Справа № 158/394/15-к Провадження №11-кп/773/211/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 березня 2015 року, яким

РОДРІГЕШ ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:

- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2010 року за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт;

- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 грудня 2011 року за ч.2 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 1700 гривень;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2013 року за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України на один рік позбавлення волі;

- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2013 року за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 червня 2014 року звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році, -

засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 обрано у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 27 березня 2015 року.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Також цим вироком засуджено обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнено останнього від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вирок щодо яких учасниками судового провадження не оскаржується.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду ОСОБА_12 повторно в листопаді 2014 року близько 16.00 години за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи на території цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства «Ківерцівський механічний завод», що знаходиться у місті Ківерці по вулиці Грушевського, 28, з метою таємного викрадення чужого майна шляхом вільного доступу повторно з корисливих мотивів таємно викрали металобрухт, а саме металевий стіл вагою 208 кілограмів, чим спричинили державі матеріальної шкоди на загальну суму 520 гривень.

Продовжуючи свій злочинний намір, на початку грудня 2014 року близько 17.00 години ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи на території цілісного майнового комплексу колишнього Державного підприємства «Ківерцівський механічний завод», що знаходиться у місті Ківерці по вулиці Грушевського, 28, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу повторно, з корисливих мотивів таємно викрали металобрухт, а саме металеву шафу вагою 210 кілограм, чим спричинили державі матеріальної шкоди на загальну суму 525 гривень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій останнього, вважає вирок суду в частині призначення покарання надто суворим, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Посилається на те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується добре, тяжких наслідків від скоєного не наступило, потерпілі не наполягали на суворій мірі покарання. Просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 змінити та призначити останньому мінімальну міру покарання, передбачену ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які подану апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу підтримав, міркування прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 , які проти апеляційної скарги заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Твердження захисника ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто суворого покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що останній має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Крім того, враховано пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність у справі обтяжуючих покарання обставин.

Однак, приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не працює, хоча є фізично здоровою особою, вчинив злочин в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому підстав для пом`якшення йому покарання колегія суддів не вбачає.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилається захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 і інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 березня 2015 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: