Справа №11/2190/1436/2012. Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст. ст. 190ч.1; 190ч.3 ОСОБА_1
КК України. Доповідач Вороненко Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року листопада місяця «13»дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Вороненко Т.В.

Суддів: Жили І.Е., Ковальової Н.М.

З участю прокурора Коломійця В.С.

адвоката ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи; засудженого ОСОБА_3 і його захисника ОСОБА_2 на вирок Комсомольського районного суду м.Херсона від «31»липня 2011 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, дата постановлення якого уточнена постановою суду від 31.07.2011 року /а.с. 174, т.3/

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого, -

засуджено за ст. 190 ч.1 КК України на 2 роки обмеження волі; за ст. 190 ч.3 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточно призначено 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишено взяття під варту.

Строк відбування покарання обчислено з 31.08.2011 року, зараховано час знаходження під вартою з 15 по 31 серпня 2011 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 23824 грн., ОСОБА_5 246288,95 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що він, переслідуючи корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, будучі помічником народного депутата України, та сформувавши таким чином враження про власну компетентність, шляхом обману спонукав сина затриманої у вчинені злочину ОСОБА_6 ОСОБА_4 передати йому в якості оплати за вирішення питання про обрання щодо його матері запобіжного заходу не повязаного з позбавленням волі, не маючи наміру і можливості виконати зобовязання, у період з 04.02. по 10.02.2011 року 7000 доларів США, із яких 4000 доларів США повернув після обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а коштами у сумі 24326,95 грн. незаконно заволодів, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду.

Повторно ОСОБА_3 18 березня 2011 року у денний час, знаходячись у офісі приймальні народного депутата ОСОБА_8, розташованої в м.Херсоні по вул.Леніна,40, шляхом обману, який виразився в обіцянці надати юридичну допомогу у вирішенні питання щодо права власності на земельну ділянку, спонукав ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли в інтересах матері ОСОБА_5, передати йому в якості платні 30 000 доларів США, еквівалентні 238317 грн., які ОСОБА_3 отримав 19.03.2011 року в м.Херсоні, пос. Янтарний, вул.Грінчинко,1, а також на протязі декількох днів на транспортні витрати 4000 грн. та 500 доларів США, а всього заволодів, не виконавши обовязок, 246288,95 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на дану суму.

В апеляціях:

- прокурор посилається на незаконність вироку суду, оскільки вважає, що суд безпідставно перекваліфікував дії засудженого по епізоду шахрайства щодо ОСОБА_4 з ч.2 на ч.1 ст.190 КК України та призначив мяке покарання. Просить вирок скасувати, постановити новий вирок, засудивши ОСОБА_3 за ст. 190 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ст. 190 ч.3 КК України на 6 років позбавлення волі та шляхом поглинення остаточно за сукупністю злочинів призначити 6 років позбавлення волі;

- засудженого ОСОБА_3 і його захисника ОСОБА_2 також вказано на незаконність вироку у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог КПК України, відсутністю в діях засудженого складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Вважають, що покази потерпілих не можуть бути переконливим доказом вчинення ОСОБА_3 злочину і, що суд їм безпідставно дав перевагу над свідченнями засудженого та свідка ОСОБА_11

Просять вирок скасувати, а справу закрити за відсутністю складу злочину.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, заслухавши думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та заперечував щодо задоволення інших апеляцій; пояснення та останнє слово засудженого, міркування його захисника, які просили задовольнити їх апеляції та відмовити в задоволенні апеляції прокурора, яка є необґрунтованою, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, захисника і засудженого задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними на досудовому слідстві та перевіреними у суді у відповідності з вимогами КПК України доказами, які спростовують твердження апеляцій ОСОБА_3 та його захисника про відсутність в діях засудженого складу злочину передбаченого ст.190 ч.1,3 КК України.

