Дата документу Справа № 235/4790/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/306/15
Єдиний унікальний № 235/4790/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 129 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000812, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Копєйськ Челябінської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України і призначено покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішена доля речових доказів.

У вироку зазначено, 15.04.2014 р. о 17 год. 45 хв., ОСОБА_7 , маючи при собі бензопилу ПротонВП-45/18, з метою з`ясування стосунків зі своїм знайомим ОСОБА_8 , прийшов до гаражу останнього № НОМЕР_1 , що знаходиться на території гаражного кооперативу Автомобільний-2, розташованому по вул. Північній м. Красноармійська Донецької області. В ході сварки на ґрунті сформованих неприязнених відносин, ОСОБА_7 , діючи навмисно, тримаючи в руках працюючу бензопилу, почав висловлювати на адресу ОСОБА_8 погрози вбивством. Бажаючи змусити ОСОБА_8 повірити в серйозність своїх намірів і реальність здійснення висловленої ним погрози вбивством, ОСОБА_7 умисно став розмахувати працюючою бензопилою перед потерпілим, тим самим створюючи реальні підстави для ОСОБА_8 побоюватися здійснення цих погроз. Усвідомлюючи, що викликає у потерпілого побоювання за своє життя, та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 працюючою бензопилою тілесні ушкодження у вигляді пиляної рани другого, третього пальців правої кісті, пиляної рани черева, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та вимагають для загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня. ОСОБА_8 , сприйнявши погрози вбивством з боку ОСОБА_7 як реальні, небезпечні для його життя та здоров`я, вибіг з приміщення свого гаражу на вулицю, після чого противоправні дії ОСОБА_7 були закінчені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження зазначає, що під час досудового та судового слідства стороною обвинувачення не було надано доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. При цьому вказує, що суд поклав в основу вироку в якості доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення показання родичів потерпілого свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_11 , які не були очевидцями вказаної події, а також протоколи огляду місця події, бензопили та інших предметів, висновок судово-медичної експертизи № 107 від 16.05.2014 року про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які не містять доказів застосування ним погрози вбивства до потерпілого. Між тим, не надав належної уваги його показанням стосовно того, що ним спричинено потерпілому легкі тілесні ушкодження в умовах неочевидності, ненавмисно під час демонстрування ним потерпілому, як працює бензопила. Безпідставно визнав в якості обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності таких доказів в матеріалах провадження, між тим не заперечує, що вживав спиртні напої (100 гр. горілки), але вважає, що був тверезий, а також за наявності вчинення нетяжкого злочину та даних, що його характеризують необґрунтовано призначив покарання у виді арешту. На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений та потерпілий в суд апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, клопотань про перенесення слухання кримінального провадження не надали, а тому колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутністю, на підставі наявних матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисного кримінального правопорушення, за якого його визнано винним та засуджено, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, суд дослідив його показання, який будучи допитаним під час судового розгляду пояснював, що 15.04.2014 р. він знаходився у своєму гаражі № НОМЕР_2 кооперативу Автомобіліст, коли побачив, що повз проїхав на велосипеді ОСОБА_8 , і він прийшов до нього у гараж показати як працює його бензопила, яку він включив у гаражі потерпілого. При цьому потерпілий не просив показати йому бензопилу. У гаражі ОСОБА_8 висіла штора біля входу, яку вітром задуло та затягло у бензопилу. ОСОБА_12 кинувся на бензопилу, коли вона була виключена для того, щоб начебто захистити свій автомобіль, а потім вибіг з гаражу.

