УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року березня 4 дня колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Лугового М.Г.

суддів Ященка В.А.
Сінашенко В.Г.

з участю прокурора Паливоди Л.В.

засудженого ОСОБА_1.

потерпілого ОСОБА_2.

цивільного
позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу
за апеляціями захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_1. на вирок Ковпаківського
районного суду міста Сум від 5 грудня 2007 року, яким,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не засуджувався,

засуджений за ст.286 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

За ст.190 ч.1 КК
України ОСОБА_1. звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з
закінченням строків давності.

Судом прийнято рішення
про стягнення з ОСОБА_1. на користь експертних установ 204 грн.12 коп., 4 668
грн.32 коп. та 2 059 грн.34 коп. за проведені по справі експертні дослідження.
Окрім цього, ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 40 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 20 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_3 7078 грн.40 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди.

Як зазначено у вироку,
ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що 31 серпня 2002 року близько 12
години 30 хвилин керуючи власним мікроавтобусом „Міцубісі” у якому перевозив
пасажирів рухався по дорозі Суми - Глухів у напрямку міста Білопілля і на 41-му
кілометрі цієї дороги порушив вимоги п.п.10.1, 11.3, 12.3 і п.14.2”в” Правил
дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху транспорту де зіткнувся з
автомобілем ВАЗ-2106, яким керував ОСОБА_5. В результаті зіткнення автомобілів
пасажири автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 загинули, а пасажир цього ж
автомобіля ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_8 у
своїй апеляції посилається на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину не доведена,
але суд незважаючи на це постановив обвинувальний вирок. На думку захисника суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення додаткової
судово-технічної експертизи. Автор апеляції також стверджує, що суд
необґрунтовано залишив поза увагою наявність кольорових фотографій з місця
пригоди, де видно, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 виїжджав на зустрічну
смугу руху і тим самим створив аварійну ситуацію. Захисник також стверджує, що
було порушено право на захист ОСОБА_1, адже суд не надав можливості йому та
ОСОБА_1 можливості ознайомитись з матеріалами справи. Захисник також наголошує
на тому, що вирок суду було проголошено у відсутність ОСОБА_1, адже засуджений
на той час перебував у лікарні. Окрім цього, на думку захисника, суд при вирішенні
заявлених по справі цивільних позовів, стягнув занадто велику суму з
засудженого. Всі ці обставини свідчать про незаконність вироку суду і захисник
просить його скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

Засуджений ОСОБА_1. від
свого імені подав доповнення до апеляції захисника ОСОБА_8 де зазначає, що
вирок суду є незаконним, адже відносно нього кримінальна справа за ст.286 ч.3
КК України не порушувалась, а в.о. слідчого Таран на його думку не мав
повноважень на проведення розслідування по даній кримінальній справі.
Засуджений також вважає, що експертні дослідження по справі були проведені поза
межами строків встановлених ст.120 КПК України, а тому висновки експертиз є
незаконними. ОСОБА_1 посилається і на те, що ОСОБА_3 не мала за законом права
на подачу позову по справі, адже доручення на автомобіль було оформлено після
того, як трапилась дорожня пригода. На думку засудженого, прокурор
Білопільського району не мав права скасовувати постанови слідчого СУ УМВС
України в Сумській області, а це міг зробити лише прокурор області. Посилаючись
на ці обставини, а також на те, що він Правил дорожнього руху не порушував і
його вини дорожній пригоді, що трапилась, немає, ОСОБА_1 просить вирок суду
скасувати, провадження по справі закрити.

Вислухавши доповідь
судді, думку потерпілого та цивільного позивача, які просили вирок суду
залишити без змін, засудженого та захисника, які просили задовольнити апеляції,
прокурора про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи викладені у апеляціях, колегія суддів не знаходить підстав
для їх задоволення.

Висновки суду про
доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину при обставинах
викладених у вироку підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які
були детально проаналізовані судом та наведені у вироку.

Так, сам ОСОБА_1, як
під час досудового слідства так і при розгляді справи у суді не заперечував
того факту, що він керуючи автомобілем „Міцубісі” дійсно виїхав на зустрічну
смугу руху де сталось зіткнення з автомобілем ВАЗ - 2106 під керуванням
ОСОБА_5, в результаті чого два пасажири автомобіля ВАЗ загинули, а один отримав
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_5, також
підтвердив суду, що керуючи автомобілем ВАЗ - 2106 їхав з міста Білопілля до
міста Сум. За містом Білопілля,
автомобіль „Міцубісі” виїхав на його смугу руху, в результаті чого зіткнувся з
його автомобілем від чого два пасажири, що були у його автомобілі загинули, а
один отримав тілесні ушкодження.

Таким чином, обидва
водії, які стали учасниками дорожньої пригоди не заперечують того факту, що
зіткнення автомобіля „Міцубісі” з автомобілем ВАЗ сталось на смузі руху
автомобіля ВАЗ.

Відповідно до висновків судово-технічної
експертизи (т.1 а.с.170-183), додаткової комплексної транспортно -
трасологічної та автотехнічної експертизи (т.1 а.с.390-406), комісійної
додаткової комплексної транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи
(т.3 а.с.47-55), а також комісійної повторної комплексної транспортно -
трасологічної та автотехнічної експертизи (т.3 а.с.68-92) причиною, що призвела
до зіткнення автомобілів „Міцубісі” та ВАЗ є порушення Правил дорожнього руху
водієм автомобіля „Міцубісі”.

В той же час, колегія
суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції стосовно того, що суд
не взяв до уваги висновки експертиз проведених ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса де зазначається, що в даній дорожній ситуації Правила дорожнього руху
порушив не лише водій автомобіля „Міцубісі”, а і водій автомобіля ВАЗ, адже
такі висновки суперечать сукупності зібраних по справі доказів та фактичним
обставинам справи.

З огляду на викладене,
колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину при обставинах викладених у вироку
та вірно кваліфікував його дії за ст.286 ч.3 КК України.

Покарання засудженому
ОСОБА_1 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, при цьому судом
враховано, як дані про особу засудженого так і наслідки, які настали від його
дій.

Заявлені по справі
цивільні позови судом вирішені з дотриманням вимог діючого законодавства, при
цьому судом у повному обсязі було враховано ступінь моральних страждань, які
були нанесені потерпілим в результаті ДТП, а тому передбачених законом підстав
для зміни чи то скасування вироку суду у цій частині, немає.

Доводи апеляції
стосовно того, що суд відмовився призначити по справі ще одну додаткову судово
автотехнічну експертизу і таким чином не повністю з'ясував обставини справи, є
необґрунтованими, адже по даній кримінальній справі було проведено
декілька додаткових та повторних експертиз і ці експертизи проводились
різними експертними установами. Суд розглядаючи справу належним чином дослідив
проведені по справі експертні дослідження та дав їм належну оцінку.

Колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляції стосовно того, що судом не були взяті до уваги
дані які зафіксовані на кольорових фотографіях з місця пригоди, адже посилання
авторів апеляції на те, що на цих фотографіях маються сліди, які вказують на
те, що автомобіль ВАЗ до зіткнення виїжджав на зустрічну смугу руху є їх
суб'єктивним тлумаченням, а насправді на даних фотографіях ніяких даних про те,
що автомобіль ВАЗ до зіткнення перебував на смузі зустрічного руху, немає. (т.3
а.с.153-155)

Необґрунтованими є
доводи апеляції і в тій частині, що суд не надав можливості підсудному та
захиснику можливості ознайомитись з матеріалами кримінальної справи. Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи 10 квітня 2006 року обвинуваченому
ОСОБА_1 було об'явлено про закінчення досудового слідства і йому були
пред'явлені матеріали справи, про що був складений відповідний протокол і
обвинувачений ОСОБА_1 власноручно записав, що з матеріалами кримінальної справи
він ознайомлений повністю. (т.3 а.с.107-108) В подальшому ОСОБА_1 не звертався
до суду з заявами про надання йому можливості ознайомитись з матеріалами
кримінальної справи. Захиснику ОСОБА_8 також була надана можливість
ознайомитись з матеріалами справи про що є його власноручний запис, що з
матеріалами справи він ознайомлений. (т.4 а.с.105)

Колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляції захисника, стосовно того, що суд проголосив
вирок у відсутність підсудного, та не вручив засудженому копію вироку у
триденний строк і що це на думку захисника вказує на незаконність вироку.
Відповідно до вимог ст.325 КПК України, вирок суду постановляється у нарадчій
кімнаті, а відповідно до вимог ст.341 КПК України після підписання вироку суду
судді повертаються до залу засідання, де головуючий або один з суддів
проголошує вирок. Таким чином, діюче процесуальне законодавство не передбачає,
що вирок суду проголошується обов'язково у присутності підсудного. З огляду на
те, що ОСОБА_1 не з'явився на проголошення вироку, суд надіслав йому копію
вироку поштою, що підтверджується копією супровідного листа, (т. 4а.с.237 )

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_1 стосовно
того, що відносно нього кримінальна справа за ст.286 ч.3 КК України не
порушувалась, а тому і досудове слідство по справі є незаконним, колегія суддів
вважає необґрунтованими. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 2
вересня 2002 року за фактом ДТП, яке мало місце 31 серпня 2002 року, була
порушена кримінальна справа за ознаками злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК
України. Як зазначено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
грудня 1985 року №11 „Про додержання судами України процесуального
законодавства, яке регламентує судовий розгляд справ” при порушенні справи
за фактом вчинення злочину і пізнішому з'ясуванні осіб, які його вчинили,
додаткового порушення справи щодо кожної з них не потребується.

Колегія суддів не може
погодитись і з доводами апеляції засудженого ОСОБА_1 стосовно того, що
експертизи по справі були призначені поза межами строків встановлених ст.120
КПК України, а тому вони є незаконними. З матеріалів кримінальної справи
вбачається, що дана кримінальна декілька разів закривалась постановою слідчого,
але всі постанови слідчого прокурором були скасовані і при скасуванні постанов
слідчого про закриття провадження по справі, прокурор у відповідності з вимогами
закону встановлював строк досудового слідства, а постанови про призначення
експертиз виносились лише після того, як прокурором поновлювалось досудове
слідство. Необґрунтованими є і доводи апеляції відносно того, що постанови про
закриття провадження по справі виносив слідчий СУ УМВС, а ці постанови
скасовував не прокурор області, а прокурор району. В той же час, відповідно до
вимог ст. 227 КПК України, прокурор району має право скасовувати незаконні та
необґрунтовані постанови слідчих, до того ж мається доручення прокуратури
Сумської області прокурору району на здійснення нагляду за проведенням
досудового слідства по даній справі.

Не ґрунтуються на
законі і доводи апеляції засудженого стосовно того, що Таран не мав повноважень
на проведення досудового слідства, адже відповідно до наказу №3 від 5 січня
2005 року Таран Р.В. був призначений виконуючим обов'язки слідчого строком на 6
місяців, а після цього був призначений слідчим на постійній основі.

Безпідставними є доводи
апеляції і щодо того, що ОСОБА_3 не є власником автомобіля ВАЗ, адже доручення
було оформлено вже після ДТП, а тому суд не повинен був стягувати матеріальну
шкоду на її користь. В той же час, в матеріалах справи є доручення, засвідчене
належним чином ще 30 липня 2002 року (т.1 а.с.136), тобто до того як трапилось
ДТП, яке мало місце 31 серпня 2002 року.

Зважаючи на викладене,
колегія суддів приходить до висновку, всі доводи, які викладені у апеляціях
захисника та засудженого є необґрунтованими, а тому передбачених законом
підстав для їх задоволення та скасування вироку суду, немає.

На підставі викладеного
та керуючись ст.ст.362,365,366,377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського
районного суду міста Сум від 5 грудня 2007 року відносно ОСОБА_1 залишити без
змін, а апеляції захисника ОСОБА_8. та засудженого ОСОБА_1. - без задоволення.

Головуючий Луговий М.Г.

Судді
Ященко В.А.

Сінашенко В.Г.