Справа № 739/490/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/488/2015
Категорія - ч.1 ст. 263 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000070, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбове Новгород-Сіверського району Чернігівської області, українця, громадянина України, пенсіонера, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК Украйни, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1199 грн. 44 коп. процесуальних витрат

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, у 2007 році, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання вибухової речовини, у невстановленої слідством особи на базарі в м. Шостка Сумської області ОСОБА_6 придбав банку з порохом, яку у подальшому привіз до себе додому в с. Горбове Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де пересипав у різні тари та, без мети збуту, зберігав без передбаченого законом дозволу для особистих потреб.

26.02.2015 року під час проведення обшуку у розташованому по АДРЕСА_1 господарстві ОСОБА_6 , у гаражі вказаного господарства, співробітниками міліції виявлено та вилучено скляну банку та металевий пенал, в середині яких знаходилась сипуча речовина. Згідно висновку комплексної судової вибухотехнічної та балістичної експертизи від 28.02.2015 року № 24 (Вт),310(х),171, речовина наявна у скляній банці та металевому пеналі є вибуховою речовиною - нітроцелюлозним порохом, загальна маса вибухової речовини наявної у банці та металевому пеналі становить 1360,5 грамів. У ході подальшого обшуку, у одній з кімнат будинку, було виявлено та вилучено паперовий згорток з сипучою речовиною. Відповідно до вищезазначеного висновку експерта речовина в паперовому згортку є сумішшю вибухових речовин, а саме двох видів нітроцелюлозних порохів. Маса суміші вибухових речовин - двох видів нітроцелюлозних порохів становить 45,6 гр. Загальна маса вибухової речовини складає 1406,1 гр.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_6 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього певні обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання менше, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, - 2 роки позбавлення волі, в той час, як санкція ч. 1 ст. 263 КК України, поряд з іншим, передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років. Підстав для призначення покарання нижче нижчої межі у вироку не наведено, тому вирок не відповідає вимогам ст.. 370 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого, який вважав вироку суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. Зазначив, що в скоєному щиро кається та просить суворо не карати. Зазначив, що являється пенсіонером та перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 409, 413 КПК України, підставами для зміни або скасування вироку є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, характеризується задовільно. За наявності зазначених обставин, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням норм ст. ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_6 та яка діяла на момент скоєння останнім кримінального правопорушення, а також на момент розгляду кримінального провадження в суді, передбачено покарання, поряд з іншим, у виді позбавлення волі від 3 до 7 років.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі, що не передбачено санкцією інкримінованої статті, та нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, належним чином не обґрунтував своє рішення у вироку, також вказав на лише одну пом`якшуючу покарання обставину і в неповній мірі врахував всі обставини, що пом`якшують його вину.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється особою похилого віку, є пенсіонером, перебуває в скрутному матеріальному стані, що, на думку колегії суддів, є обставинами, які пом`якшують покарання останнього, відповідно до ст. 66 КК України.

Доводи прокурора про відсутність підстав для призначення покарання нижче нижчої межі є непереконливими, оскільки призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, як про це вказано в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного, вирок місцевого суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 409, 413, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 - - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4