Провадження № 11/779/3/2015
Категорія ст.186 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

педагога ОСОБА_8 ,

розглянувши кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та засудженого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду від 18 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.12.2012 р. Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст.ст.15, 185 ч.2; ст.185 ч.2,3; 289 ч.2 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі; 18.11.2013 р. Рахівським районним судом Закарпатської області за ст.296 ч.1 КК України на 5 років 2 місяця позбавлення волі, громадянина України,-

засуджений за ст. 186 ч.3 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року - 5 років 4 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишено попередньо обраний тримання під вартою, а строк відбування призначеного покарання рахується з моменту затримання 10 серпня 2012 року.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 червня 2012 року в період з 21 до 22 год. проник через вікно в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав належні ОСОБА_9 мобільні телефони: марки «Samsung GT-E1081Т» вартістю 203,33 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 40 грн. на рахунку якої було 20 грн. і перебував на зарядному пристрої та марки «Nokia 2760» вартістю 180 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн. на рахунку якої було 10 грн., який знаходився на ліжку, де в той час спав свідок ОСОБА_10 , а маючи намір скритися з викраденими речами, ОСОБА_6 був помічений та затриманий зазначеним свідком.

В апеляційних скаргах у зміненому вигляді:

- прокурор вважає вирок незаконним з підстав неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В своїх доповненнях до апеляції просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання: за ч.3 ст.186 КК України у вигляді шести років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі та зарахувати в строк відбуття покарання частково ним відбуте за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року;

- засуджений ОСОБА_6 покликається на невідповідність вироку фактичним обставинам справи та вважає, що вчинив крадіжку, а не грабіж. Крім того оспорює суворість призначеного покарання, оскільки суд не врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме, його молодий вік, що він тяжко хворіє, збитки потерпілим повністю відшкодував і вони не мають до нього матеріальних претензій. Вважає, що це діяння він вчинив до вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ст.186 ч.3 на ст.185 ч.3 КК України та призначити покарання у виді найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України. На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати в строк відбуття покарання частково ним відбуте за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року.

В апеляційній інстанції засуджений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у зміненому вигляді, вказавши на неправильну кваліфікацію його дій. Вважає, що судом не враховано всі обставини, які пом`якшують покарання. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ст.186 ч.3 на ст.185 ч.3 КК України та призначити покарання у виді найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України. У відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте за попереднім вироком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просять вирок змінити, перекваліфікувати дії засудженого з ст.186 ч.3 на ст.185 ч.3 КК України та призначити остаточне покарання відповідно до ст.70 ч.4 КК України, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги у зміненому вигляді, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого ОСОБА_6 та прокурора підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненому ґрунтується на належно зібраних і досліджених по справі достовірних доказах, яким суд в їх сукупності, дав правильну оцінку.

Твердження в апеляції засудженого ОСОБА_6 про вчинення ним крадіжки та неправильну кваліфікацію судом його дій за ст.186 ч.3 КК України, є необґрунтованими.

Вина ОСОБА_6 у відкритому викраденні мобільних телефонів потерпілої ОСОБА_9 , за обставин викладених у вироку, підтверджується послідовними показаннями в судовому засіданні самої потерпілої про те, що в червні 2012 року, ввечері, вона вернулась із магазину і побачила спереду і позаду будинку розбиті вікна, а біля будинку були обвинувачений, працівники міліції та ОСОБА_10 . Зі слів свідка ОСОБА_10 їй стало відомо, що ОСОБА_6 , викравши два мобільних телефони, почав тікати, а свідок наздогнав його та викликав працівників міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що влітку 2012 року він спав в будинку потерпілої ОСОБА_9 . Почувши шум, прокинувся і помітив відчинене вікно та зникнення двох мобільних телефонів. Він вийшов на вулицю і побачив біля вхідних дверей, неподалік вікна підсудного, який побачивши його, почав тікати. Він наздогнав ОСОБА_6 на вокзалі та передав його працівникам міліції, а у кишенях верхнього одягу останнього було виявлено два викрадені мобільні телефони;

- сам підсудний ОСОБА_6 підтвердив той факт, що коли він з будинку через вікно виліз з викраденими мобільними телефонами, то почув оклик свідка ОСОБА_10 та почав тікати. Ствердив, що свідок ОСОБА_10 наздогнав його та викликав працівників міліції, яким він передав викрадені телефони.

