обличчя і по тілу, а коли той упав, почав бити його ногами. Під час
цих подій він пішов до сусідів, щоб ті допомогли утихомирити ОСОБА_1, але ті
відмовилися йти на допомогу. Коли повернувся, ОСОБА_2 не побачив, а ОСОБА_1
бігав біля двору у його пошуках. Потім із свого двору на вулицю вийшов сусід
ОСОБА_2, накричав на них і вони з ОСОБА_5 пішли додому, ОСОБА_1 теж десь пішов.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 30 листопада 2006 року приблизно о 19.00 год він вийшов з
дому випалити цигарку і зупинився біля огорожі. Почувши якийсь гомін і дитячий
голос, що доносилися з вулиці, відчинив хвіртку й зіткнувся з сусідом ОСОБА_2,
який стояв біля його двору. З його слів дізнався, що його побив ОСОБА_1 побив з
«нічого». ОСОБА_2 почував себе погано, хвилювався за онука. Побачивши ОСОБА_1,
який йшов по вулиці в їх напрямку, завів ОСОБА_2 до себе додому, а потім пішов
шукати його онука. Знайшов хлопчика біля огорожі, дитина була налякана.
Хлопчика завів також до свого дому, де той заспокоївся. ОСОБА_2 був побитий,
скаржився на біль у ребрах.

Крім того, вина підсудного ОСОБА_1. підтверджується:

- протоколами відтворення обстановки і обставин
події за участю підсудного

ОСОБА_1.
і потерпілого ОСОБА_2, які на місці події показали і розказали про

обставини
вчинення злочину;

· (а.с.
33-34)

· висновком
судово-медичної експертизи № 394, від 27.12.2006 року, згідно яких у ОСОБА_2
мали місце тілесні ушкодження у вигляді: перелому 5,6,7 ребер зліва по
підм'язовій лінії, садна на передній боковій поверхні грудної клітини зліва,
садна в нижній частині лівого ока, садна на правій сідниці, які відносяться до
категорії середнього ступеню тяжкості, що причинили тривалий розлад здоров'я.
Ушкодження виникли від дій тупих предметів, відповідають строку їх заподіяння і
відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості як такі, що викликали
тривалий розлад здоров'я.

(а.с. 50)

Таким чином,
оцінюючи в сукупності всі зібрані в справі докази, суд приходить до висновку,
що вина підсудного ОСОБА_1. в судовому засіданні у вчиненні злочину доведена
повністю. Дії підсудного належить правильно кваліфікувати:

за ч. 4 ст.296
КК України, так як він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою
зухвалістю, яка полягала в заподіянні потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, з
застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних
ушкоджень, використання якого створювало реальну загрозу для життя і здоров'я
потерпілого ОСОБА_3;

за ч.І ст. 122
КК України, так як він заподіяв потерпілому ОСОБА_2 умисне середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і
не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке,
що спричинило тривалий розлад здоров'я ;

за ч.І ст. 129
КК України, як погроза вбивством, так як у потерпілого були реальні підстави
побоюватися здійснення цієї погрози.

Разом з тим, суд
вважає за необхідне виключити із пред'явленого підсудному обвинувачення за ч. 4
ст. 296 КК України ознаку - прояв виняткового цинізму.

Згідно з
роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006
року «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганством, яке
супроводжувалося винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з
демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад проявом
безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою
похилого віку, або такою, яка перебувала у безпорадному стані та ін.

У пред'явленому
на досудовому слідстві обвинуваченні конкретно не зазначено, які дії винного
супроводжувалися винятковим цинізмом. Суд вважає, що доказів прояву підсудним
виняткового цинізму під час вчинення хуліганських дій як на досудовому слідстві
так і в судовому засіданні не встановлено, а тому ознаку - прояв виняткового
цинізму належить виключити із пред'явленого обвинувачення.

Згідно обвинувального висновку, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що
29.11.2006 року близько 13.30 год.
він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в громадському місці на
вулиці Пархоменка в с.
Аджамка Кіровоградського району, з мотивів явної неповаги до
суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та
винятковим цинізмом вчинив хуліганські дії, які полягали в тому, що він
безпідставно , з метою завдати шкоди особистим інтересам та здоров'ю ОСОБА_2,
висловлюючись брутальною лайкою, наніс два удари рукою в обличчя ОСОБА_2, після
чого штовхнув його на землю та двічі вдарив ногою по правому боці, при цьому на
зауваження оточуючих не реагував.

