Справа № 363/279/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/364/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 15.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000210 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року, якою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, інваліда 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

звільнено від кримінальної відповідальності за злочин передбачений ч. 2 ст. 122 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності а кримінальне провадження № 0000210 щодо нього закрито.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до ухвали суду 24 листопада 2009, близько 20год. 50хв., ОСОБА_11 та її співмешканець ОСОБА_10 перебували вдома за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час в будинку перебували також донька ОСОБА_11 - ОСОБА_12 та сестра - ОСОБА_13 .

ОСОБА_10 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, почав чіплятися до ОСОБА_12 та висловлювати в її адресу погрози сексуального насилля. Однак за доньку заступилася ОСОБА_11 та з цього приводу між нею та ОСОБА_10 виник конфлікт, який переріс в сутичку, під час якої ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на другому поверсі будинку почав наносити ОСОБА_11 удари руками та ногами по голові та різних частинах тулуба, а також бити головою та тулубом об стіну та вхідні двері в кімнату. Дані події відбувалися в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким при цьому ОСОБА_10 погрожував фізичною розправою, залякуючи останніх. Після чого ОСОБА_10 наніс ОСОБА_11 удар в спину. та декілька разів ударив по руках, якими вона трималася за перила сходів і умисно зіштовхнув останню зі сходів, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді: синців невизначеної форми, синюшного кольору в ділянці нижнього повіка лівого ока 4,4x2,7см., по задній поверхні лівого ліктьового суглоба 4,1x2,3 см., по передній - внутрішній поверхні правого колінного суглоба 7,5x4,5см, по передній поверхні лівого колінного суглоба 4,5x3,0 см., на тильній поверхні правої кисті у основи 1-го пальця 3,9x2,4 см, в потиличній ділянці зліва, в лівій тім`яній області припухлості м`яких тканин, болючі при пальпації; «закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку», об`єктивна симптоматика якого регресувала до 3-х тижнів після пригоди; травму лівого колінного суглобу з пошкодженням хрестоподібної зв`язки і медіального меніску, яка потребувала хірургічного втручання та яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що викликало розлад здоров`я на тривалий час, понад 21 день.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та звільнено ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за злочин передбачений ч. 2 ст. 122 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000210 щодо нього закрито.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що дії ОСОБА_10 , кваліфіковані за частиною 2 статті 122 КК України мали місце 24 листопада 2009 року, даний злочин є злочином середньої тяжкості і з дня вчинення ним злочину минуло п`ять років, а тому кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 підлягає закриттю зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КК України.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_10 на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Апелянт вважає, що судом не дано належної оцінки діям слідчого по прийманню ним мір до розшуку ОСОБА_10 , про що свідчать фіскальні чеки про відправлення йому повісток про виклик (з 27.06.13р. по 11.07.13р.); клопотання слідчого про привід ОСОБА_10 як свідка, яке було слідчим суддею задоволено 02.09.13р.; винесена від 19.11.13р. постанова про зупинення досудового розслідування, оголошення ОСОБА_10 в розшук та внесення про це відомостей до ЄРДР; ухвала слідчого судді від 05.04.13р. про зобов`язання прокурора дати доручення по кримінальному провадженню для проведення слідчих (розшукових) дій для встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_10 та вручення письмового повідомлення про підозру. Всі ці обставини, на думку прокурора, свідчать про переховування ОСОБА_10 від органів слідства, а тому перебіг давності зупиняється.

Прокурор також вважає, що за змістом ч.2 ст.49 КК України для зупинення перебігу строку давності необхідно лише встановити те, що особа ухилялася від досудового слідства.

- Представник потерпілої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так представник потерпілої вважає, що 5-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 не минув, оскільки в зв`язку з зупиненням у листопаді 2013 року досудового розслідування та оголошенням розшуку ОСОБА_10 перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності було зупинено.

При цьому знаходить, що висновок суду про те, що заходи по розшуку ОСОБА_10 не проводились є необґрунтованими.

Так судом не були враховані заходи по встановленню місцезнаходження ОСОБА_10 та не дано оцінки ухвалі слідчого судді від 05.04.13р., ухвалі слідчого судді від 02.09.13р. про привід свідка ОСОБА_10 , що останньому було направлено письмове повідомлення про підозру поштовим відправленням, що ОСОБА_10 в установленому порядку не оскаржив про оголошення його у розшук. Не були досліджені судом і докази, які стверджують здійснення заходів по встановленню місцезнаходження ОСОБА_10 та обставин внесення інформації про розшук ОСОБА_10 до ЄРДР.

Крім того, апелянт вказує на порушення вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК України, так як суддя ОСОБА_1 раніше приймав рішення у справі, що стосується факту злочину, за яким складений обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 , яким є ухвала слідчого судді від 05.10.10р.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 просить апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, представників потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили щодо поданих апеляційних скарг і просили їх залишити без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло у разі вчинення злочину середньої тяжкості 5 років.

Однак, згідно ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, яке кваліфіковано за ч.2 ст.122 КК України було вчинено 24 листопада 2009 року.

Дане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості і з моменту його вчинення минуло більше 5-ти років.

Порушення строків давності судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, ОСОБА_10 в судовому засіданні виявив бажання про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з закінченням строків давності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 на підставі ст.49 КК України та звільнив його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про те, що судом не дано оцінки проведеним заходам по розшуку ОСОБА_10 , зокрема постанові від 19.11.2013р. про оголошення його у розшук, зупинення досудового розслідування та внесення відомостей про це до ЄРДР; ухвалі слідчого судді від 05.04.13р. про зобов`язання прокурора дати доручення по кримінальному провадженню для проведення слідчих (розшукових) дій для встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 та вручення йому повідомлення про підозру; ухвали слідчого судді від 02.09.13р. про привід свідка ОСОБА_10 ; направленим повісткам про виклик ОСОБА_10 до органу досудового розслідування з 27.06.13р по 11.07.13р., які свідчать на їх думку про ухилення ОСОБА_10 від органу досудового слідства не заслуговують на увагу так як не відповідають вимогам закону.

Так не можуть розглядатись особи як такі, що ухиляються від слідства і суду, які хоч і переховуються після вчинення злочину, однак правоохоронному органу або взагалі невідомо про вчинення злочину, або недоведено причетність особи до даного злочину.

Відповідно до ст. 42 КК України підозрюваним, обвинуваченим може бути тільки особа, щодо якої є достатні підстави підозрювати або обвинувачувати її у вчиненні кримінального правопорушення.

Статус підозрюваного особа набуває лише після вручення їй письмового повідомлення про підозру (ст.278 КПК України).

А тому ст.280, 281 КПК України передбачено розшук лише підозрюваного, а зупинення досудового розслідування може бути лише після повідомлення особі про підозру, якщо підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місце знаходження невідоме.

За матеріалами кримінального провадження відомості по факту заподіяння ОСОБА_11 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України були внесені до ЄРДР 05.12.12р. за №0000210.

Постановою ст. слідчого СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області кваліфікацію діянь, відомості про які було внесено до ЄРДР 05.12.12р. за № 0000210 було змінено з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст122 КК України.

Письмове повідомлення про підозру за ч.2 ст.122 КК України ОСОБА_10 було вручено 25.11.2014 року.

При цьому у провадженні відсутні достовірні та допустимі докази того, що ОСОБА_10 з часу набуття статусу підозрюваного 25.11.2014 року умисно ухилявся від органів досудового слідства.

Постанова слідчого про зупинення досудового слідства та оголошення ОСОБА_10 в розшук від 19.11.2013р. була винесена без повідомлення ОСОБА_10 про підозру, тобто за відсутності правових підстав для прийняття такого рішення.

До того ж матеріали провадження не містять даних, які б стверджували, що відомості про оголошення ОСОБА_10 в розшук були внесені до ЄРДР, будь-яка інформація про проведення оперативно-розшукових чи слідчих дій по встановленню місце знаходження ОСОБА_10 вже після винесення зазначеної постанови також в провадженні відсутня.

А тому, судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги зазначені вище докази про які апелянти вказують в апеляційній скарзі, оскільки всі ці заходи були проведені органами досудового слідства до набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного.

Щодо посилань представника потерпілої в апеляційній скарзі на порушення вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК України при розгляді кримінального провадження суддею ОСОБА_1 , то вони є необґрунтованими, оскільки прийняття рішення постанова від 05.10.2010р. про залишення без розгляду скарги ОСОБА_11 про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст.225 КК України (як зазначено в постанові судді), так як вона не відповідає вимогам ст.223, 224 КПК України (в редакції 1960 року) та повернута скаржнику не є рішенням прийнятим по суті під час досудового слідства і до того ж не в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.2 ст.122 КК України.

За таких обставин немає підстав вважати, що судом були порушені вимоги закону при винесенні рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 та звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року, якою ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за злочин передбачений ч. 2 ст. 122 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності а кримінальне провадження № 0000210 щодо нього закрито залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4