Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,
захисникаОСОБА_5,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 липня 2015 року у присутності засудженого ОСОБА_6 кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року щодо нього , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 листопада 2012 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

оку

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 ухвалено стягнути відповідно 17 640 грн. 91 коп. та 70 000 грн., а також 2 000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 травня 2011 року приблизно о 22 годині, поблизу другого підʼїзду будинку АДРЕСА_2, під час бійки, яка відбулась на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли раптово з раніше знайомим ОСОБА_8, з метою протиправного заподіяння смерті, умисно завдав останньому два удари ножем, якого мав при собі, в область грудної клітки та в область спини справа, від чого потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 о 00 годині 25 хвилин помер у МЛШМД м. Дніпродзержинська.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений посилається на неправильну кваліфікацію його дій та на істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону.

Так, засуджений вказує, що умислу на вбивство він не мав, а перевищив межі необхідної оборони захищаючись від неправомірних дій потерпілого. Твердить засуджений і про те, що доказам у справі надано неправильну оцінку. ОСОБА_6 також зазначає, що висновки суду, на яких ґрунтується вирок, є суперечливими і судом такі суперечності не усунуто, а саме судове рішення ґрунтується на не досліджених судом доказах. Також скаржник зазначає, що судом порушено його право на захист, оскільки не призначено експертизи та не допитано експертів. При цьому ОСОБА_6 не конкретизує для зʼясування яких питань необхідно було призначати експертизи та допитувати експертів.

Засуджений вважає, що при призначенні йому покарання суд неналежно врахував його особу та всі обставини справи.

ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити йому покарання в межах вказаного закону. У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу з доповненнями та просили скасувати судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доповнень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як видно з матеріалів справи, засуджений не заперечує того, що саме він двома ударами ножа убив ОСОБА_8 Такі показання засудженого підтверджені сукупністю інших доказів у справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи засудженого ОСОБА_6 у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_8 він убив при перевищенні меж необхідної оборони, є безпідставними.

Стаття 36 КК України передбачає право на захист від суспільно-небезпечного посягання шляхом завдання шкоди тому, хто посягає, якщо такі дії були зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

За результатами вивчення матеріалів справи встановлено, що приблизно о 22 годині 29 травня 2011 року у дворі будинку АДРЕСА_2, на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли раптово, стався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з одного боку й ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з іншого. Словесний конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 переріс у обопільну бійку, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які перебували поруч, також почали битись. Під час бійки ОСОБА_6 з метою протиправного заподіяння смерті, ножем, якого мав при собі, умисно завдав ОСОБА_8 два удари в область грудної клітки та в область спини справа, від чого потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 о 00 годині 25 хвилин помер у МЛШМД м. Дніпродзержинська.

Зазначене підтверджено й показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Також факт нанесення удару в область спини, що не є характерним для самооборони, спростовує твердження ОСОБА_6 про завдання ним такого удару під час нападу ОСОБА_8

Отже, наведене свідчить про те, що не ОСОБА_8, а озброєний ножем ОСОБА_6 під час бійки із потерпілим вчинив щодо нього суспільно-небезпечне посягання.

Крім того, твердження ОСОБА_6 про перевищення ним меж необхідної оборони, засуджений висловив у місцевому суді під час розгляду справи та в апеляції на вироку цього суду. З судових рішень видно, що зазначені твердження засудженого визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які судом ретельно перевірено і належно оцінено. У касаційній скарзі ОСОБА_6 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки судів за обговорюваними твердженнями.

За таких обставин суд законно й обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому підстави для їх перекваліфікації на ст. 118 КК України чи на будь який інший закон відсутні, як і відсутні підстави для скасування судових рішень.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильності кваліфікації його дій.

Суд першої інстанції розглянув кримінальну справу щодо ОСОБА_6 та постановив судове рішення, яке відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства. Мотивувальна частина вироку містить, у тому числі, й формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочинів, форми вини ОСОБА_6 і мотивів вчиненого ним злочину. Всі наявні у справі суперечності усунуті, про що зазначено в судовому рішенні.

Засуджений в касаційній скарзі твердить, що під час розгляду справи судом порушено його право на захист, оскільки не призначено експертизи та не допитано експертів. Колегія суддів не вбачає порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки підстав для призначення додаткової чи повторної експертизи, передбачених ч. 5, 6 ст. 75 КПК України, у справі не встановлено, як не встановлено й підстав для допиту експерта в судовому засіданні.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, а також всі обставини справи, у тому числі й ті, що помʼякшують засудженому покарання, та призначив його ближчим до найменшої його межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3