Справа № 739/431/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/428/2015
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в режимі відеоконференції із Новгород-Сіверською УВП №31 Управління ДПтСУ в Чернігівській області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання місцевий суд виходив з того, що покарання у виді довічного позбавлення волі призначене ОСОБА_6 , вироком суду ґрунтується на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову. Вважає, що суд відмовив у задоволенні клопотання без належної оцінки обставин провадження, що свідчить про порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства.

Вважає, що з урахуванням практики Європейського суду та рішень Конституційного Суду України, якими такий вид кримінального покарання, як смертна кара визнано неконституційним, стверджує, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі має бути замінене на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Із матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 засуджений вироком Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 142, п.п. „а, „г, „е, „ж, „і ст. 93, ч.3 ст. 193 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 лютого 2002 року вирок суду змінений, дії ОСОБА_6 за ч.3 ст. 193 КК України перекваліфіковані на ч.3 ст. 357 КК України (в редакції КК 2001 року) і на підставі ст. 42 КК України остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно ст. 6 КК України (в ред. 1960 р.) злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння (аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 4 КК України 2001 р.).

Статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що особі не може призначатися покарання, суворіше від того, яке застосовувалося на час вчинення кримінального правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року (№11-рп/99) положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачали смертну кару як вид покарання, визнано таким, що не відповідали Конституції України.

На виконання Рішення Конституційного Суду Верховна Рада України Законом від 22 лютого 2000 року внесла зміни до Кримінального Кодексу України та інших Законів про заміну смертної кари на покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Цей Закон набрав чинності 04 квітня 2000 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі правильно застосовано кримінальний закон, оскільки на час вчинення ОСОБА_6 злочину (13-14 квітня 2000 року) санкція ст. 93 КК України передбачала покарання у виді довічного позбавлення волі, що надавало можливість суду застосувати саме такий вид покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4