Суд вважає, що
діям підсудного по даному епізоду на досудовому слідстві дано помилково
юридичну оцінку - кваліфіковано за ч.І ст. 296 КК України, як хуліганство,
оскільки зазначена кваліфікація дій підсудного по даному епізоду в судовому
засіданні свого підтвердження не знайшла.

Так, підсудний
ОСОБА_1 , не заперечуючи факту нанесення потерпілому ОСОБА_2 двох ударів по
тілу показав, що 29.11.2006 року він підійшов на вулиці Пархоменко в с Аджамка до
ОСОБА_2, коли той втрутився в розмову, що відбувалася між ним, його матір'ю, та
співмешканкою ОСОБА_2, - ОСОБА_7, яка
була разом зі своєю донькою ОСОБА_8, й сказав, щоб той дав їм поговорити. На це
ОСОБА_2 йому відповів, що він розмовляє не з ним. Він штовхнув ОСОБА_2 в плече,
а той кинув йому в обличчя жменю піску. Тоді він звалив ОСОБА_2 на землю і
двічі вдарив ногами по тілу. У цей час до них підійшов сусід ОСОБА_9, який
накричав на нього. Більше ОСОБА_2 він не бив. Підійшла його мати і він пішов з
нею додому. Наступного дня він попросив пробачення у ОСОБА_2 і той йому
пробачив. Розсталися вони мирно.

Потерпілий
ОСОБА_2 пояснив, що 29 листопада 2006 року, близько 13.30 год., він разом зі
своїм онуком, йшли по вул. Пархоменка села Аджамка, Кіровоградського району,
Кіровоградської області, в сторону магазину . На протилежній стороні вулиці він
побачив свою співмешканку ОСОБА_7, її дочку ОСОБА_8, які про щось розмовляли зі
ОСОБА_1. та його матір'ю. Він покликав ОСОБА_7 і сказав, щоб вона йшла додому і
поралася з тістом. На це вона нічого не відповіла й тільки відмахнулася рукою,
продовжуючи розмову. Він вдруге сказав щоб ОСОБА_7 йшла додому, на що остання
знову ж не відреагувала. В цей час ОСОБА_1 перейшов вулицю , підійшов до нього
й .сказав, що ОСОБА_7 подруга його матері, вони розмовляють і щоб він не мішав
їм. На це відповів ОСОБА_1, що звертався він не до нього. І тоді ОСОБА_1 який
був у нетверезому стані, штовхнув його і він почав падати. Падаючи, встиг
жбурнути в обличчя ОСОБА_1
жменю піску, який був у нього в кармані. Коли упав, ОСОБА_1 двічі чи тричі
вдарив його ногою у правий бік із сторони спини, при цьому нічого не казав. У
цей час підійшов сусід ОСОБА_9, закричав на ОСОБА_1 і той відійшов
від нього і вже більше не бив. Підійшла мати ОСОБА_1 і повела його додому. Він
піднявся, забрав онука, який сидів на автобусній зупинці і вони також пішли
додому. В результаті побиття йому був заподіяний фізичний біль, видимих
тілесних ушкоджень не було.

Наступного дня,
тобто 30 листопада 2006 року ОСОБА_1 прийшов до нього додому тверезим і просив
вибачити його за вчорашній інцидент. Вони поговорили і мирно розсталися. За
події, що мали місце 29 листопада 2006 року він пробачив ОСОБА_1 і на даний час з
цього приводу до нього претензій не має.

Свідок ОСОБА_10
пояснила, що 29 .11.2006 року вона йшла разом з сином по вулиці Пархоменка в
селі Аджамка і зустріла своїх добрих знайомих ОСОБА_7 та її доньку ОСОБА_8.
Вони зупинилися і стояли розмовляли між собою. В цей час ОСОБА_2- співмешканець
ОСОБА_7 , який йшов по вулиці разом з онуком і зупинився з протилежної сторони
вулиці, почав кричати на ОСОБА_7 щоб та йшла додому, на що остання не
відреагувала. ОСОБА_2 продовжував кричати на співмешканку і тоді її син ОСОБА_1
зірвався з місця і побіг до ОСОБА_2 Між ними відбулась коротка розмова і потім
побачила як син підняв руку й штовхнув ОСОБА_2, а той у відповідь кинув йому в
обличчя пісок, після чого впав. Син вдарив ОСОБА_2 ногою. Потім вона його
забрала і вони пішли додому.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 29 листопада 2006 року він працював у себе в
дворі, коли почув якийсь гомін з вулиці. Вийшов з двору і недалеко від свого
двору на узбіччі дороги побачив ОСОБА_2, який лежав на землі і ОСОБА_1, який
наносив йому удари ногами. Закричав,
щоб той припинив бійку і сам побіг до
них. При ньому ОСОБА_1 відійшов від
ОСОБА_2 і його забрала мати. Що стало причиною бійки йому не відомо. Будь-яких
Висловлювань зі сторони ОСОБА_1. він не чув.