Так, винність ОСОБА_3 у вчиненні першого епізоду, шахрайства, підтверджується послідовними показами потерпілого ОСОБА_4, який стверджував, що звернувся до ОСОБА_3, як до помічника депутата з тим, щоб той допоміг змінити його матері запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд, на той час у неї вже був захисник. ОСОБА_3 погодився та для вирішення питання декілька разів брав у нього різні суми грошей, запевнив, що питання вирішується, за день до розгляду справи в апеляційному суді, на вимогу ОСОБА_3 передав тому 5500 доларів США, який запевнив, що матері змінять запобіжний захід. Коли цього не сталося, ОСОБА_3 на його вимогу повернув частину грошей через водія, а 3000 доларів США так і не віддав.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила покази потерпілого та показала, що на час вирішення питання про запобіжний захід щодо неї і оскарження рішення суду, її інтереси захищав ОСОБА_12, проте вона попрохала сина звернуться до ОСОБА_3 за допомогою, якого знала як помічника депутата України.

Такі свідчення спростовують твердження апеляцій засудженого і його захисника, що потерпілий звернувся до ОСОБА_3 за допомогою у пошуку адвоката.

З матеріалів справи та пояснень самого засудженого слідує, що він не має юридичної освіти і будучі помічником депутата, правовими питаннями не займався, тобто такі покази не узгоджуються з доводами вказаних апеляцій.

Твердження апеляцій захисника та ОСОБА_3, що покази ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14 і потерпілого ОСОБА_4 свідчать, що останній звернувся до засудженого з проханням організувати юридичну допомогу під час вирішення питання у суді, не ґрунтується на матеріалах справи і зокрема на даних протоколу судового засідання.

Свідок ОСОБА_13, підтвердивши свої покази на досудовому слідстві пояснила, що ОСОБА_4 розповідав їй, що для захисту матері залучив адвокатів, а також домовився з ОСОБА_3 про допомогу у звільненні його матері з СІЗО, для чого той при кожній зустрічі вимагав у ОСОБА_4 гроші на вирішення цього питання і вона на вказані цілі позичила потерпілому 2тис. доларів США. Їй відомо, що ОСОБА_3 повернув йому тільки частину отриманих грошей.

З перевірених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_14 слідує, що він знає, що ОСОБА_4 звернувся до засудженого, який обіцяв допомогти у ситуації з матірю, щоб її не тримали під вартою і потребував для цього гроші, чув як ОСОБА_3 запевняв ОСОБА_4, що на цій неділі його матір випустять на волю. Він же підтвердив, що, коли ОСОБА_4 в його присутності перерахував повернуті ОСОБА_3 гроші, то там було загальною сумою 4000 доларів США, в той же день потерпілий по телефону вимагав повернення всієї суми.

Доводи апеляцій, що суд необґрунтовано дав перевагу дослідженим та наведеним у вироку доказам над свідченнями самого ОСОБА_3 та ОСОБА_15 є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив суд, покази потерпілого, свідків на досудовому слідстві та в суді є послідовними і узгоджуються між собою та з іншими перевіреними по справі доказами, які спростовують покази засудженого та свідка.

Дослідивши наведені та інші зібрані по справі докази суд обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_3 шляхом обману заволодів коштами ОСОБА_4, оскільки не мав як наміру, так і можливості виконати обіцянку про звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

А тому твердження апеляцій засудженого і його захисника про відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину шахрайства є безпідставними. Дії по даному епізоду вірно кваліфіковані по ч.1 ст.190 КК України.

Доводи апеляції прокурора про необґрунтовану перекваліфікацію судом дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України.

Суд правильно виключив по даному епізоду кваліфікуючу ознаку повторність, оскільки він виділив в окреме провадження та направив на додаткове розслідування матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_3 по першому епізоду шахрайства щодо ОСОБА_16, який мав місце 28.11.2009 року, тобто судом не прийнято рішення щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні цього злочину, а тому твердження апеляції прокурора в цій частині суперечать вимогам ст.32 КК України.