Вказані показання потерпілої обєктивно підтверджується даними, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 18.06.2012 року з доданими до них фото таблицями (т.1 а.с.46-50), під час яких підозрюваний ОСОБА_6 розповів та показав, що коли він вилазив через вікно на вулицю, то його помітив свідок ОСОБА_10 , всі ці показання ОСОБА_6 на досудовому слідстві давав в присутності захисника; послідовними показаннями, як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 очевидця обставин пограбування потерпілої ОСОБА_9 .

Суд обґрунтовано взяв до уваги вказані докази, оскільки не здобуто підстав вважати їх недостовірними.

Твердження засудженого ОСОБА_6 в апеляції про те, що він незаконно засуджений за вчинення грабежу, суд вважає безпідставним, оскільки воно не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

В ході судового засідання встановлено, що підсудний ОСОБА_6 , заволодівши мобільними телефонами та, та залишаючи через вікно помешкання квартири, в якій здійснив викрадення, був помічений свідком ОСОБА_11 і сам підсудний помітив вказаного свідка, почав тікати, а за таких обставин суд правильно прийшов до переконання, що мало місце саме відкрите викрадення чужого майна.

Таким чином, доводи ОСОБА_6 про те, що судом дана неправильна оцінка його діям, є необґрунтованим.

Дії засудженого ОСОБА_6 за ст.186 ч.3 КК України кваліфіковано правильно.

Відповідно до вимог ст. 367 КПК України підставами для зміни вироку є неправильне застосування кримінального закону.

Такі порушення були допущені судом першої інстанції при розгляді цієї справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування КК України щодо ОСОБА_6 є обгрунтованими. Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , не врахував що даний злочин, передбачений ст.186 ч.3 КК України (відносно потерпілої ОСОБА_9 ), останній вчинив 12 червня 2012 року, тобто до постановлення вироку Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст.ст.15, 185 ч.2; ст.185 ч.2,3; 289 ч.2 КК України від 26.06.2012 року та вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ст.ст.296 ч.1, 71 КК України на п`ять років два місяці позбавлення волі.

Із змісту ст.70 ч.4 КК України слідує, що за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 остаточне покарання визначено шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків, передбаченого вимогами ст.71 КК України, а не за сукупністю злочинів, з дотриманням норми ч.4 ст.70 КК України.

Тобто, суд в порушення вимог ч.4 ст.70 КК України визначив не такий порядок призначення остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, який встановлений цією нормою.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: розкаяння у вчиненому, його молодий вік, думку потерпілої, яка не має матеріальних претензій та не бажає його суворо карати у вчиненому, що обставин, які обтяжують відповідальність підсудного по справі не встановлено, і визначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ст.186 ч.3 КК України, що є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За наведених обставин, підстав для призначення суворішого покарання ОСОБА_6 , про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Колегія суддів вважає, що, врахувавши всі наведені судом першої інстанції у вироку пом`якшуючі обставини, з урахуванням особи винного та позиції потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення покарання, а також те, що даний злочин відносно останньої він вчинив до постановлення попереднього вироку, прийшла до висновку, що на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно визначити ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за попереднім вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року у виді п`ять років два місяці позбавлення волі

Таким чином, апеляційні скарги прокурора та засудженого підлягає до часткового задоволення, а вирок зміні в частині визначеного ОСОБА_6 остаточного покарання та призначення його згідно вимог ст.70 ч.4 КК України.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України 1960 р., п.14-15 розд.ХІ Перехідних положень кримінального процесуального кодексу 2012 р. колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 18 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 , в частині покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст.186 ч.3 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів визначити йому остаточне покарання, шляхом поглинення даного покарання призначеним більш суворим покаранням за попереднім вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2013 року - п`ять років два місяці позбавлення волі.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2