У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 19 липня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1. на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2006
року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м. Фастова Київської
області,

громадянина України,

не судимого,

засуджено за ч.
5 ст. 185 КК
України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. солідарно
на користь потерпілого ОСОБА_4. на відшкодування матеріальної шкоди 66 493 грн.
58 коп. та 10 000 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 11 жовтня 2006 року зазначений вирок залишено без зміни.

Цим же вироком
засуджені ОСОБА_3. і ОСОБА_2. судові рішення щодо яких не оскаржені.

ОСОБА_1. засуджено за те, що він 23
липня 2004 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, за попередньою змовою з
ОСОБА_2. та ОСОБА_3., з метою
заволодіння чужим майном, проникли в кабінет № АДРЕСА_1 у м. Києві, звідки
таємно викрали сейф вартістю 369 грн. 18 коп., який належав Київській
торгово-промисловій палаті, та особисте майно, що знаходилось у зазначеному
сейфі, яке належало ОСОБА_5, загальною вартістю 66 493 грн. 58 коп.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 вказує на однобічність досудового та судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення
кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону,
невідповідність покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок
його суворості. При цьому посилається на те, що його вина у вчиненні викрадення
вказаних у вироку грошей, які належали ОСОБА_5, не була доведена ні як під час досудового, так і судового
слідства, внаслідок чого його дії були неправильно кваліфіковані і, відповідно,
було призначене надто суворе покарання. Зазначає, що до нього працівниками міліції
застосовувалися недозволені методи слідства, про що він заявляв у суді, але суд,
на його думку, неналежно дослідив зазначені твердження. Крім того, вказує на те,
що судом необґрунтовано задоволено позов потерпілого в частині відшкодування моральної
і матеріальної шкоди, оскільки потерпілий не підтвердив документально суму заявленого
позову.

Просить перекваліфікувати його дії з ч. 5 на ч. 3 ст. 185
КК України та скасувати вирок у частині задоволення цивільного позову ОСОБА_5.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи касатора, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Твердження засудженого ОСОБА_1. у
касаційній скарзі про те, що він необґрунтовано засуджений за ч. 5 ст. 185 КК
України є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи,
такі ж, як і у касаційній скарзі твердження, засуджений висловлював у судах
першої та апеляційної інстанції. Ці суди визнали їх безпідставними. Свої
висновки щодо винуватості
ОСОБА_1., із якими погоджується колегія суддів, суди першої та
апеляційної інстанції належним чином умотивували у постановлених ними судових
рішеннях. Вони підтверджені доказами, які суди ретельно перевірили й належним
чином оцінили.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1. про те, що до нього, а також ОСОБА_3. і
ОСОБА_2. застосовувалися недозволені методи слідства, то вони є безпідставними,
оскільки, як убачається з матеріалів справи, такого ж змісту його твердження
вже перевірялося прокуратурою за окремим дорученням суду. Даною перевіркою не
було виявлено жодного факту застосування до засуджених незаконних методів
слідства, та прокурором було винесено постану про відмову в порушенні
кримінальної справи від 12 липня 2005 року (т. 3 а. с. 70-71).

Крім того, зазначені факти
перевірялися й під час судового слідства і також не знайшли свого
підтвердження.

Вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_5. є обґрунтованим
та відповідає чинному законодавству, а тому посилання у касаційній скарзі на неправильне
вирішення цивільного позову є безпідставними.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які б могли вплинути на правильність
висновків судів першої та апеляційної інстанції, колегією суддів по справі не
виявлено.

Посилання у касаційній скарзі на однобічність
досудового і судового слідства та невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи до компетенції касаційного суду згідно з ч. 2 ст.
398 КПК України не відноситься.

З огляду на викладене, наведені у касаційній скарзі доводи
не дають підстав для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_1., як про це ставиться питання у касаційній скарзі.

Що ж стосується клопотання
засудженого про виклик його у судове засідання, то за змістом ст. 391 КПК
України клопотання засудженого, який утримується під вартою, про виклик його
для дачі пояснень при касаційній перевірці судових рішень, є обов'язковим для
суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 383 КПК
України, а не ч. 2 цього закону, як у даній справі.

Керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційної
скарги засудженого ОСОБА_1.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Мороз М.А.