Справа №639/2190/15-к
Провадження №1-в/639/312/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Харківського слідчого ізолятору ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м.Харкова та Харківським слідчим ізолятором клопотання засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 1) 27.02.1998 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.142 КК України до 6 років позбавлення волі; 2) 24.02.1999 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.142, ч.3 ст.140 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 02.08.2004 року апеляційним судом Харківської області за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до 12 років 9 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 30.04.2014 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1, 2 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 12 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст.82 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням згідно ст.82 КК України. Під час судового засідання засуджений заявив також клопотання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Доводи заяви засуджений обґрунтовує тим, що він відбув відповідну частину призначеного строку покарання, під вартою перебуває вже більше 10 років, повністю визнав свою вину у вчинених злочинах та щиро розкаявся, останнім часом не має стягнень та дотримується вимог режиму, став на шлях виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали внесене клопотання, просили суд розглянути питання про можливість застосування до засудженого вимог ст.81 або ст.82 КК України.

Представник Харківського слідчого ізолятору віднесла вирішення даного питання на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, пославшись на відсутність на даний час правових підстав для прийняття рішення в порядку ст.81 чи ст.82 КК України, оскільки засуджений жодного заохочення не має, до праці в Харківському слідчому ізоляторі не залучався, участі у програмах диференційованого виправного впливу не приймав, тобто не довів свого виправлення.

Вислухавши думку засудженого та його захисника, представника Харківського слідчого ізолятору та прокурора, вивчивши матеріали особової справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_6 останній раз засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30.04.2014 року за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1, 2 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 12 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку 19.04.2005 року, кінець строку 04.09.2016 року. Засудженому зараховано в період відбування покарання час тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі з 03.12.2003 року по 18.04.2005 року.

З характеристики засудженого ОСОБА_6 вбачається, що за час тримання в Харківському слідчому ізоляторі в період часу з 2003 року до 2007 рік він вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку порушував, за що мав п`ять дисциплінарних стягнень: одне попередження, дві догани та два стягнення поміщення до карцерного приміщення, які на даний час погашенні у встановленому законом порядку. В період з 2008 року вимоги режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку не порушував, однак за весь час тримання з 2003 року по теперішній час заохочень не мав. До суспільно-корисної праці залучався, а саме до робіт по благоустрою Харківського слідчого ізолятору.
Згідно характеристики за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 також характеризувався в цілому позитивно.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимогами ч.3 ст.82 КК України встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ, суду слід ретельно з`ясовувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за злочини за ч.4 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, які відноситься до умисних тяжких злочинів, за ч.5 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, які відносяться до особливо тяжких умисних злочинів. Основним безпосереднім об`єктом посягання за вказаними злочинами є відносини власності, додатковим об`єктом при вчиненні злочину за ч.3 ст.187 КК України є посягання на життя та здоров`я потерпілого.

За сімейним станом ОСОБА_6 офіційно не одружений, малолітніх дітей, батьків пенсійного віку або інших непрацездатних осіб на утриманні не має.

Відповідно до медичної довідки Харківського слідчого ізолятору, наданої за результатами огляду від 08.05.2015 року вбачається, що на час огляду загальний стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний.

Суд зазначає, що на даний час відсутні докази та матеріали, які б підтверджували, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення або став на шлях виправлення, а також відсутні докази на підтвердження, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду у відношенні засудженого ОСОБА_6 .

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчинених засудженим злочинів та кількість епізодів злочинної діяльності, враховуючи факт порушення засудженим вимог режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку у період часу з 2003 року до 2007 рік, відсутність у нього жодного заохочення за весь час тримання під вартою, відсутність підтверджених відомостей про те, що засуджений був працевлаштованим в слідчому ізоляторі, та відповідно своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів виправлення або став на шлях виправлення, тому суд приходить до висновку, що у відношенні ОСОБА_6 на даний час не може бути прийнято рішення застосування статті 81 чи статті 82 КК України, а тому клопотання засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.81, 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст.82 КК України відмовити.
Згідно вимог ч.6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може мати місце не раніше як через 1 (один) рік з дня прийняття рішення про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1