Не можна визнати обґрунтованими і доводи апеляцій ОСОБА_3 та його захисника про відсутність складу злочину в діях засудженого відносно ОСОБА_5

Такі твердження апелянтів спростовуються показами свідків, потерпілої, даними очних ставок та письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_9 показав, що вони з братом звернулися до ОСОБА_3, як до помічника депутата для вирішення питання щодо оформлення документів на землю їх матері, той запевнив, що спілкувався з депутатом ОСОБА_17 і вони допоможуть оформити документи та отримати акт на землю. Для цього необхідно написати звернення до депутата, а за допомогу потребував 30тис. доларів США та 1000 доларів США на транспортні витрати, які вони передали ОСОБА_3 за його вказівкою через знайомого ОСОБА_18 ОСОБА_3 запевнив, що все буде нормально, а коли відбулося рішення не на їх користь, перестав з ними спілкуватися, гроші не віддав. Звернувшись до депутата ОСОБА_17, дізналися, що тому нічого не відомо про звернення та гроші.

Свої покази ОСОБА_9 підтвердив на очній ставці з ОСОБА_3

Аналогічні покази дали потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_19, яка також підтвердила, що була присутня при передачі чоловіком через ОСОБА_18 30тис. доларів США ОСОБА_3, який підтвердив по телефону, що отримав їх.

Такі ж свідчення на очній ставці з обвинуваченим дав ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_18 показав, що він знайомий з ОСОБА_3, як з помічником народного депутата, а тому порадив ОСОБА_9 звернутися до нього для вирішення питання щодо земельного спору. Через деякий час ОСОБА_9 повідомив, що домовився з ОСОБА_3 і у двох з братом попрохали для цього передати йому 30тис. доларів США. В цей же день він віддав гроші ОСОБА_3 Коли рішення по земельному спору було вирішено не на користь ОСОБА_9, то він за його проханням дзвонив ОСОБА_3 про повернення коштів, але той їх не вернув.

Свої покази свідок підтвердив під час очної ставки з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_20 підтвердила у суді, що бачила, як ОСОБА_9 привіз ОСОБА_18 гроші 30 тис. доларів США, які потрібні для вирішення питання, в той же день до дому підїхав ОСОБА_3 і чоловік віддав йому ці кошти.

Відповідно до листа адвоката ОСОБА_21 слідує, що той отримав довіреність від потерпілої ОСОБА_5, проте відмовився від представництва її інтересів у Вищому спеціалізованому суді у звязку з неоплатою цих послуг.

Суд належним чином перевірив зібрані по справі докази, дав їм та показам ОСОБА_3 правильну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку, що наведені докази в їх сукупності підтверджують винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.3 КК України.

Досліджені докази узгоджуються між собою і спростовують покази засудженого про відсутність в його діях шахрайства та отримання грошових коштів.

Суд у вироку обґрунтував, чому він не бере до уваги покази підсудного, свідка ОСОБА_15 і дав їм належну оцінку з позиції достовірності, допустимості та достатності, з якою погоджується і колегія суддів, а тому порушень КПК України, як про це зазначено в апеляціях, колегія суддів не знаходить.

Що стосується покарання призначеного засудженому, то на думку колегії, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд при його призначенні врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, те, що він раніше не судимий, має двох малолітніх дітей, а також такі обставини, як відношення до скоєного та наявність невідшкодованих збитків, тобто врахував всі обставини, що впливають на міру покарання ОСОБА_3

Прокурор в апеляції, посилаючись на мякість призначеного засудженому покарання, вказав тільки на наявність в його діях ознак повторності, і не навів інших переконливих доводів щодо необхідності призначення покарання на рік більше ніж визначив суд.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_3 судом першої інстанції покарання у вигляді пяти років реального позбавлення волі, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, засудженого ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 липня 2012 року (уточнена постановою суду дата) щодо ОСОБА_3 без зміни.

Головуючий: Т.В.Вороненко (підпис)

Судді: І.Е.Жила (підпис), ОСОБА_22 (підпис)