АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/817/14-к Номер провадження 11-кп/786/244/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.358 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченоїОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, розлучена, маюча на утриманні неповнолітню дитину, непрацююча, несудима,

визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.190, ч.1, ч.3, ч.4 ст.358 КК України та засуджена:

- за ч.1 ст.190 КК України на 200 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки обмеження волі;

- за ч.1 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн.;

- за ч.3 ст.358 КК України на 4 роки обмеження волі;

- за ч.4 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджена на 4 роки обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно з п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнена від відбування покарання, призначеного за даним вироком.

Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь:

- ПАТ «ОТП Банк» 27950 грн. 76 коп. майнової шкоди:

- держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 922 грн. 35 коп.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.

2 липня 2013 року обвинувачена, шляхом обману, підробила від імені ОСОБА_9 договір про надання споживчого кредиту № від 2 липня 2013 року, графік платежів за цим договором, інформаційний лист про умови кредитування, згоду-дозвіл позичальника на обробку персональних даних, опитувальний лист фізичної особи, договір страхування від нещасних випадків №20/01/, договір добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/, підпис ОСОБА_9 у накладній №2 про одержання нею у ФОП ОСОБА_10 оцинкованого листа на суму 7200 грн., а також, підробивши підписи ОСОБА_9 , засвідчила від її імені ксерокопію паспорту НОМЕР_1 та ідентифікаційного коду.

Після чого ОСОБА_8 вказані документи засвідчила власним підписом, як кредитного інспектора, та подала їх разом з фотокарткою ОСОБА_9 до ПАТ «ОТП Банк» для отримання кредитних коштів замість останньої.

На підставі наданих ОСОБА_8 завідомо підроблених документів від імені ОСОБА_9 , ПАТ «ОТП Банк» за платіжним дорученням № від 3 липня 2013 року перерахував в якості споживчого кредиту 6 200 грн. на рахунок №7236 приватного підприємця ОСОБА_10 , відкритий в Полтавському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». В подальшому ОСОБА_10 , на прохання ОСОБА_8 , зняла з рахунку та передала останній грошові кошти в сумі 5 890 грн.

Такими діями обвинувачена спричинила ПАТ «ОТП Банк» майнову шкоду в розмірі 7316 грн., з яких 6200 грн. призначались на придбання товару та 1116 грн. на оплату послуг зі страхування позичальника.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_8 повторно, шляхом обману, таким же способом, використавши знайдений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 , підробила такий же пакет документів на ім`я останнього для отримання кредиту в розмірі 21793 грн. 76 коп.

На підставі наданих ОСОБА_12 завідомо підроблених документів від імені позичальника ОСОБА_13 , ПАТ «ОТП Банк» за платіжним дорученням № від 14 жовтня 2013 року перерахував 19 923 грн. 40 коп. на рахунок № НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_14 , відкритий в Полтавському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». Після чого остання зняла з рахунку та передала ОСОБА_12 18927 грн. 23 коп.

Такими діями ОСОБА_8 спричинила ПАТ «ОТП Банк» майнову шкоду на суму 21793 грн. 76 коп., з яких 19923 грн. 40 коп. призначались на придбання товару, а решта - на оплату послуг зі страхування позичальника

30 листопада 2013 року обвинувачена повторно, шляхом обману, використавши знайдений паспорт громадянина України НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 , підробила офіційні документи, а саме: договір про надання споживчого кредиту № від 30 листопада 2013 року, додаток №1 до даного договору, інформаційний лист, згоду-дозвіл на обробку персональних даних від імені ОСОБА_13 , лист опитування ОСОБА_13 , накладну №12 на придбання меблів у ФОП ОСОБА_15 на загальну суму 4380 грн., договір добровільного страхування держателя кредитної картки від цього ж числа, шляхом підроблення підпису ОСОБА_11 та складання всіх вищезазначених документів від його іменні але без його відома.

Засвідчивши справжність цих копій власним підписом, як кредитного інспектора, ОСОБА_8 подала всі вищевказані документи та фотокартку невстановленої особи на якій нібито зображено ОСОБА_11 до ПАТ «ОТП Банк» для отримання кредитних коштів замість останнього.

