Справа №489/7332/14-к 11.02.2015 11.02.2015 11.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
судового розпорядника: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року, яким,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красне Знам`я Снігурівського району Миколаївської області, громадянин України, отримав середню освіту, одружений, має на утриманні 3 малолітніх дітей, працює контролером ПАТ «Миколаївобленерго», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_8
Обвинувачений: ОСОБА_6
Захисник: ОСОБА_7
__________________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/113/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 259 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оскаржуючи рішення суду першої інстанції по суті, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджується із вироком суду в частині призначеного його підзахисному покарання, вважає, його занадто суворим.
На думку захисту, судом не було враховано обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: повне визнання вини та його щире каяття, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність судимостей та працевлаштованість.
Зазначає, що сім`я ОСОБА_6 стоїть на обліку, як малозабезпечена сім`я, а тому призначення обвинуваченому покарання пов`язане із позбавленням волі, може істотно погіршити матеріальне становище його сім`ї.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вказує, що суд безпідставно послався на докази, які на його думку, не доводять його вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
Разом з тим не погоджується із призначеним йому покаранням, вважає, його занадто суворим, оскільки судом першої інстанції не було враховано наявність на утримання в нього трьох неповнолітніх дітей та те, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї.
Обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 09.09.2014 року близько 18 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських мотивів, здійснив телефонний дзвінок із власного мобільного телефону на номер чергової частини ГУ ДСНС України в Миколаївській області «101» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про мінування Миколаївського міжміського автовокзалу та вибуху, який станеться через 27 хвилин після його дзвінка.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та власну апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Крім того, під час телефонних розмов обвинуваченим неодноразово повідомлялось своє прізвище та номер мобільного телефону. До вказаних протоколів долучені аудізаписи розмов обвинуваченого із операторами чергових частин.
Згідно протоколу обшуку особи від 09.09.2014 року, обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано та проведено обшук у присутності двох понятих, в ході якого в нього було вилучено мобільний телефон марки «самсунг»: IMEI НОМЕР_1 , із наявною в ньому сім-картою: № НОМЕР_2 .
Згідно протоколу огляду вилученого у обвинуваченого мобільного телефону «самсунг» вбачається, що із вказаного телефону неодноразово було здійснено дзвінки на номери операторів чергових частин, зокрема, на номери: «101» 7 дзвінків; «102» - 11 дзвінків; «104» - 2 дзвінки; «109» - 21 дзвінок; НОМЕР_3 1 дзвінок (а. п. 32).
Таким чином, на думку колегії суддів, вищенаведені докази спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в частині доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України .
З приводу призначеного покарання, колегія суддів, вважає, що воно призначено обвинуваченому відповідно до вимог ст. ст. 65 67 КК України із врахуванням того, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, він має негативні характеристики за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, раніше засуджувався і відбував покарання у місцях позбавлення волі, має на утримання трьох неповнолітніх дітей. Саме з урахуванням усіх вищезазначених обставин судом йому призначено покарання, яке йому слід відбувати реально, але у мінімальних межах санкції статті кримінального закону за цей злочин.
Разом з тим, не можна погодитись з твердженням захисника з приводу наявності в діях обвинуваченого таких пом`якшуючих обставин як: щире каяття та повне визнання ним вини, оскільки обвинувачений лише формально визнав свою провину, вказуючи, що його неправильно зрозуміли оператори спеціальних служб. Така поведінка засудженого свідчить про нещирість визнання ним своєї вини та є ні чим іншим, як намаганням обвинуваченого уникнути від відповідальності за скоєний злочин.
Доводи апелянта про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння спростовуються показами самого обвинуваченого, надані ним під час розгляду провадження судом першої інстанції , а , крім того, даними довідки про проведення медичного освідування, зі змісту якої вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 на наступний день було виявлено залишкові ознаки алкогольного сп`яніння 0, 15 ‰ (а.с. 31).
Доводи захисту з приводу не усвідомлення обвинуваченим своїх дій під час вчинення злочину, спростовуються висновками судо-психіатричної експертизи №474.
Доводи захисника про знаходження сім`ї ОСОБА_6 на обліку, як малозабезпеченої сім`ї, не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах кримінального провадження такі відомості відсутні та стороною захисту під час судового розгляду будь-яких даних про це надано не було.
Також, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які б вказували на працевлаштованість обвинуваченого, тому посилання захисника на неврахування і цієї обставини судом першої інстанції також не може братись до уваги.
Таким чином, колегія суддів, не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, або для його звільнення від відбування призначеного покарання, як того просять апелянти. Саме таке покарання для ОСОБА_6 буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування або зміни - не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 1 ст. 259 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 на цей вирок залишити без задоволення.
Головуючий: Судді: