Справа № 473/2123/15-к
ВИРОК
іменем України
"12" червня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська Миколаївської області кримінальне провадження №0000059 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, освіта середня, раніше не судимого згідно ст. 89 КК України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом прокуратури Миколаївської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000059 від 10.09.2014 за фактом спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень працівниками Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області з метою примушення його до зізнання у вчиненні злочинів.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 визнано потерпілим, роз`яснено його права та допитано в якості потерпілого.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що, перебуваючи 30.09.2014 р. о 14:00 год. у приміщенні Вознесенської міжрайонної прокуратури, будучи ознайомленим з правами потерпілого та попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059 потерпілий ОСОБА_5 , маючи намір на надання недостовірних відомостей про факти і обставини, що підлягають встановленню в кримінальному провадженні і мають важливе значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення в ньому, порушуючи процесуальний порядок отримання доказів у кримінальному провадженні, умисно дав уповноваженій особі - слідчому СВ прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 завідомо неправдиві показання, зокрема змінив відомі йому фактичні обставини отримання тілесних ушкоджень, повідомивши слідчому, що 09.09.2014 р. під час проведення допиту його в якості свідка в приміщенні Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області з метою зізнання у вчиненні крадіжок оперуповноваженим СКР Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 йому спричинено тілесні ушкодження.

Таким чином, під час допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 звинуватив оперуповноваженого СКР Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України - перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що супроводжувались насильством, та завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Проте, в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні будь-яких інших доказів, що підтверджували б причетність оперуповноваженого СКР Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 , до отримання тілесних ушкоджень 09.09.2014 р. ОСОБА_5 не здобуто, і 28.04.2015 р. потерпілий ОСОБА_5 перед проведенням слідчого експерименту за його участю повідомив, що обмовив оперуповноваженого СКР Вознесенського МВ УМВС в Миколаївській області ОСОБА_7 в заподіянні йому тілесних ушкоджень через неприязнені відносини. Насправді 09.09.2014 р., будучи добряче п`яним та їдучи на велосипеді, ОСОБА_5 не справився з керуванням, впав з велосипеду і при цьому вдарився об гору каміння, яке лежала неподалік його будинку в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання, тобто завідомо неправдиве показання потерпілого під час провадження досудового слідства, поєднане з обвинуваченням у тяжкому злочині.

Прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.384 КК України, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_5 , а саме: у вигляді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на один рік із покладенням обов`язків відповідно до п.п.2,3 ст. 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості згідно ст.473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст.384 КК України, і який згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, те, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші заходи, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості, щиро кається у скоєному, за місцем мешкання характеризується позитивно.

Допитавши обвинуваченого, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, відносно нього не застосовувалося будь-якого насильства, примусу, погроз, угода не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений ОСОБА_5 в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винуватим в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 384 КК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 12 червня 2015 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначити останньому міру покарання, узгоджену сторонами в угоді.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373-374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 червня 2015 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 1-го (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не застосовувався.

На вирок суду може бути подана апеляції з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його оголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1