Єдиний унікальний номер 201/6381/15-к
Номер провадження 1-кп/201/361/2015

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
Приблизно в березні 2014 року, більш точна дата та час не встановлені, ОСОБА_4 , знаходячись на ж/м Парус у м. Дніпропетровську на асфальті біля зупинки громадського транспорту, знайшов паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який він вирішив залишити собі для подальшого використання в особистих цілях і з цього часу зберігав паспорт за місцем свого проживання. В вересні 2014 року, більш точна дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на підробку офіційного посвідчення, паспорту громадянина України з метою його подальшого використання в особистих цілях, взяв паспорт, який знайшов раніше, та шляхом заміни фотокартки на першій та третій його сторінках, підробив вказаний паспорт, після чого, з метою надання підробленому посвідченню всіх потрібних реквізитів, відтворив рельєфний відтиск круглої печатки, тим самим надав посвідченню всіх потрібних реквізитів, при цьому форма документа та всі його реквізити відповідали необхідним вимогам, затвердженим Наказом МВС № 600 від 15 червня 2006 року. Після цього, ОСОБА_7 став зберігати виготовлене ним підроблене офіційне посвідчення за місцем свого мешкання з метою його подальшого використання у своїх злочинних цілях.
Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел, спрямований на заволодіння двома комплектами будівельних підмосток «професіонал (4+1)», без мети їх повернення, шляхом використання завідомо підробленого документа та достовірно знаючи, що фотокартка на першій та третій сторінках зазначеного паспорту переклеєна, 24 лютого 2015 року, близько 20 години 00 хвилин, прибув до ФОП « ОСОБА_5 », що займається будівництвом та орендою будівельних вишиктур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись у вказаному місці та часі, ОСОБА_7 , умисно з корисливою метою надав та в подальшому залишив ОСОБА_5 , завідомо підроблений офіційний документ, як задаток за два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)», тобто використав підроблений ним документ в злочинних цілях. ОСОБА_5 , будучи введеним в оману шахрайськими діями ОСОБА_8 , перевіривши паспорт на ім`я ОСОБА_9 , та переконавшись, що всі реквізити в ньому співпадають з паспортом громадянина України, став сприймати ОСОБА_8 , як ОСОБА_9 , та передав ОСОБА_10 два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)», загальна вартість яких складає 16 200 гривень. Також для підтвердження факту угоди та взяття в оренду двох комплектів будівельних підмосток «професіонал (4+1)», між ФОП « ОСОБА_5 » в особі орендодавця ОСОБА_5 та орендарем ОСОБА_11 був укладений договір оренди майна, який був завірений печаткою ФОП « ОСОБА_5 », підписом орендодавця ОСОБА_5 та підписом ОСОБА_8 , з удаванням підпису ОСОБА_6 , тобто підробленим ним.
Після чого ОСОБА_7 достовірно знаючи, що не збирається повертати вказані вище два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)», доводячи свій злочинний намір до кінця, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном належним ФОП « ОСОБА_5 » на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_5 , майнову шкоду на загальну суму 16 200 гривень.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 , які виразились в підробленні посвідчення, яке видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, кваліфікуються за ч. 1 ст. 358 КК України.
Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у використанні завідомо підробленого документа, кваліфікуються за ч. 4 ст. 358 КК України.
Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману(шахрайство), кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України визнав повністю та показав, що у березні 2014 року, більш точну дату та час вказати не може, знаходячись на ж/м Парус у м. Дніпропетровську, біля зупинки громадського транспорту знайшов паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 в обкладинці, залишив його собі та зберігав за місцем свого проживання. Після чого, з метою подальшого використання паспорта в особистих цілях, а саме щоб заробити грошей, у вересні 2014 року, більш точну дату та час вказати не може, знаходячись за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , замінив фотокартки на першій та третій сторінках паспорту, та надав останньому всіх необхідних реквізитів, що відповідають вимогам даного документу. При цьому, у нього була мета, за цим підробленим паспортом взяти в оренду майно, потім продати, а гроші залишити собі на операцію матері. З цією метою, у газеті Дніпровська неділя знайшов телефон ФОП « ОСОБА_5 », що займається будівництвом та орендою будівельних вишиктур, домовився з ним про зустріч. Після чого, 24 лютого 2015 року, приблизно о 20 години, приїхав за адресою: АДРЕСА_2 , із вантажним автомобілем, де домовився із потерпілим про надання йому в оренду двох комплектів будівельних підмосток під залог підробленого ним паспорта на ім`я ОСОБА_6 , та уклав договір оренди цього майна, не маючи, при цьому, наміру повертати дане майно або кошти за нього, забрав два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)» та передав їх своєму знайомому для реалізації, однак на даний час місцезнаходження цього знайомого йому не відомо. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушень, що інкримінуються, ні вартість майна, яким заволодів, ні вину. В скоєному щиро розкаявся.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що він займається підприємницькою діяльністю у сфері будівництва та оренди будівельних вишиктур. В телефонному режимі він домовився про зустріч із чоловіком, який 24 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині, прибув до місця розташування його складу за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись за вказаною адресою обвинувачений надав йому паспорт на ім`я ОСОБА_6 , який в подальшому залишив, як задаток за два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)», які коштують 16 200 гривень. Він, сприймаючи ОСОБА_4 , саме, як ОСОБА_6 , уклав з останнім договір оренди майна, який був завірений печаткою ФОП « ОСОБА_5 », його підписом та підписом ОСОБА_4 , якого він сприймав, як ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 , якого сприймав, як ОСОБА_6 два комплекти будівельних підмосток «професіонал (4+1)», який їх забрав та покинув його приміщення. Надалі доля його майна, потерпілому невідома. Позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошових коштів у розмірі 26 200 гривень підтримав у повному обсязі та висловив думку щодо можливості призначення ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого та потерпілого, наданими ними безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_4 діянь і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і ОСОБА_4 винний у їх вчиненні, так як він, умисними діями вчинив підроблення посвідчення, яке видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, та використав завідомо підроблений документ, а також заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), тому він підлягає покаранню за вчинення таких кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що
ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, за місцем проживання характеризується із задовільної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Разом із цим, суд враховує, що обмеження волі на певний строк є одним з найбільш суворого покарання, передбаченого санкціями статей, які інкримінуються обвинуваченому, яке може бути застосоване лише тоді, коли у суду є переконання, що призначення більш м`якого покарання не буде впливати на виправлення та перевиховання обвинуваченого, а виходячи з проаналізованих даних про особу ОСОБА_4 у їх сукупності, у суду такого переконання не виникло, тому суд приходить до висновку, з урахуванням ступеню тяжкості скоєних останнім кримінальних правопорушень, його особи та обставин, що пом`якшують покарання, які приведені вище, про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України до основного покарання у вигляді обмеження і обмеження волі.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь останнього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошових коштів у розмірі 26 200 гривень, яка складається з вартості майна, яким заволодів обвинувачений у сумі 16 200 гривень і вартості недоотриманого прибутку у сумі 10 000 гривень.
Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову, суд приходить до висновку про повне його задоволення, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За таких обставин, потерпілому ОСОБА_5 злочинними діями обвинуваченого завдано матеріальної шкоди, розмір якої встановлено під час судового розгляду даного обвинувального акту у сумі 16 200 гривень, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов у цій частині та стягнути з обвинуваченого на корить потерпілого невідшкодовану суму грошових коштів у зазначеній сумі.
Разом із цим, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 , в тому числі і розмір недоотриманого прибутку у сумі 10 000 гривень, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілого у цій частині в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судових експертиз у розмірі 982 гривні 20 копійок, що підтверджується відповідними довідками про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;
-за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;
-за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судової експертизи у розмірі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 20 (двадцять) копійок на користь держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 заявленого в рамках даного кримінального провадження задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 26 200 (двадцять шість тисяч двісті) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні:
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1