АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у кримінальному провадженні під №0013166, внесеному 16.11.2013 року до ЄРДР, обвинувачений:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в сел. Зубковичи, Олевського району, Житомирської обл., зареєстрований: АДРЕСА_1 ; до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимий: 12.02.2015 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

За правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів у строк покарання, призначеного за цим вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 зараховано частково відбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. та визначено остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Також вироком ухвалено про вирішення питання про долю речового доказу кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у сховище.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

14.11.2013 р. близько 3:00 години ОСОБА_7 прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де, знаючи код замка на хвіртці: відчинив її та незаконно проник на повір`я вказаного будинку, звідки незаконно проник на подвір`я будинку АДРЕСА_4 та, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав з подвір`я цього будинку ручну автомобільну мийку Кьорхер, моделі К7.91М, серійний номер 039 192, вартістю 6663 грн., належну ОСОБА_8 , після чого з місця події вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 6663 грн.

Надалі, 14.11.2013 р. близько 8:20 годині, діючи з метою власного збагачення, реалізував ручну автомобільну мийку Кьорхер своєму знайомому ОСОБА_9 за 100 грн., які витратив на власні потреби.

Не погодившись частково із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого, 22.04.2015 р. подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.03.2015 р. у кримінальному провадженні під №0013166 щодо ОСОБА_7 змінити: на підставі статті 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням трьох років іспитового строку. В іншій частині цей вирок залишити без змін.

На обгрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 зазначає про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через суворість.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не оскаржений.

Прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_10 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав письмові заперечення, у яких, вважаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання законним, обгрунтованим і вмотивованим, підстави для звільнення обвинуваченого відповідно до статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням відсутніми, просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України без змін.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів захисника ОСОБА_5 і прокурора ОСОБА_10 , викладені ними в апеляційній скарзі та запереченнях, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення; вивчивши та перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у сховище, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій захисником ОСОБА_5 , не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 відносно незастосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині незвільнення ОСОБА_7 на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тобто судом першої інстанції не застосовано кримінальний закон, який підлягав застосуванню, внаслідок чого призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та особі обвинуваченого, так як воно є явно несправедливим через суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає такі безпідставними та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює й не займається іншою суспільно корисною діяльністю, неодружений, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Отже, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, покарання ОСОБА_7 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог статті 65 КК України, врахуванням фактичних обставин справи, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення злочину, який за їх класифікацією відноситься до тяжких, та особі обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

При цьому, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості в сукупності з необхідністю застосування при остаточному призначенні покарання положень ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла сталого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ті ж обставини, на які посилається захисник ОСОБА_5 , мотивуючи прохання про пом`якшення ОСОБА_7 покарання шляхом застосування положень статті 75 КК України, цілком враховані судом першої інстанції у вироку.

До цього ж апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не містить будь-яких нових даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином підстав для зміни вироку й призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого, ніж призначив йому суд першої інстанції, в тому числі шляхом застосування положень статті 75 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції не убачає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суд м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0013166, внесеному 16.11.2013 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_7 за ст. ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 о з