На підставі наданих ОСОБА_8 завідомо підроблених документів від імені позичальника ОСОБА_13 , ПАТ «ОТП Банк» 9 грудня 2013 року за платіжним дорученням № перерахував на рахунок № НОМЕР_4 ФОП ОСОБА_15 , відкритий в Полтавському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», грошові кошти у сумі 4380 грн., з яких остання передала ОСОБА_8 4161 грн.

Таким чином своїми діями ОСОБА_8 завдала ПАТ «ОТП Банк» матеріальну шкоду на суму 4580 грн., з яких 4380 грн. призначались на придбання товару, а решта на оплату послуг зі страхування позичальника.

В мотивувальній частині апеляційної скарги з внесеними змінами прокурор порушує питання про зміну вироку в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме призначенням ОСОБА_8 , яка має дитину 2008 року народження, покарання у виді обмеження волі. В зв`язку з неможливістю призначити за ч.3 ст.358 КК України покарання, яке передбачене санкцією цього злочину, вважає за необхідне засудити обвинувачену з застосуванням ст.69 КК України до 240 годин громадських робіт. За ч.2 ст.190 КК України прохає обрати покарання у виді штрафу. Порушує питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі акту амністії. В резолютивній частині скарги просить призначити обвинуваченій таке покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України 200 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.190 КК України штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч.1 ст.358 КК України штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч.3 ст.358 з застосуванням ст.69 КК України 240 годин громадських робіт;

- за ч.4 ст.358 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

За сукупністю злочинів, згідно з ст.70 КК України, остаточно просить засудити ОСОБА_8 на 240 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які погодилися з пом`якшенням призначеного покарання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин і кваліфікація її дій за ч.1, ч.2 ст.190, ч.1 ч.3, ч.4 ст.358 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та порушив правила призначення покарання.

Зокрема, згідно з приписами ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 15 липня 2008 року, яке було предметом дослідження суду першої інстанції, обвинувачена має сина ОСОБА_16 2008 року народження (а.с.182). Даний факт ніким не спростовується та наведений у вироку суду.

За таких обставин доводи прокурора про те, що суд, в порушення ч.3 ст.61 КК України, призначив ОСОБА_8 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України та за сукупністю злочинів покарання у виді обмеження волі, є обґрунтованими.

З огляду на помилку суду при призначенні покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Окрім обмеження волі, санкцією ч.3 ст.358 КК України передбачено такий вид покарання як позбавлення волі.

Згідно приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Отже, доводи прокурора про можливість в даному випадку призначити покарання більш м`яке покарання, яке не передбачене санкцією за ч.3 ст.358 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, суперечать наведеній позиції Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України, а також те, що санкцією цього закону передбачено лише покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, які в даному випадку не можуть бути застосовані до обвинуваченої, її слід звільнити від призначеного покарання за цей злочин відповідно до ч.2 ст.373 КПК України.

Санкція ч.2 ст.190 КК України передбачає, крім обмеження волі, більш м`які покарання у виді штрафу та виправних робіт. Виправні роботи не можуть бути призначені ОСОБА_8 , яка не працює, оскільки згідно з ч.1 ст.57 КК України таке покарання відбувається за місцем роботи засудженого.

Тому з огляду на особу та стан обвинуваченої, їй може бути застосоване за ч.2 ст.190 КК України лише покарання у виді штрафу.

Таким чином, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання у відповідності з вимогами ч.1 ст.70 КК України у виді громадських робіт.

З огляду на те, що звільнення від громадських робіт з випробуванням не передбачено кримінальним законом, тому застосування положень ст.75 КК України, в даному випадку є неприпустимим.

Враховуючи, що суд першої інстанції звільнив обвинувачену від відбування покарання одночасно і з випробуванням з іспитовим строком, і згідно з актом амністії, колегія суддів приходить до висновку, що виключення з резолютивної частини вироку вказівки про застосування ст.75 КК України не буде погіршувати становище обвинуваченої.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області задовольнити частково.

Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_8 звільнити від покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.190, ч.1 та ч.4 ст.358 КК України до покарання, обраного судом, тобто:

- за ч.1 ст.190 КК України на 200 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн.;

- за ч.4 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.;

Пом`якшити ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України покарання, призначивши його у виді штрафу в розмірі 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1530 грн.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудити ОСОБА_8 на 200 годин громадських робіт.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

Виключити з вироку вказівку про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4