Провадження № 11-кп/792/186/15
Справа № 685/14/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 7 листопада 2014року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2015 року,-

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327 від

7 листопада 2014 року, щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1

ст. 129 КК України, повернуто прокурору, в зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення орган досудового розслідування не врахував вимог ст. 91 КПК України, щодо обставин, які підлягали доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема, події злочину, тобто часу, місця, способу та інших обставин кримінального правопорушення. Суд звернув увагу, що в обвинувальному акті зазначено, що 6 листопада 2014року біля 23год. підозрюваний

ОСОБА_7 в один і той самий час одночасно вчинив два правопорушення - заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, завдавши удар ножем в грудну клітину ззаду, та висловлював погрози вбивством цьому ж малолітньому потерпілому, приставивши ножа до шиї потерпілого, тримаючи того за шию лівою рукою, тобто фактично викладено суперечливе обвинувачення, а дії підозрюваного були кваліфіковані за ч.2 ст. 125 та ст. 129 КК України, при цьому в обвинувальному акті не розмежовано час вчинення цих кримінальних правопорушень, які органом досудового розслідування кваліфіковані як окремі злочини.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор прокуратури Теофіпольського району ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та направити обвинувальний акт до того ж суду для проведення підготовчого судового засідання. Вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, фактично вдався до оцінки доказів та кваліфікації дій підозрюваного, що виходить за межі повноважень суду на цій стадії процесу; при наявності підстав для закриття кримінального провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, суд не закрив провадження, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 412 КПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, в підготовчому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акту викладені в ст. 291 КПК України.

Згідно з приписами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Колегією суддів, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, встановлено, що всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 взагалі не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_7 і від якого він буде захищатись в суді, тому ухвалу суду першої інстанції слід доповнити вказівкою про необхідність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті. В даному обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. Необхідно зауважити, що при правовій кваліфікації дій

ОСОБА_7 за ч.1 ст. 129 КК України, в обвинувальному акті не зазначено положення закону про кримінальну відповідальність, зазначено лише частину статті закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому слід зазначити, що виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді, підстав вважати, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, викладене наступним чином: «своїми умисними діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я» та «своїми умисними діями, ОСОБА_7 вчинив правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст. 129 КК України» в колегії суддів не може бути, оскільки такий виклад в обвинувальному акті суперечить змісту поняття про обвинувачення, яке, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації, слідчому та прокурору належить керуватись кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.

Слід звернути увагу прокурора, що формулювання обвинувачення має бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному процесі, зокрема, подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, та обвинувачення не має бути суперечливим, на що підставно звернув увагу суд першої інстанції.

Відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення з зазначенням всіх складових, передбачених ч.2 ст. 291 КПК України, перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, відтак доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам вказаної статті, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що при відмові законного представника потерпілого від обвинувачення, суд був зобов`язаний закрити провадження в підготовчому судовому засіданні, не можуть прийматись колегією суддів до уваги, зважаючи на ті обставини, що системний аналіз норм ч.3 ст. 314 КПК України дає суду підстави вважати, що в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, визначені ч.3 ст.314 КПК України, при наявності обвинувального акту, що відповідає вимогам закону. Через невідповідність обвинувального акту, що був направлений до суду, вимогам ст. 291 КПК України, суд підставно повернув обвинувальний акт прокурору, зазначив, що вирішення питання про закриття провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, до усунення недоліків обвинувального акту було передчасним. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції на підставі п.1 ч.2 ст. 412 КПК України та призначення в зв`язку з цим нового розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду за наслідками розгляду клопотання про закриття провадження в зв`язку з відмовою від обвинувачення судом не приймалось.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги прокурора, позаяк встановлені підстави для повернення обвинувального акту прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 291 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404,407,418 КПК України, колегія суддів,

Постановила:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Теофіпольского районного суду Хмельницької області від 27 січня 2015року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327 від 7 листопада 2014року, щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст. 129 КК України, змінити в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, доповнивши вказівкою про необхідність формулювання в обвинувальному акті обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2