Зазначені покази частково узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме: з показаннями даними в ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_8 про те, що між ним та ОСОБА_7 були давні неприязнені відносини. 15.04.2014 р. він на велосипеді заїхав до кооперативу Автомобіліст і попрямував до свого гаражу коли побачив десь за 60 метрів від його гаражу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , при чому останній став висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу. Після того, як він відкрив гараж, почув звук працюючої бензопили, але не придав цьому значення. Потім побачив як ОСОБА_7 зайшов до його гаражу № НОМЕР_1 і виражаючись нецензурною лайкою на його адресу, висловлював погрози вбивством, та розмахував при цьому працюючою бензопилою і у цей час нею наніс йому травму пальців та живота. Після цього він почав відходити за автомобіль, а ОСОБА_7 обійшовши автомобіль, мав намір нанести йому ще декілька ударів бензопилою у спину. Відкинувши шторку, яка була у гаражі на бензопилу та заглухла. Спасаючись від ОСОБА_7 він вибіг з гаражу, зустрів ОСОБА_13 , який намагався зупинити його, але він побіг до травмпункту. ОСОБА_7 він не просив показувати йому бензопилу, і взагалі не знав, що у ОСОБА_7 є бензопила; свідком ОСОБА_9 , який показав, що йому подзвонив брат, потерпілий по справі, попросив приїхати, та повідомив, що на нього напав ОСОБА_7 , поранив його, а він у цей час, біжить до міліції. Приїхавши, побачив, що светр на животі у потерпілого був розрізаний, до його живота була приложена ганчірка, забинтована рука, текла кров. Після чого викликали дільничного та швидку допомогу. Брат розповів, що на нього, зайшовши до гаражу з включеною бензопилою, напав сусід по гаражу. Коли ховався біля входу за автомобілем, бензопила зачепилася за штору, що дозволило йому вибігти з гаражу; свідком ОСОБА_10 про те, що потерпілий є рідним братом її чоловіка. Чоловіку подзвонив потерпілий, чоловік зібрався та поїхав. Потім чоловік розповів, що ОСОБА_8 був біля дільниці міліції, у крові та його забрали швидка. Згодом ОСОБА_8 приїхав до них і на ньому була розрізана футболка, кров та забинтовані пальці; свідком ОСОБА_11 , який показав, що у той день знаходився у гаражі № НОМЕР_3 на Динасовому селищі де разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 вживали спиртне. Згодом ОСОБА_7 пішов до себе у гараж і був відсутнім хвилин 10. Потім вийшов з гаражу, а ОСОБА_8 біг з правою рукою у крові, за гаражі.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у справі: протоколом прийняття заяви про вичинене кримінальне правопорушення від 15.04.2014 p., згідно до якого ОСОБА_8 заявив про те, що 15.04.2014 р. біля 17.45 год. ОСОБА_7 , знаходячись у гаражі № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі Автомобільний-2, розташованому за адресою: м. Красноармійськ, вул. Північна, спричинив йому тілесні ушкодження (а.п. 8, 9 т. 1); протоколом огляду місця події від 15.04.2014 р., відповідно до якого оглянуто приміщення гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу Автомобільний-2, розташованого за адресою: м. Красноармійськ, вул. Північна, де на підлозі зліва біля автомобіля виявлені плями буро-коричневого кольору (а.п. 11-14 т. 1); протоколом огляду предметів від 22.04.2014 р., відповідно до якого були оглянуті светр та футболка ОСОБА_8 , на яких виявлені пошкодження цілісності матеріалу у 10 см. від горловини та 60 см. від низу, і розрізи загальною довжиною біля 50-60 см., які розташовані переважно з правої сторони та по центру, з плямами буро-коричневого кольору. При цьому ОСОБА_8 показав, що саме у цьому светрі та футболці він був одягнений 15.04.2014 р., і ці пошкодження спричинені ОСОБА_7 за допомогою бензопили (а.п. 17-19 т. 1); висновком судово-медичної експертизи № 107 від 16 травня 2014 р., згідно до якого у ОСОБА_8 виявлені пиляні рани другого та третього пальців правої кісті, черева, які виникли від обертально-поступальної дії предмету, який має пиляющі властивості, можливо у вказаний строк 15 квітня 2014 р. та при обставинах, вказаних потерпілим. Ці пошкодження, як ізольовано, так й у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та які вимагають для свого лікування строк понад 6 днів, але не більше 21 дня (а.п. 23-24 т. 1); протоколом огляду місця події від 15.04.2014 р., згідно якого, у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 гаражного кооперативу Автомобільний-2, розташованому за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Північна, оглянута бензопила Протон ВП-45/18, яка належить ОСОБА_7 (а.п. 33-36 т. 1). Як стверджував обвинувачений, саме з цією бензопилою він заходив до гаражу ОСОБА_8 15.04.2014 р.; постановою про визнання светра та футболки потерпілого речовими доказами від 11.08.2014 р. (а.п. 29, 30 т. 1); постановою про визнання бензопили Протон ВП-45/18 речовим доказом у кримінальному провадженні від 11.08.2014 р. (а.п. 37-39 т.1)

Суд ретельно і належним чином дослідив ці докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності та виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції за ст. 129 ч. 1 КК України як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначаючи покарання врахував тяжкість скоєного злочину, який відноситься до категорії нетяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, яка обтяжує покарання і призначив йому покарання у межах санкції ст. 129 ч. 1 КК України у вигляді арешту.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів

Доводи апеляційної скарги про те, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження у першій інстанції не було надано доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і як наслідок про незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження безпідставні, оскільки спростовуються наведеними вище доказами, які були досліджені судом, і яким була надана належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд поклав в основу вироку в якості доказів його винуватості показання родичів потерпілого свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_11 , які не були очевидцями вказаної події, а також протоколи огляду місця події, бензопили та інших предметів, висновок судово-медичної експертизи № 107 від 16.05.2014 року про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, і які не містять доказів застосування ним погрози вбивства до потерпілого необґрунтовані, оскільки досліджені судом вищенаведені докази є непрямими, і своїй сукупності з прямими доказами, доповнюють одне одного, не мають суперечностей, і відтворюють загальну картину подій.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів погроз обвинуваченим потерпілому вбивством через умови неочевидності скоєного, також безпідставні з огляду на послідовні свідчення самого потерпілого, як одразу після отримання тілесних ушкоджень, так і під час досудового розслідування та судового провадження у першій інстанції, наслідки від дій обвинуваченого небезпечним предметом, сукупність інших, зазначених вище доказів.

Оцінив також суд і покази обвинуваченого стосовно того, що ним спричинено потерпілому легкі тілесні ушкодження ненавмисно, під час демонстрування потерпілому роботи бензопили, зазначивши при цьому, що такі покази ОСОБА_7 , оцінює як бажання обвинуваченого уникнути покарання за скоєне, з чим погоджується і колегія суддів.

Необґрунтовані і твердження апелянта про безпідставність визнання в якості обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності таких доказів в матеріалах провадження, оскільки він сам і свідок ОСОБА_11 наголошували на тому, що вживали спиртні напої безпосередньо перед вказаною подією.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, інших підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4