Категорія: ч. 2 ст. 149 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляціями прокурора, засудженої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Ганнівка, Братського району Миколаївської області, проживаюча у АДРЕСА_1 , громадянка України, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, приватний підприємець, не судима,
- засуджена за ч.2 ст.149 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнена від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом одного року іспитового строку вона не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї згідно ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися у кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Запобіжний захід засудженій ОСОБА_7 залишено попередній підписку про невиїзд.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк перебування її під вартою з 28 травня по 16 жовтня 2009 року, включно.
Арешт накладений на майно ОСОБА_7 , а саме: телевізор "Самсунг" скасовано та вирішено повернути ОСОБА_7 .
Вирішено питання про речові докази.
Цим же вироком за ч.2 ст.149 КК України засуджено ОСОБА_8 щодо якої при апеляційному розгляді справи постановляється рішення окремо.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В :

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винними у тому, що разом з особами, матеріали кримінальної справи відносно яких виділені в окремо провадження, за попередньою змовою групою осіб, протягом квітня 2008 року - лютого 2009 року повторно вчинили торгівлю та інші незаконні угоди, об`єктом яких є людина, а підсудна ОСОБА_8 , також вербування, переміщення, передачу людини з метою сексуальної експлуатації за наступних обставин.
Зокрема ОСОБА_8 в лютому 2009 року, у невстановлений досудовим слідством час та місці, діючи за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_7 , від якої дізналась, що мешканка м. Вознесенськ Миколаївської області ОСОБА_11 має труднощі матеріального характеру, постійного місця роботи та стабільних заробітків не має, запропонувала їй поїхати в Республіку Польща для роботи в будинку розпусти, замаскованому під мотель "Фама, для зайняття проституцією.
Так, ОСОБА_7 , маючи право на працевлаштування людей за кордоном, ніби то пропонуючи роботу офіціанта в нічному клубі м. Жепін, створюючи при цьому хибне уявлення про суть самої роботи та отримання високих прибутків, схилила ОСОБА_11 до поїздки в Республіку Польща в нічний клуб офіціантом, а фактично надавати послуги сексуального характеру. Саме з цією метою ОСОБА_10 надіслала СМС-повідомлення з паспортними даними ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , яка в свою чергу передала їх таким же способом особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою оформлення запрошення на роботу, а останні передали ОСОБА_8 запрошення, де приховуючи свої злочинні наміри, вказали про роботу офіціанта.
Створивши необхідні передумови для продажу ОСОБА_8 по телефону з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, погодили умови і деталі передачі ОСОБА_11 17 лютого 2009 року автомобілем „Форд-Транзит реєстраційний номер НОМЕР_1 ., та особисто перемістила через пропускний пункт Ягодин державного кордону України в місто Жепін Республіки Польща, де передала її особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, отримавши за це грошову винагороду в сумі 200 доларів США.
Після чого, особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, поселили потерпілу в будинку розпусти по АДРЕСА_2 , який був замаскований під мотель „Фама, де забезпечили надання нею сексуальних послуг, а частину грошей отриманих від її діяльності привласнювали. ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_11 кошти в сумі 1700 грн. за надання такої роботи.
Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснили торгівлю людиною - потерпілої ОСОБА_11 .
Крім того, ОСОБА_8 повторно, в лютому 2009 року, діючи за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 , дізнавшись від останньої, що мешканка м. Вознесенськ Миколаївської області ОСОБА_12 має труднощі матеріального характеру, постійного місця роботи та стабільних заробітків не має, запропонували їй поїхати в Республіку Польща для роботи в будинку розпусти, замаскованому під мотель "Фама, для зайняття проституцією.
Так, ОСОБА_7 , маючи право на працевлаштування людей за кордоном, ніби то пропонуючи роботу офіціанта в нічному клубі м. Жепін, а фактично надавати послуги сексуального характеру, створюючи при цьому хибне уявлення про суть самої роботи та отримання високих прибутків, схилила ОСОБА_12 до поїздки в Республіку Польща в нічний клуб ніби то офіціантом, з можливістю надання сексуальних послуг в будинку розпусти.
