В И Р О К Справа № 0603/8300/12
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И Провадження № 1-кп/0603/4/12

05.04.2013 року м. Бердичів
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Тувинської АРСР м. Шагонар Улук-Хемский РФ, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 16.07.2010 року Бердичівським міськрайонним судом за ст.ст. 296 ч. 1, 353, 75,76 КК України на 2 роки обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік; 01.02.2011 року Бердичівським міськрайонним судом за ст.ст. 164 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4, 75,76 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, - за ст. 164 ч.2 КК України,
за участю сторін: прокурора Лисюк Л.О.; потерпілої ОСОБА_2; обвинуваченого ОСОБА_1,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1, будучи раніше судимим за скоєння злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, судимість за який в законному порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин.
Заборгованість по аліментах нарахована на підставі ст.74 Закону України Про виконавче провадження, виходячи з середньомісячного заробітку для м. Бердичева.
Своїми умисними діями ОСОБА_1 скоїв злочин, передбачений ст. 164 ч. 2 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини /аліментів/, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
В ході судового розгляду ОСОБА_1 свою вину в скоєнні злочину визнав частково та по суті обвинувачення пояснив, що у 2003 році він познайомився з потерпілою, але через три місяці вони розішлись. У 2004 році вони знову зійшлись та одружились. У дружини був син ОСОБА_3, якого він усиновив після року спільного проживання. Потерпіла попросила його усиновити дитину, на що він погодився. В подальшому після трьох років спільного проживання вони знову розішлись. Він знав, що є рішення про стягнення з нього аліментів, і коли він працював то сплачував аліменти. В подальшому він відмовився сплачувати аліменти, оскільки вважає, що це не його дитина. З рішенням суду про усиновлення дитини він був ознайомлений та йому були розяснені права та обовязки по відношенню до усиновленої дитини. Крім того, потерпіла не надавала йому можливості спілкуватись та виховувати дитину, з цієї причини він також не сплачував аліменти.
Також обвинувачений пояснив, що його викликали у відділ ДВС, де попереджали про кримінальну відповідальність за несплату аліментів. В даний час він відбуває іспитовий строк, призначений вироком Бердичівського міськрайонного суду, згідно якого його засуджено за ст. 164 ч. 1 КК України.
Не дивлячись на те, що обвинувачений вину визнав частково, його вина повністю підтверджується показами потерпілої, свідка та матеріалами кримінального провадження, а саме:
показами потерпілої ОСОБА_2 яка пояснила, що в січні 2003 року вона познайомилась з обвинуваченим, але у березня 2003 року вони розійшлись. В цей час вона проживала у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. У 2005 році вона знову зійшлись з обвинуваченим і її дитині на той час було 10 місяців. В травні 2005 року вони подали заяву про бажання одружитись та обвинувачений також звернувся з заявою про усиновлення дитини, але йому було відмовлено, оскільки вони на той час не були подружжям. В подальшому, коли дитині потрібно було йти до садочку, обвинувачений сказав, що він не відчуває, що це його дитина, оскільки вона не на його прізвищі і він добровільно запропонував її усиновити, що і зробив. У 2007 році вони розійшлись. Після цього вона подала обвинуваченого на аліменти.
Також потерпіла пояснила, що вона не перешкоджала у спілкуванні дитини з обвинуваченим, але останній дитину в садочок не водив та вихованням дитини не займався. Він обіцяв сплачувати аліменти, проте коштів та інших подарунків не надавав. Свій вчинок обвинувачений пояснював тим, що якщо б вони зійшлись, то в такому випадку він сплачував би аліменти. За вказані дії обвинувачений має понести відповідальність;
показами свідка ОСОБА_4 яка пояснила, що вона працює державним виконавцем ВДВС Бердичівського МРУЮ. На виконанні у відділі перебуває виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої аліментів на утримання дитини. З 2007 року по 01.03 2009 року боржник працював та сплачував аліменти. З березня 2009 року він перестав сплачувати аліменти. Боржник попереджався про наявність заборгованності та кримінальну відповідальність за ухилення від спати аліментів, однак ніяких висновків не робив;
копією виконавчого листа № 2-2238/07 від 13 грудня 2007 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.10.2007 року і до повноліття сина (а. с. 37);
копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії 1-ТП № 044736, виданого міським відділом РАЦС Бердичівського МРУЮ 24 січня 2007 року, відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_1 ( а. с. 27);
копіями попередження та розписки, відповідно до яких ОСОБА_1 ознайомлено з сумою боргу та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, про що свідчить його підпис (а. с. 30,31);
довідкою Бердичівського міського центру зайнятості за № 3417 від 07.12.2012 року, відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 03.12.2007 року по 07.12.2012 на обліку в Бердичівському центрі зайнятості не перебував ( а. с. 64 );
копією вироку Бердичівського міськрайонного суду від 01.02 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_6 засуджений за ст.ст. 309 ч. 1, 164 ч.1, 70 ч. 1, 70 ч. 4, 75, 76, КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки (а. с. 49-58).
Проаналізувавши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_1 в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчиненому особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину злочин невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий і вчинив новий злочин в період іспитового строку.
Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_1 обставину, яка відповідно до ст. 66 ч.1 п.1 КК України помякшує покарання обвинуваченому - щире каяття, оскільки така обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі, оскільки враховує, що менш суворі види покарання будуть не достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України остаточне покарання обвинуваченому суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 01.02. 2011 року, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
Визнати винуватим ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
Відповідно до ст. 71 ч.1, 72 КК України за сукупністю вироків покарання обвинуваченому суд призначає шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 01.02 2011 року та остаточно призначає ОСОБА_1 до відбуття 2 роки 4 місяці позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому не обирати.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення її копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: