Справа № 381/1968/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/440/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 34 07.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
7 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000465 за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2014 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільних позовів і стягнуто з ОСОБА_7 витрати понесені Фастівською центральною районною лікарнею на лікування ОСОБА_8 в сумі 2456 грн. 73 коп. та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 510 грн. 48 коп. та моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Відповідно до вироку, 5 квітня 2014 року, близько 14 години, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Hundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по автодорозі вул. В. Снітинська в м. Фастові Київської області. Під`їхавши до перехрестя з головною дорогою кільцевої автодороги, ОСОБА_7 , не впевнившись в безпеці руху, не виконавши вимоги знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, виїхала на головну автодорогу з другорядної, порушивши своїми діями вимоги п.10.1 ПДР України, згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також вимоги п. 16.11 ПДР України, згідно якого «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», де допустила зіткнення з автомобілем ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі руху головної автодороги.

В результаті даної дорожньо-транспортої пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 згідно висновку СМЕ №24/д від 25.04.14 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої великогомілкової кістки в нижній третині, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликає тривалий розлад здоров`я, так як для повного зрощення перелому необхідний тривалий строк більш як 21 день; струсу головного мозку, забійної рани лоба, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена подала апеляційну скаргу в якій просить відмовити в стягненні матеріальної шкоди та зменшити відшкодування моральної шкоди до 5000 грн.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час судового розгляду справи, суд не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи довідки від лікаря, який рекомендує або приписує ліки та певний порядок їх вживання. Звертає увагу на те, що фіскальні чеки, пред`явлені ОСОБА_8 , на оплату ліків в аптеці визначають сам факт вживання ліків, які ОСОБА_8 придбала на свій розсуд без жодних показників лікаря. Тому, на думку апелянта, можна дійти висновку, що зазначені в фіскальних чеках ліки не мають причинно-наслідкового зв`язку між завданими ушкодженнями та вживаними ліками. Судом не повно досліджено факти, які впливають на ступінь моральних страждань, взявши до уваги лише глибину страждань потерпілої, що в свою чергу призвело до неправильного тлумачення закону. Крім того, ОСОБА_7 після настання ДТП всіляко сприяла відновленню попереднього морального стану ОСОБА_8 , викликала швидку допомогу та міліцію, пропонувала надати потерпілій грошову допомогу в розмірі 5000 грн., в подальшому придбала інвалідний візок та добровільно відшкодувала часткові витрати на лікування. Такі добровільні дії обвинуваченої значною мірою вплинули на тривалість та на можливість скорішого відновлення немайнових втрат, розміру страждань взагалі. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати лише суто умовний вираз і в даному випадку, як відмічається у скарзі, розмір відшкодування завищений.

Не погоджуючись з обвинуваченою, потерпіла подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити без змін вирок Фастівського міськрайонного суду. Вказує, що після отриманих травм та тривалого лікування не може повноцінно пересуватись, часто використовує знеболюючі. Для усунення наслідків травми та вилучення металевих штирів їй необхідно зробити додаткову операцію, яка вимагає значних матеріальних затрат, котрі вона не може самостійно заробити сама в зв`язку з наявністю отриманих травм.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої в підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а тому оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення та призначене судом обвинуваченій покарання не оспорюються, колегія суддів погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч.1 ст. 286 КК України та призначеним обвинуваченій покаранням, перевіряє даний вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів потерпілої.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи та прийнятті рішення про задоволення цивільних позовів потерпілої порушив вимоги матеріального права, не взяв до уваги відсутність довідок від лікаря про призначення саме придбаних ліків, не в повній мірі оцінив поведінку обвинуваченої після ДТП, яка активно сприяла усуненню наслідків події, не повно дослідив факти, які впливають на ступінь моральних страждань, спростовуються матеріалами кримінального провадження та наданими і перевіреними судом доказами, а також показами потерпілої, яка дала належні покази в тому числі і в частині заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди, в належності , допустимості та достовірності яких у колегії суддів сумнівів не має, фактично не наведені вони і в апеляційній скарзі обвинуваченої.

На думку колегії суддів суд в повній мірі оцінив наявні в матеріалах кримінального провадження докази, зазначивши, що потерпіла ОСОБА_8 зазнала моральних страждань, що стали наслідком протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , на підставі чого дійшов до обґрунтованого висновку що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди. Належним чином мотивував суд у вироку і розмір цивільного позову, що підлягає задоволенню, зазначивши, що зважаючи на глибину страждань, яких зазнала потерпіла, та те що на час розгляду справи наслідки злочину повною мірою не усунуті, потерпіла не могла без сторонньої допомоги самостійно пересуватися, районний суд, задовольнив цивільний позов потерпілої повністю.

Всупереч доводам апелянта, з врахуванням наявних доказів та розміру заявлених потерпілою вимог, колегія суддів погоджується з достатністю доказів для прийняття судом 1-ї інстанції рішення щодо задоволення цивільних позовів в повному розмірі, проти чого, стосовно цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, не заперечувала в судовому засіданні і обвинувачена.

Врахував суд першої інстанції при прийнятті рішення по справі і поведінку обвинуваченої після вчинення ДТП, надання допомоги у виді придбання інвалідного візка, виклик швидкої медичної допомоги та часткове добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди про що прямо зазначив у вироку.

Відповідно до ст. 22, ч.ч. 2, 4 ст. 396, ч.3 ст. 404, ч.1 ст. 407, ч.1 ст. 418 КПК України кримінальне провадження в суді здійснюється на умовах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною своїх правових позицій, прав і законних інтересів, з правом подання до суду відповідних доказів, клопотань. В разі неподання в суді першої інстанції доказів, в тому числі щодо спростування заявлених позовів у кримінальній справі, або не дослідження судом першої інстанції певних обставин справи, в апеляційній скарзі повинні зазначатись причини цього та міститись, крім іншого, клопотання апелянта про дослідження доказів. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, тільки за клопотанням учасників судового провадження (зокрема, апелянта) і тільки за умови, що вони досліджувались судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів заявлялось клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
З матеріалів справи видно, що сторона захисту, заперечуючи позовні вимоги в суді першої інстанції не надала доказів на спростування позовів і не заявляла клопотань про їх витребування та дослідження. Крім того, вона в апеляційній скарзі не навела причин цього та не заявила клопотань про дослідження будь-яких доказів, за якими можна прийти до висновку про незаконність вирішення цивільних позовів до обвинуваченої, яка при керуванні автомобілем заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої.
На думку колегії суддів, підстав для зміни чи скасування вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Головуючий

Судді