АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1915/1419/12Головуючий у 1-й
інстанції Очеретяний Є.В. Провадження
№ 11/789/262/13 Доповідач - Сарновський
В.Я.Категорія - ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 р. Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах

апеляційного
суду Тернопільської області

в складі: головуючого
судді- Сарновського В.Я.

суддів - Коструби Г. І., Галіян Л. Є.,

при секретарі - Цінькевич В.М.,

з участю: прокурора - Бурлаки Г.В.,

потерпілого - ОСОБА_3,

представника потерпілого -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі апеляційного суду в
місті Тернополі кримінальну справу за
апеляційною скаргою потерпілого
ОСОБА_3 на вирок Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 лютого 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
проживаючого АДРЕСА_1 громадянина
України, освіта середня, не працюючого,
неодруженого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.296 КК України,
призначено покарання з застосуванням
ст.69 КК України у виді штрафу в дохід
держави в розмірі 1000 грн.

Міру запобіжного заходу до вступу
вироку в законну силу залишено
попередньою - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати в сумі
2827 грн. 20 коп. за проведення експертиз.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 22 листопада
2011 року, близько 00 год. 05 хв.,
перебуваючи за місцем свого проживання
на АДРЕСА_1 взяв пляшку з бензином та
направився на вул. Шептицького в м.
Тернополі, де грубо порушуючи
громадський порядок, з мотивів явної
неповаги до суспільства, ігноруючи
загальноприйняті норми моралі,
елементарні правила поведінки,
моральності та добропристойності, з
метою самоутвердитись в очах сторонніх
осіб за рахунок пошкодження майна
потерпілого ОСОБА_3, о 00 год. 30 хв.
підійшов до автомобіля “МАН 18224” д.н.з.
НОМЕР_1, який належить останньому, що
був припаркований на узбіччі дороги, на
відстані близько 200 метрів від АЗС
"Калина", що в м. Тернополі, на вул.
Шептицького та безпричинно, діючи з
особливою зухвалістю, яка виразилась в
заподіянні матеріальної шкоди,
використавши з цією метою бензин, облив
задні праве та ліве колеса автомобіля
“МАН 18224”, д.н.з. НОМЕР_1, після чого
підпалив, чим спричинив ОСОБА_3,
матеріальну шкоду, яка згідно висновку
експерта №7-168/11 від 27.12.2011 року
становити 25157 грн.72 коп.

В результаті злочинної діяльності
ОСОБА_5 було завдано значної шкоди
громадському порядку, а також
спричинено шкоду особистому майну
потерпілого ОСОБА_3

В апеляції потерпілий ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржуваний вирок, а
кримінальну справу направити на новий
судовий розгляд, мотивуючи тим, що
оскаржуваний вирок винесено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Вказує на те, що
судом невірно кваліфіковано дії
засудженого за ч.1 ст.296 КК України,
оскільки з показів самого засудженого,
вбачається, що він мав умисел на
знищення майна шляхом підпалу, а не на
порушення громадського порядку. Тому, в
його діях наявний склад злочину
передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Також
звертає увагу на істотне порушення
норм процесуального права, оскільки
суд не повідомив його про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши доповідача - суддю
апеляційного суду, потерпілого, який
пояснив, що завдану злочином шкоду і
упущену вигоду йому не відшкодовано, а
тому він просить вирок скасувати,
представника потерпілого, який
підтримав подану апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав, та прокурора
про відсутність підстав для скасування
вироку, перевіривши матеріали справи
та дослідивши наведені в апеляції
доводи, провівши частково судове
слідство, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляція задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено перевіркою матеріалів
справи, висновки суду першої інстанції
про доведеність вини ОСОБА_5 та
кваліфікація його дій за ч.1 ст.296 КК
України є вірними.

Так, з показів ОСОБА_5 вбачається, що він
будучи допитаним під час досудового
розслідування та в судовому засіданні
послідовно стверджував, що 22 листопада
2011 року не мав на меті знищити
вантажний автомобіль, який належить
потерпілому. Пояснював, що тоді
перебував у стані алкогольного
сп'яніння і побачив припаркований на
тротуарі автомобіль, від якого йшов
неприємний запах і який заважав
проходити по тротуару. Саме з цього
малозначимого приводу він вирішив
пошкодити даний автомобіль і підпалив
задні колеса, оскільки хотів таким
чином привернути увагу власника.

Наведені покази ОСОБА_5 доводять
наявність у нього умислу на вчинення
хуліганства, тобто грубого порушення
громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою
зухвалістю, і відповідають іншим
обставинам справи які встановлені
органами досудового слідства, в тому
числі і показам потерпілого.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_3 під
час досудового слідства (т.1 а.с.70-72) та
апеляційного розгляду вбачається, що
він із засудженим ОСОБА_5 раніше не був
знайомий і йому не відомі будь-які інші,
ніж наведені засудженим, мотив і мета
вчинення даного злочину.

Крім того, під час досудового
розслідування слідчим було винесено
постанову про відмову в порушенні
відносно ОСОБА_5 кримінальної справи за
ст.194 КК України, у зв'язку з тим, що
заподіяна майну потерпілого шкода є
меншою 250 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян і відповідно до
примітки до ст.185 КК України не
становить великого розміру, а вчинений
ОСОБА_5 підпал не був
загальнонебезпечним, оскільки дана
подія мала місце в пізню пору доби,
далеко від будинків та не становила
небезпеки життю і здоров'ю багатьох
людей чи заподіяння шкоди багатьом
матеріальним об'єктам (т.1 а.с.154).

