г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/87/15-к
Номер провадження 1-кп/213/79/15
У Х В А Л А
Іменем України
09 лютого 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих: адвоката ОСОБА_8 , захисника: адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0000908, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Миколаївської обл., зареєстрований: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3, ст. 135 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів за ст. 286 ч.3 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб; та за ст. 135 ч.1 КК України за ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. 20.10.2014р. ухвалою Центрально-міського районного суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід по даному кримінальному провадженню у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Ризиками зазначено: обвинувачений може переховуватись від слідства та суду, також може впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. 17.12.2014р. ухвалою Центрально-міського районного суду продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 30 днів. Зазначено, що існують тіж самі ризики, та що через необхідність збирання доказів, виконання інших процесуальних дій, більш м,який запобіжний захід неможливо обрати. В підготовчому судовому засіданні дію запобіжного заходу ОСОБА_4 було продовжено на 30 днів, було зазначено наявність ризиків переховування від слідства, вплив на потерпілих. Стороною захисту не було надано характеризуючих матеріалів що б підтверджували міцність соціальних зв,язків. Термін дії запобіжного заходу спливає 13.02.2015р.

Відповідно ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою. Зазначено, що ризики, що були встановлені раніше не втратили актуальність, а саме ризики: переховування, вплив на потерпілих та свідків, ризик вчинення нового злочину, ризик перешкоджання іншим чином, а саме може спотворити докази, може сховати водійські права. Зазначив, що за наявності цих ризиків більш м,який запобіжний захід неможна обрати.

Потерпілі та представник потерпілих підтримали клопотання прокурора, та просили відмовити у клопотанні захисника. Зазначили, що обвинувачений може переховуватись, оскільки до міліції з,явився після того, як було знайдено транспортний засіб, та його особу було встановлено. Зазначили, що матеріали справи не містять паспорт обвинуваченого, що також робить неможливим зміну запобіжного заходу. Зазначили, що невстановлено точне місце його проживання, а саме м. Кривий Ріг, чи с. Червоне.

Обвинувачений та захисник заявили зустрічне клопотання про обрання обвинуваченому більш м,якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту. Надали характеризуючі матеріали на обвинуваченого, а саме довідку та акт, що обвинувачений проживає з дружиною та дітьми, та матір,ю у АДРЕСА_1 . Довідку, що його мати є пенсіонером, інвалідом 2 групи, загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, та потребує стороннього догляду. Надано довідку, що дитина обвинуваченого ОСОБА_10 , 2008р.н., лікується в лікаря дерматолога - атопічна екзема. Надано характеристика з місця роботи обвинуваченого - характеризується позитивно. Надано 3 розписки від потерпілих, згядно яких матеріальна шкода відшкодована повністю, моральна - по 3 тис. грн. Захисник зазначив, що ризики втратили актуальність, що потерпілі та свідки сторони обвинувачення були допитані в судовому засіданні, та ризик, що на них може бути здійснено вплив більше не існує, крім того потерпілим шкоду відшкодовано частково. Ризик переховування не доведений, оскільки обвинувачений сам з,явився до міліції. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Зазначив, що на теперішній час на обліку в лікаря психіатра не перебуває, зазначили, що водійське посвідчення знаходиться в автомобілі, та доступу обвинуваченого до нього немає.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тяжкістю покарання, та тим, що обвинувачений залишив місце ДТП; сторона захисту зазначає, що даний ризик відсутній оскільки обвинувачений добровільно з,явився до міліції, та добровільно на виклик з,явився до суду на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу);

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (сторона обвинувачення, обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений переховував транспортний засіб, тому може сховати інші докази, а саме водійське посвідчення. Сторона захисту зазначила, що водійське посвідчення в машині, яка вилучена, та доступу обвинуваченого до неї немає.);

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (стороною обвинувачення даний ризик обгрунтовується тим, що обвинувачений може підкупити свідків, потерпілих. Стороною захисту зазначено про те, що даний ризик спростовується тим, що свідки та потерпілі вже допитані, а потерпілим частково відшкодована шкода);

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (сторона обвинуваченя обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений може перешкоджати збиранню доказів, та судовому слідству. Стороною захисту зазначено, що обвинувачений визнає вину повністю);

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тим, що один з інкремінованих злочинів є умисним, тому може вчинити інший злочин. Сторона захисту зазначила, що він раніше не судимий тому даний ризик спростовується).