Отримавши згоду потерпілої на поїздку, ОСОБА_7 відправила СМС повідомлення з паспортними даними ОСОБА_12 . ОСОБА_8 , яка передала їх особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, для оформлення запрошення на роботу, а останні, в свою чергу, передали ОСОБА_8 на Україну запрошення для ОСОБА_12 , де приховуючи свої злочинні наміри, вказали про роботу офіціанта.
Створивши необхідні передумови для продажу, ОСОБА_8 по телефону з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, погодили умови і деталі її передачі, оплату її проїзду. 19 лютого 2009 року потягом сполученням Київ Берлін переправили ОСОБА_12 через пропускний пункт Ягодин державного кордону України в місто Жепін Республіки Польща. Особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зустріли ОСОБА_12 на вокзалі, оплатили проїзд, поселили потерпілу в будинку розпусти по АДРЕСА_2 , який був замаскований під мотель „Фама, де забезпечили надання нею сексуальних послуг, а частину грошей отриманих від її діяльності привласнювали.
Через декілька днів, після приїзду ОСОБА_8 в Республіку Польща, особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, передали останній гроші в сумі 200 доларів США як винагороду за ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 отримала від потерпілої кошти в сумі 1700 грн. за надання такої роботи.
Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснили торгівлю людиною - потерпілої ОСОБА_12 .
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, у поданій апеляції вважає, що вирок підлягає скасуванню через безпідставність виключення з обвинувачення вчинення злочину у складі організованої групи та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених. Просить вирок скасувати і постановити новий, яким засудити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.149 КК України та призначити засудженим покарання, запропоноване державним обвинувачем в судових дебатах, а саме, 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного їм майна.
Засуджена ОСОБА_7 в поданій апеляції, не погоджуючись з вироком суду, вважає, що органами досудового слідства та під час судового слідства не було здобуто доказів її вини у вчиненні злочину, тим більш, у складі організованою групою при відсутності доказів про наявність структури, конфігурації та змісту стійких зв`язків між нею та іншими особами. Зазначає, що не встановлено та не наведено обставин, за якими вона усвідомлювала факт торгівлі людьми. Просить вирок суду щодо неї скасувати, а справу провадженням закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та заперечив апеляцію засудженої ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника останньої, які підтримали апеляцію ОСОБА_7 та заперечували апеляцію прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.149 КК України до задоволення не підлягають з таких підстав.
Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_8 здійснювала працевлаштування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 офіціантками в мотелі "Фама" в Республіці Польща. За надання послуг з працевлаштування вказані потерпілі заплатили їй по 1700 грн. кожна. Такі фактичні обставини справи визнає та не оспорює і сама ОСОБА_7 , але заперечує, що їй було відомо про надання потерпілими сексуальних послуг в даному мотелі.
Проте, висновки суду про вчинення засудженою ОСОБА_7 злочину при зазначених у вироку обставинах ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, яким судом дана належна оцінка.
Так, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_7 запропонувала їм працювати офіціантками в нічному клубі на території республіка Польща, повідомивши, що при бажанні вони можуть надавати там сексуальні послуги, за що отримувати додаткову грошову винагороду. Підтвердили той факт, що в нічному клубі "Фама" вони надавали сексуальні послуги, за надання яких отримували гроші.
Крім того, своїми показаннями потерпіла ОСОБА_13 підтвердила, що ОСОБА_7 була присутня при її розмові з ОСОБА_8 з приводу працевлаштування в республіці Польща, та сама особисто пояснювала, що дана робота полягає у необхідності надання оплатних сексуальних послуг у нічному клубі "Фама".