Свідок ОСОБА_6
показав, що вдень 29.11.2006 року він був у себе в дворі, коли почув якийсь
крик. Вийшов на вулицю і побачив, що ОСОБА_1 І ОСОБА_2, які були від нього на
відстані 30-50 метрів, зчепилися між собою. Потім ОСОБА_1 штовхнув ОСОБА_2, і
коли той упав, ОСОБА_1 двічі вдарив його ногою в бік. Він і ОСОБА_9, який
підійшов зі сторони свого двору, втрутилися і ОСОБА_1 відійшов від ОСОБА_2 Той
піднявся, забрав свого онука який сидів на автобусній зупинці й пішов додому.
Вся ця подія сталася на протязі 3-5 хвилин, брутальної лайки від ОСОБА_1. він
не чув. . Що було причиною сварки між цими особами йому не відомо.

Згідно з
роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006
року «Про судову практику у справах про хуліганство», дії, що супроводжувалися
погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні
винним щодо членів сім»ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними
стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями
КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Шляхом аналізу
показань підсудного, потерпілого та допитаних в судовому засіданні свідків, суд
вважає встановленим, що конфлікт між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник не з хуліганських
мотивів, а на грунті з'ясування особистих стосунків, подія носила
короткотривалий характер і дії ОСОБА_1, який діяв на грунті особистих
неприязних стосунків які виникли раптово з приводу поведінки потерпілого, і
припинив їх зразу ж в результаті втручання сторонніх осіб, не чинячи опору, не
були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку.

На підставі
зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях підсудного складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і вважає, що за ч. 1 ст. 296 КК
України його належить виправдати.

Оскільки ОСОБА_1
29.11.2006 року умисно заподіяв на ґрунті особистих неприязних стосунків
потерпілому ОСОБА_2 побої, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних
ушкоджень, в його діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК
України, справи щодо яких порушуються не інакше як за скаргою потерпілого. В
судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 примирився зі ОСОБА_1. і
притягувати його до відповідальності за заподіяння йому побоїв, що мало місце
29.11.2006 року, не бажає. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за ч.І ст. 126 КК України.

Призначаючи
підсудному покарання, суд виходить із вимог ст. 65 КК України, щодо ступеню тяжкості
вчиненого ним злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Підсудний ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин.

Обставинами, що
обтяжують покарання підсудного, у відповідності зі ст. 67 КПК України, суд
визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп'яніння, щодо малолітньої
особи.

Пом'якшуючими
покарання підсудного обставинами суд, у відповідності зі ст. 66 КК України,
визнає щире каяття підсудного,активне сприяння розкриттю злочину, добровільне
усунення заподіяної шкоди, вчинення ним злочину вперше.

Приймаючи до уваги особу підсудного ОСОБА_1, який перебуває у молодому
віці, як особа, характеризуються задовільно, злочин вчинив вперше, а також
наявність інших зазначених пом'якшуючих покарання підсудного обставин і
відсутність тяжких наслідків, суд
приходить до висновку про
можливість виправлення засудженого без
ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування
покарання з випробуванням.

Вирішуючи позов прокурора, заявлений в інтересах Аджамської дільничної
лікарні, про відшкодування 1285.46 грн. витрат на лікування потерпілого від
злочину, суд вважає, що вина ОСОБА_1. у заподіяння шкоди здоров'ю потерпілого,
у зв'язку з чим останній перебував на лікуванні в Аджамській дільничній
лікарні, в судовому засіданні встановлена, витрати на лікування документально
підтверджені, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.
321-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним і призначити покарання:

за ч.4 ст. 296
КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч.І ст. 122
КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч.І ст. 129
КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1
остаточно покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

За ч. 1 ст. 296
КК України ОСОБА_1 виправдати.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування
призначеного йому покарання звільнити з випробуванням, строком на 3 роки, якщо
він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України, зобов'язати засудженого ОСОБА_1
повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця
проживання, роботи, періодично з'являтися для реєстрації у зазначені органи.

Міру запобіжного заходу на період апеляційного оскарження засудженому
ОСОБА_1 залишили без зміни - підписка про невиїзд.

Позов прокурора Кіровоградського району в інтересах держави в особі
Аджамської дільничної лікарні задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Аджамської дільничої лікарні 1285(одна тисяча
двісті вісімдесят п'ять) грн. 46 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2

Вирок може бути оскаржено протягом 15 діб з моменту його проголошення.