Справа № 755/4750/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання
"19" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000488 від 12 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 03.03.2015 року.

Ухвалою суду від 06.03.2015 року у провадженні призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду.

Захисник заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, оскільки той не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме грабіж потерпілої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було вчинено 12.01.2015 року, в той час, як у обвинувальному акті вказано 12.01.2014 року, у зв`язку з чим останній просив суд повернути акт прокурору, а запобіжний захід змінити з утримання під вартою на альтернативний, враховуючи особу обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав думку захисника у повному обсязі з вказаних останнім підстав.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України та/або закону, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000488 від 12.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України складений 17.02.2015 року слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 та затверджений 02.03.2015 року прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_8 (а.п. 1-А, 4).

При цьому, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднанні слідчим і прокурором.

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. Тобто, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність, адже у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 92 та ст. 91 КУПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру, покладається на слідчого, прокурора.

Тобто, дана правова норма, зобов`язує орган досудового розслідування не просто вказати будь-яку обвинувачення, а саме те, що стосується конкретних обставин та подій.

Оскільки, як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, так і позовної заяви потерпілої про відшкодування шкоди завданої злочином, потерпілою 12.01.2015 року було повідомлено міліцію про вчинення грабежу 12.01.2015 року за адресою її проживання (а.п. 1-А (перший абзац обвинувального акту), 5-12, 41-43).

Однак, як убачається з матеріалів справи, обвинувальний акт, у даному провадженні, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, відповідно до яких грабіж потерпілої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 вчинено 12.01.2014 року (а.п. 1-А-4).

Однак, потерпілу 12.01.2014 року взагалі ніхто не грабував, що свідчить про відсутність достовірного формулювання обвинувачення,

В той же час, Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п.52).

За таких умов, суд вважає, що доводи сторони захисту в частині того, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, є слушними, оскільки у ньому взагалі не висунуто/не сформовано обвинувачення за заявою потерпілої від 12.01.2015 року про вчинення грабежу за місцем її проживання 12.01.2015 року, а викладено обвинувачення, яке жодного відношення до порушеного провадження за заявою потерпілої не має.

Поряд з цим, згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен місти анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Також, обвинувальний акт містить вказівку на те, що обвинувачений був притягнутий до кримінального відповідальності: 15.10.2014 року СВ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, 31.10.2014 року СВ Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві, 28.11.2014 року СВ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.

Однак вказані відомості є однозначно не достовірними, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Також, серед іншого, слід вказати, що в акті вказано, що у зв`язку з притягненням обвинуваченого до відповідальності СВ, його дії кваліфікуються, як повторність, однак вони суперечать самому змісту статті 32 КК ( 2341-14 ) та правовій позиції ВСУ викладеній, у ППВСУ Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки від 04.06.2010 року N 7.

За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.

Поряд з цим, обвинувальний акт містить вказівку, що матеріальна шкода потерпілої складає 5655 грн. 00 коп. (а.п. 2), однак з позовної заяви потерпілої слідує, що їй завдано матеріальну шкоду в сумі 24 800 грн. (а.п.41-43) через що дане питання, виходячи зі змісту п. 7 ч. 1 ст. 291 КПК України з урахуванням проведення судового розгляду тільки у межах висунутого обвинувачення, підлягає уточнення стороною обвинувачення при приведенні обвинувального акту у відповідність до КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну визначеного запобіжного заходу, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

З бази автоматизованого документообігу суду Д-3, а саме судового рішення від 14.01.2015 року слідує, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може незаконно вплинути на свідків, потерпілу чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та даних про його особу, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець м. Сміла Черкаської області, з середньою спеціальною освітою, не одружений, офіційно непрацюючий, зареєстрований у АДРЕСА_2 , проживаючий у АДРЕСА_3 , засуджений у 2014 році Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень (штраф не сплачено), та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

В подальшому, судом було продовжено запобіжний захід по 07 травня 2015 року включно.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.

Додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б не були відомими слідчому судді при обранні запобіжного заходу надано не було як на момент обрання цього запобіжного заходу, так і на на цей час, він має ті ж самі анкетні та характеризуючі дані.

В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає за необхідне останній залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 128, 314-318, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження за № 0000488 від 12 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області по 07 травня 2015 року включно - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 08 год. 10 хв. 20.03.2015 року.

С у д д я : ОСОБА_1