Підставою застосування зап. заходу є наявність обґрунтованої підозри та ризиків.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р. зазначено про недопустимість необгрунтованої та аналогічної мотивації обрання та продовження запобіжного заходу, зазначено про необхідність достатнього обгрунтування наявності ризиків із врахуванням того, що після проведення слідчих, процесуальних дій можливе зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкремінований злочин, а саме за ст. 286 ч3 КК України передбачене покарання від 5 до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування тр. засобами до 3 років, за ст.135 ч.1 КК України до 2 років обмеження чи позбавлення волі.

Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

Обвинувачений утримується під вартою з 20.10.2014р., тобто 113 днів.

Суд враховує, що злочин за ч.3 ст. 286 КК України відноситься до необережних злочинів, враховує те що обвинувачений раніше не судимий, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності. Злочина за ч.1 ст. 135 КК України прямо пов,язаний із ст. 286 ч.3, тому відсутні підстави вважати про можливість вчинення нових злочинів. Таким чином відсутній ризик вчинення нового злочину.

Суд враховує позицію обвинуваченого щодо повного визнання вини; враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився;

Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, наявність майнової шкоди завданої інкремінованим злочином, та її часткове відшкодування.

Суд враховує наявність в обвинуваченого сім,ї, а саме дружини, двох малолітніх дітей, наявність матері - інваліда 2 групи, що потребує стороннього догляду; суд враховує наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, яке встановлене в обвинувальному акті, та підтверджено довідками наданими в суді - с. Червоне, вул Садова, 94; суд враховує репутацію обвинуваченого, який характеризується з позитивної сторони, має базову загальну середню освіту, раніше не судимий. Тобто наявні тісні соціальні зв,язки, що ставить під сумнів ризик можливості переховування.
Суд враховує поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві, що йому в якості пом,якшуючої обставини в обвинувальному акті зазначено: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, відшкодування шкоди. Суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений надав пояснення, вину визнає, не перешкоджає судовому слідству.

Суд враховує, що обвинувачений хоча і не одразу, але сам з,явився до міліції; суд враховує, що обвинувачений в розшук не оголошувався; враховує, що на досудовому слідстві до суду на розгляд питання про обрання запобіжного заходу з,явився добровільно. Вказане також ставить під сумнів ризик можливості переховування, та вказує на готовність обвинуваченого до виконання процесуальних обов,язків.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, в якому було встановлено порушення пункту 1 і пункту 3 статті 5 Конвенції, зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів за і проти звільнення.

Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Таким чином, станом на день розгляду питання про продовження терміну тримання під вартою, суду не доведено, що існує велика вірогідність переховування обвинуваченого від суду, яка б обгрунтовувала його тримання під вартою.
Суд враховує, що згідно обвинувального акту обвинувачений покинув місце ДТП, залишив потерпілих у небезпеці, та розмістив свій транспортний засіб у гаражі іншої особи. Суд враховує пояснення обвинуваченого, що він покинув місце ДТП, та ховав автомобіль, оскільки злякався. Автомобіль вилучено та визнано речовим доказом, доступу обвинуваченого до нього немає. Досудове слідство було завершено, всі докази стороною обвинувачення були здобуті, і таким чином ризик, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, втратив актуальність.

Водійське посвідчення та паспорт обвинуваченого не є речовими доказами по даній справі, тому суд не бере до уваги твердження сторін, що зміна запобіжного заходу неможлива через відсутність у сторони обвинувачення цих документів.

Щодо розбіжностей у адресах проживання, то досудовим слідством встановлена адреса у с. Червоне, яка підтверджується характеризуючими матеріалами. Щодо адреси у м. Кривому Розі, то зазначено, що це адреса родичів обвинуваченого, та вона була використана дружиною обвинуваченого для оформлення соціальної допомоги на дитину в Інгулецькому районі.

Суд враховує, що на досудовому слідстві стороною обвинувачення були допитані потерпілі та свідки, які також були допитані в судовому засіданні, і таким чином вплив на них обвинуваченим необгрунтований, т.як їх покази надані суду та прийняті судом. Таким чином перестав бути актуальним ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, через необгрунтованість необхідності тримання заявниці під вартою було встановлено порушення п.1 ст. 5 Конвенції. Також зазначено, що для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин. Обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи незалежно від того, наскільки коротким він є повинно бути переконливо доведено. Головною підставою для взяття заявниці під варту були її ймовірне перешкоджання встановленню істини у справі та зневажлива поведінка. Ці підстави не включені в список підстав, які могли би виправдати позбавлення свободи за підпунктом с пункту 1 статті 5 Конвенції.

В нашому випадку перешкоджання встановленню істини зі сторони обвинуваченого судом не виявлено, стороною обвинувачення не доведено. Ризик переховування невеликий.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Харченко проти України, через відсутність вмотивованих підстав продовження строку тримання під вартою було встановлено порушення вимог пункту 3 статті 5 Конвенції. Зазначено, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. Підстави мають бути чітко зазначені національними судами. Однак у справі, що розглядається, таких підстав суди не наводили та жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Таран проти України, через відсутність додаткових підстав, та відсутність більшого обгрунтування продовження строку запобіжного заходу заявнику, було встановлено порушення вимог підпункту с пункту 1 і пункту 3 статті 5 Конвенції. Також зазначено, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребувало більшого обґрунтування, але суди не навели жодних додаткових підстав щодо цього питання.

При обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороні захисту було відмовлено у застосуванні альтернативних запобіжних заходів з підстав того, що можливий тиск на потерпілих, свідків, можливе переховування, можливе знищення доказів. Даний запобіжний захід продовжувався двічі, на даний час ризики, що існували та зазначались як іншими складами суду, так і судом у цьому складі, - зменшились, що є підставою для розгляду питання про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Томазі проти Франції, зазначено, що кожний ув`язнений під варту, має право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду, питання звільнення можуть бути порушені після закінчення певного часу, незважаючи на наявність підстав, які виправдовували первісне запровадження особи під варту. Наявність обгрунтованої підозри в тому, що особа, яка утримується під вартою, вчинила злочин, є умовою для продовження запобіжного заходу, - але після певного часу ця умова не є достатньою, навіть якщо особі пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину і є переконливі докази проти нього.

Суд зазначає, що позиція потерпілих у даній справі полягає в тому, що обвинувачений повинен понести покарання, та бути позбавленим волі, тому бажають, щоб він залишався під вартою, та що на волі він не зможе прокормити сім,ю за той час, що залишився до вироку. Відповідно до чинного законодавства запобіжний захід не є покаранням, а є способом забезпечення кримінального провадження, і в даному випадку стоїть питання не про звільнення обвинуваченого від покарання, а про можливість застосування іншого запобіжного заходу, достатнього для виконання ним процесуальних обов,язків.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Ризики зазначені стороною обвинувачення втратили свою актуальність, оскільки потерпілі та свідки допитані, та тиск на них не доведений, характеризуючі матеріали не дають підстав вважати таку можливість; перешкоджати слідству обвинувачений не має можливості, т.як докази обвинувачення вже зібрані, основний доказ - автомобіль вилучено та доступу обвинуваченого до ньго немає; ризик переховування невеликий.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., суттєве зменшення ризиків зумовлює зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд підтримує позицію захисту, та вважає можливим обрати більш м,який запобіжний захід, оскільки ризики зменшились.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 176 КПК України домашній арешт є запобіжним заходом.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбівлення волі.

Стороною обвинувачення не доведено необхідність тримання обвинуваченого під вартою. З урахуванням тяжкості обвинувачень, та невеликої можливості переховування, задля недопущення порушення прав обвинуваченого за ст. 5 Конвенції, суд вважає можливим змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.

Таким чином, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою - слід відмовити.

На обвинуваченого слід покласти обов,язки прибувати до суду на виклик суду, не відлучатись за межі області; повідомляти суд про зміну місця проживання, носити електронний засіб контролю.

Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Клопотання сторони захисту - задовольнити, клопотання обвинувачення залишити без задоволення.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт, строком на 60 днів, а саме до 09.04.2015р., звільнивши з зали суду.

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце мешкання, а саме: будинок АДРЕСА_1 без дозволу суду з 19:00 годин вечора до - 07:00 години ранку наступного дня.

Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Роз,яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники міліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Покласти обов,язок на Широківський РВ (в разі відсутності даного засобу на Криворізьке МУ) забезпечити обвинуваченого ОСОБА_4 електронним засобом контролю. Покласти обов`язок контролювати виконання ухвали суду про виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - на працівників Широківського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, так як постійне місце проживання обвинуваченого знаходиться під їх оперативним обслуговуванням, та на Криворізьке МУ УМВС України в Дніпропетровській області, оскільки ними розслідувалось дане провадження; та на прокурора прокуратури м. Кривого ОСОБА_11 , на якого також покласти своєчасне виконання даної ухвали, та забезпечення обвинуваченого електронним засобом контролю.

В разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію даної ухвали направити для виконання Широківському РВ. Оголосити перерву до 14:00 годин 16.02.2015р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1