Вина ОСОБА_7 також підтверджується іншими наявними у справі доказами, а саме: протоколом очної ставки між потерпілою ОСОБА_13 та ОСОБА_7 від 24.06.2009 року (т.5 а.с. 139) згідно якого потерпіла підтвердила, що засуджена знала характер запропонованої ОСОБА_8 роботи; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотокартках від 16.04.2009 року (т.2 а.с. 174) згідно якого ОСОБА_8 серед наданих фотознімків осіб впізнала ОСОБА_7 , яка надала першій двох жінок для роботи в нічному клубі; протоколом проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням оперативно-технічних засобів від 10.04.2009 року (т.3 а.с. 1); протоколом дослідження аудіо запису негласного слухового контролю телефонних переговорів від 10.04.2009 року (т.3 а.с.2-208) згідно яких зафіксовані телефонні переговори ОСОБА_8 з іншими особами, в тому числі ОСОБА_7 , з приводу вербування, переміщення, передачі потерпілих з метою сексуальної експлуатації.
Відповідно, колегія суддів дослідивши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у торгівлі людьми з метою сексуальної експлуатації за попередньою змовою з ОСОБА_8 , належним чином мотивувавши своє рішення, а тому апеляція засудженої ОСОБА_10 до задоволення не підлягає.
Не заслуговують на увагу і твердження прокурора в своїй апеляції про те, що суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував дії засуджених з ч. 3 на ч. 2 ст. 149 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку вчинення злочину в складі організованої злочинної групи, та щодо м`якості призначеного засудженій покарання.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим у складі організованої групи, якщо в його вчиненні брали участь три і більше осіб, які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього злочину, об`єднаного єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.1 постанови «Про практику розгляду кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» №13 від 23.12.2005, суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й стосовно тих ознак, які вказують на їх скоєння саме організованою групою, мети її створення, тривалості існування, кількісного складу, існування правил поведінки.
Як правильно встановив суд першої інстанції, по даній кримінальній справі державним обвинуваченням не надано доказів і не встановлено судом наявності розробленого і схваленого учасниками групи плану злочинної діяльності, чіткого розподілу ролей, вербування нових членів, загальних правил поведінки, її стійкості. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на досудовому слідстві та під час судового засідання показали, що ніколи не обговорювали плану своїх дій та з цього приводу разом не збиралися, не розподіляли між собою функції, не обирали керівника. Епізоди їх злочинної діяльності виникали спонтанно, злочинні дії кожного із них не були відомі іншим. Ці обставини стверджуються й іншими доказами у справі, зокрема, роздруківками телефонних розмов між ними та обставинами вчинення злочинів.
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що кожний з співучасників злочинів, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, мали свою мету в злочинній діяльності і їх дії, кожного зокрема, були спрямовані лише на досягнення цієї окремої мети, а саме отримання власних прибутків протиправним шляхом, без будь-якої організаційної узгодженості чи єдності їх інтересів.
Відповідно, стороною обвинувачення не надано суду доказів стійкості організованої групи, що є необхідною ознакою існування такого об`єднання, доказів того, що організована група, була здатна забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти внутрішнім чи зовнішнім факторам, що можуть її дезорганізувати, що між учасниками групи існували досить стабільні відносини у зв`язку з підготовкою та вчиненням злочинів. Не здобуто і переконливих доказів того, що засудженим був відомий план діяльності організованої групи, а їхні дії були об`єднані цим планом, який передбачав би чіткий розподіл функцій усіх учасників щодо його досягнення.
Жодних даних, які б давали підстави для висновку про вчинення засудженими злочину, передбаченого ст. 149 КК України у складі організованої групи, немає.
При таких обставинах, суд першої інстанції обґрунтовано виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку про вчинення засудженими злочину в складі організованої групи з іншими особами та правильно перекваліфікував їх дії з ч. 3 на ч.2 ст.149 КК України.
Що стосується покарання, то воно призначено засудженій ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, незначної кількості епізодів злочинної діяльності, відсутності претензій з боку потерпілих та даних про її особу.
Призначене засудженим покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідне для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законний і обґрунтований. Підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись п. 11 Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 року, ст.ст. 365-366, 377 КПК України (в ред. 1960), апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляції прокурора та засудженої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Головуючий:

Судді: