07.08.2015
Справа №642/6506/15-к
Провадження №1кс/642/2067/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2015 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000343,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на на постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000343.
Як вбачається зі скарги, постановою слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року кримінальне провадження №000343, внесене до ЄРДР 05.12.2013 року згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03.12.2013 року про зобов`язання начальника СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 вчинити дії по внесенню відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 25.11.2013 року відносно вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, - закрито за відсутності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

В скарзі зазначено також те, що 07.05.2013 р. у кримінальному провадженні №0000571 під час досудового розслідування ОСОБА_6 , будучи допитаним у якості потерпілого і допитаний в якості свідка ОСОБА_7 дали стосовно нього, ОСОБА_3 , завідомо неправдиві показання. З цих показань вбачається, що він, ОСОБА_3 , надав їм візитні картки, в яких було зазначено, що він є адвокатом Харківської обласної колегії адвокатів і його офіс знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві про вчинення кримінального правопорушення він зазначив, що надана ОСОБА_6 візитна картка є штучно створеним доказом обвинувачення, навів доводи на підтвердження своєї заяви та надав відповідні письмові докази на користь того, що зазначена візитна картка могла бути виготовлена не раніше 04.02.2008 р., що виключає її передання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вересні 2007 року. З огляду на зміст його заяви стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слідчий мав би вжити заходів щодо перевірки відомостей, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, а саме чи є достовірними показання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо передання ним їм візитної картки, обставин виготовлення зазначеної візитної картки як штучно створеного доказу обвинувачення, особи, яка її виготовила, мети виготовлення візитної картки, часу та місця виготовлення, способу виготовлення тощо.

Під час досудового розслідування він надав слідчому докази фотокопію візитної картки, яка нібито була передана ним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час зустрічі у м. Харкові у вересні 2007 р., в якій зазначена адреса офісу, який він ніби то наймав у готелі «Мир» у м. Харкові станом на вересень 2007 р., лист ПАТ «Готель Мир» №245 від 11.08.2012 р. та копію договору, укладеного між ним, приватним підприємцем ОСОБА_3 та ПАТ «Готель «Мир» №1013 від 04.02.2008 р. про використання номерного фонду, з яких вбачається, що він став орендарем офісу №216 з 04.02.2008р., а тому у вересні 2007 р. він не міг надати ОСОБА_6 візитну картку, в якій було б зазначено, що він займає офіс № НОМЕР_1 у готелі «Мир».

Проте з оскаржуваної постанови вбачається, що фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення не встановлювались, дії ОСОБА_7 взагалі не знайшли будь якої правової оцінки, питання наявності або відсутності складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.384 КК України не досліджувалось. В тексті оскаржуваної постанови зазначено, що в ході досудового розслідування проведено лише дві слідчих дії: допит ОСОБА_3 і допит ОСОБА_6 . Слідчим не проведені слідчі дії з метою перевірки його показань та доводів, що візитна картка могла бути виготовлена у 2011 р., що можливе шляхом отримання тимчасового доступу до речей і документів оригіналу візитної картки та проведення технічної експертизи документу з метою встановлення часу виготовлення візитної картки.

ОСОБА_3 з оскаржуваною постановою категорично не згоден, вважає її незаконною, необгрунтованою, а рішення про закриття кримінального провадження передчасним, в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі, наддав пояснення аналогічні викладеному вище, просив її задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000343не підтримав, вважав що скарга є необґрунтованою, просив відмовити у її задоволенні та зазначив, що після прийяття до свого провадження даного кримінального провадження після слідчого ОСОБА_9 жодні слідчі дії по провадженню не здійснювались.

Суд, вислухавши доводи заявника ОСОБА_3 та слідчого, дослідивши матеріали скарги та надані суду документи, вважає що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Постановою слідчого СВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року було закрито кримінальне провадження № 0000343 від 05.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України за відсутності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

В обгрунтування прийнятого рішення слідчим у постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що надані ОСОБА_3 свідченя про надання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідству неправдивих показань та створення штучних доказів, органом досудового розслідування були розцінені як такі, що надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, інкриміновані по кримінальному провадженню №0000571 від 24.01.2013 року.

Із постанови виходить, що ОСОБА_6 підтвердив свої пояснення про те, що ОСОБА_3 шляхом обману заволодів його грошовими коштами в сумі 24700 доларів США та 219000 гр., які він давав раніше під час досудового розслідування. Пояснення ОСОБА_6 підтверджуються долученими до провадження протоколами допитів багатьох свідків та іншими матеріалами провадження.

04.11.2013 р. СВ ХМУ ГУМВСУ в Х/О складено обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3, ч.4 ст.190 КК України.

Суд вважає наведене слідчим обґрунтування закриття провадження у справі безпідставним.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому положенням ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що за заявою ОСОБА_3 було проведено тільки допит ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 у своїй заяві від 25.11.2013 р. просив притягнути до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 384 КК України як потерпілого ОСОБА_6 так і свідка ОСОБА_7 , останній не допитувався і його діям, тобто, ОСОБА_7 , не була дана правова оцінка.

В постанові слідчого не дана оцінка наведених вище доводів ОСОБА_3 , їх обґрунтованість не перевірена. Підставою закриття провадження у справі зазначено, що орган досудового розслідування, надані ОСОБА_3 свідчення про надання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідству неправдивих показань та створення штучних доказів, розцінив як такі, що надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, інкриміновані по кримінальному провадженню №0000571 від 24.01.2013 року.

Окрім того, як вбачається з наданих матеріалів до скарги, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 року скаргу ОСОБА_3 було задоволено та скасовано постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_9 від 30 грудня 2013 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 05.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України.

Однак, як вбачається з постанови ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 21.07.2015 року слідчим не було здійснено інших слідчих дій, ніж ті, що вже здіснені слідчим ОСОБА_9 , окрім того ніхто, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_6 допитаний більше не був. Після доручення про проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 слідчі дії не проводились, і відразу слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 05.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України, а ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.06.2015 року, якою було скасовано постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_9 від 30 грудня 2013 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 05.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України, була фактично залишена без виконання.

Тому суд вважає, що закриття слідчим ОСОБА_4 провадження у справі не відповідає вимогам ст. ст. 9, 91, 92 КПК України, оскільки доводи заявника ОСОБА_3 не були належним чином перевірені, цим доводам не була дана належна правова оцінка. Посилання слідчого на те, що заявник ОСОБА_3 надав свідчення задля уникнення від відповідальності та покарання - не ґрунтується на законі, заява ОСОБА_3 стосовно притягнення до кримінальної відповідальності свідка ОСОБА_7 взагалі не розглядалася, а тому суд постановляє ухвалу про скасування постанови слідчого про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 9, 91, 92, 306, 307 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000343 - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 21.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000343.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1