З матеріалів справи вбачається, що
вказана постанова слідчого в
установленому порядку не скасована і є
чинною.

В апеляційній скарзі не наведено і в
матеріалах справи відсутні докази
обставин, які би свідчили про наявність
у ОСОБА_5 умислу на знищення майна
потерпілого з мотивів особистих
неприязних стосунків з ним чи будь-які
інші дані на спростування показів
засудженого.

Враховуючи вказані відомості про час,
місце, спосіб та інші фактичні
обставини вчинення злочину, які
встановлені по справі, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про спрямованість в даному
випадку умислу, мотивів і цілей ОСОБА_5
на вчинення хуліганства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
про відсутність в діях засудженого
ознак хуліганства лише через те, що він
пошкодив автомобіль умисно, є
безпідставними, оскільки такі дії
особи як умисне знищення чи
пошкодження майна характеризують
особливу зухвалість, тобто одну із
ознак грубого порушення громадського
порядку.

Так, відповідно до роз'яснень п.5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року №10 "Про
судову практику у справах про
хуліганство" за ознакою особливої
зухвалості хуліганством може бути
визнано таке грубе порушення
громадського порядку, яке
супроводжувалось наприклад знищенням
чи пошкодженням майна.

Беручи до уваги наведені обставини,
колегія суддів приходить до
переконання, що висновки суду першої
інстанції про кваліфікацію дій
засудженого ОСОБА_5 за ч.1 ст.296 КК
України відповідають фактичним
обставинам справи.

Також, аналізуючи наведені в апеляції
потерпілого доводи про порушення вимог
кримінально-процесуального закону під
час досудового розслідування і
судового розгляду, колегія суддів
приходить до переконання, що вони не є
підставою для скасування вироку і
направлення справи на новий розгляд,
оскільки в даному випадку не
перешкодили суду повно та всебічно
розглянути справу і постановити
законний, обґрунтований і справедливий
вирок.

Так, вказані в апеляційній скарзі
твердження потерпілого про те, що він
не був знайомий з ходом розслідування
вчиненого відносно нього злочину та
був позбавлений можливості взяти
участь в судових засіданнях через
хворобу, не ґрунтуються на матеріалах
справи.

З наявних у справі протоколів слідчих
дій від 27 грудня 2011 року слідує, що під
час розслідування відносно ОСОБА_5
кримінальної справи за ч.1 ст.296 КК
України ОСОБА_3 було ознайомлено з
постановами про визнання його
потерпілим і цивільним позивачем у цій
справі. При цьому йому було роз'яснено
процесуальні права, допитано в якості
потерпілого і він жодних клопотань з
приводу перекваліфікації дій ОСОБА_5 не
заявляв (т.1 а.с.70-75).

В подальшому, 17 січня 2012 року
потерпілому за вих.№24/10-249 на виконання
вимог ст.217 КПК України (1960р.) надіслано
повідомлення про закінчення
досудового розслідування, можливість
ознайомлення з матеріалами справи і
наслідки неявки. 31 січня 2012 року
потерпілому надіслано повідомлення
про дату і час призначення
попереднього розгляду даної справи
судом, 6 і 16 лютого 2012 року -
повідомлення про дату і час судового
розгляду (т.1 а.с.174,186,194).

В матеріалах справи відсутні і
потерпілим не надано жодних доказів, що
в період з листопада 2011 року по лютий 2012
року, тобто під час досудового
розслідування та судового розгляду,
він перебував на лікуванні і не мав
можливості взяти в них участь з
поважних причин. Додані ним до апеляції
копії медичних документів стосуються
лише його періодичного лікування
починаючи з травня 2012 року, тобто уже
після закінчення строку оскарження
вироку.

Під час досудового розслідування
потерпілим було подано позовну заяву
на суму 50 тисяч гривень, в якій не
вказані докази на підтвердження саме
такої суми цивільного позову, не
наведено відповідні розрахунки та
відомості для обґрунтування його
розміру (т.1 а.с.74).

Даний цивільний позов судом першої
інстанції залишено без розгляду, що
відповідно до ч.4 ст.28 КПК України (1960р.)
не позбавляє потерпілого права
пред'явити його у порядку цивільного
судочинства.

Усе зазначене дає підстави вважати, що
доводи потерпілого про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права не
ґрунтуються на матеріалах справи і є
безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що матеріали
справи не містять обставин, що можуть
викликати сумніви в правильності
кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за
ч.1 ст.296 КК України та не вбачає підстав
для скасування вироку, як про це
просить потерпілий.

Керуючись пунктами 11, 13 розділу ХІ
Кримінального процесуального кодексу
України (2012р.), ст.ст. 362, 365, 366
Кримінально-процесуального кодексу
України (1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію потерпілого ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а вирок
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 27 лютого 2012
року відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.296 КК
України - без змін.

Судді:

Сарновський В.Я. Коструба
Г.І. Галіян Л.Є.

підпис підпис
підпис

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області В.Я.
Сарновський