Дата документу Справа № 331/5964/13-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 331//5964/13-к
№ пров. 11-кп / 778/451/15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 128 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

12 березня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

його представника адвоката - ОСОБА_10 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та самого потерпілого ОСОБА_9 за матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2015 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичіва Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

- звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі ст. 49 КК України за спливом строків давності, з закриттям кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання скасовано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Як вбачається зі змісту ухвали, судом першої інстанції визнано встановленими обставини кримінального правопорушення, за яких 29 грудня 2011 року приблизно о 10-й годині ранку ОСОБА_8 , перебуваючи біля кіоску № 7 на території ринку "Анголенко" в м. Запоріжжі, на грунті виниклих з ОСОБА_9 неприязних відносин, діючи з необережністю, а саме з злочинною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливі наслідки своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, взяв ОСОБА_9 за одяг та відкинув у бік, в результаті чого останній почав задкувати і падати назад, але, схопившись правою рукою за металевий ланцюг, який висів на кіоску № 7, утримався на ногах. Під час того, як потерпілий хапав вищевказаний ланцюг, великий палець його правої руки потрапив в кільце цього ланцюга і під тиском маси тіла, яка фізіологічно перевищувала можливості суглоба даної руки, палець почав обертальний рух в неприродну сторону, що призвело до заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступіню тяжкості у вигляді закритого повного вивиху 1-го пальця правої кісті на рівні 1-го міжфалангового счленування.

В своїх апеляціях потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 вважають вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 , як необережного спричинення середнього ступіню тяжкості тілесних ушкоджень, незаконним, вважають, що його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, визначеного ч.2 ст. 122 КК України, посилаючись на те, що висновки суду в цій частині спростовуються поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили доводи потерпілого ОСОБА_9 , відмовивши у проведенні в даному провадженні слідчого експерименту, суд припустився неповноти у встановленні фактичних обставин злочину, висновки суду суперечать не тільки цим фактичним обставинам злочину, а й поясненням експертів, допитаних в судовому засіданні, щодо механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень, тому просять оскаржувану ухвалу суду скасувати та матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Прокурором в даному кримінальному провадженні на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та його представника подані заперечення.

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , які підтримали обидві апеляції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та доводи його захисника, які заперечували проти задоволення обох апеляцій, доводи прокурора, який вважає, що скарги потерпілого та його представника слід залишити без задоволення, перевіривши доводи апеляцій, судова колегія вважає, що обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Провина обвинуваченого ОСОБА_8 саме у необережному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступіню тяжкості за обставин, викладених в ухвалі суду першої інстанції, самим обвинуваченим не заперечується і в достатній мірі підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні і яким в судовому вироку надана належна та об`єктивна оцінка, яка сумнівів в її обгрунтованості не викликає.

Так, оцінюючи в своїй ухвалі достовірність пояснень потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму спричинення йому вивіху пальця умисними діями ОСОБА_8 , суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що доводи потерпілого є лише суб`єктивним сприйняттям ним обставин конфлікту і вони повною мірою спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі поясненнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були безпосередніми очевидцями даного конфлікту та які повністю підтвердили пояснення ОСОБА_8 щодо обставин спричинення потерпілому травми пальця правої руки та стверджували при цьому, що ОСОБА_8 , намагаючись припинити конфлікт між ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , розпочатого саме останнім, схопив потерпілого за куртку і відштовхнув від ОСОБА_18 , при цьому ОСОБА_9 , намагаючись встояти на ногах, схопився за ланцюг, на якому був розвішаний товар, але під масою його тіла ланцюг разом з товаром впав на землю. Той факт, що конфлікт був розпочатий саме ОСОБА_9 , підтверджується насамперед тією обставиною, що за цей конфлікт з ОСОБА_18 , який передував відповідним діям ОСОБА_8 , що намагався захистити свою співмешканку, ОСОБА_9 був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України і визнаний винним в скоєнні даного кримінального правопорушення щодо ОСОБА_18 .

Посилаючись на пояснення вказаних свідків, а також на висновки допитаних в судовому засіданні експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які пояснили, що травма пальця у потерпілого утворилася при надмірному, перевищуючому фізіологічні можливості руху першого міжфалангового суглобу першого пальця правої кісті, що могло мати місце при обертальному русі, і зазначений ОСОБА_8 механізм є більш вірогідним, оскільки наявна фіксація пальця в ланцюзі та елемент оберту, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та переконливого висновку про необережну вину ОСОБА_8 щодо наслідків його дій у вигляді спричинення потерпілому вищевказаних тілесних ушкоджень та правильно кваліфікував його дії за ст. 128 КК Україні, як необережне в формі злочинної самовпевненості спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступіню тяжкості.

При цьому суд також в своїй ухвалі дав належну критичну оцінку і доказам з боку потерпілого, в тому числі поясненням свідків ОСОБА_11 , яка не була очевидцем конфлікту, а також ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , пояснення яких не тільки суперечать вищевказаним доказам, в тому числі і висновкам експертів, але й поясненням самого потерпілого ОСОБА_9 , обгрунтовано визнавши ці докази недостовірними.

Не заслуговують на увагу також і доводи потерпілого та його представника в їх апеляційних скаргах про неповноту судового слідства, якої припустився суд, відмовивши в задоволенні їх клопотання про проведення слідчого експерименту, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування проводилося відтворення обстановки та обставин злочину за участю як підозрюваного, так і потерпілого ( т.1, а.с. 173-178; 179-183), які висновків обвинувачення не спростували, отже, будь-яка потреба в проведенні ще й слідчого експерименту була відсутня.

Не є слушними також і доводи представника потерпілого про те, що суд повинен був виправдати ОСОБА_8 за ст. 128 КК України, а досудове розслідування в даному кримінальному провадженні підлягало відкриттю за ч.2 ст. 122 КК України, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд здійснюється лише відносно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення згідно обвинувальному акту, крім випадків, передбачених частями 2 і 3 даної статті, якими передбачені випадки зміни обвинувачення прокурором або зміни судом кваліфікації дій обвинуваченого, якщо це поліпшує його становище.

Отже, дійшовши висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, який законом віднесений до злочинів невеликої тяжкості, суд першої інстанції обгрунтовано та у відповідності до вимог п. 1 ч.2 ст. 284, ч.4 ст. 286 КПК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину за спливом строку давності.

Таким чином, судове рішення в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального і процесуального законів, грунтується на матеріалах цього провадження, належним чином і в повному обсяці досліджених безпосередньо в судовому засіданні, містить об`єктивну та неупереджену оцінку досліджених доказів, тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_21 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження за ст. 128 КК України - без змін.

Головуючий:

судді: