Справа № 310/4927/14-к
ВИРОК

Іменем України

07 липня 2014 рокуБердянський
міськрайонний суд Запорізькій області
у складі
головуючого-судді Петягіна В.В.,

при секретарі:
Ледовськой А.В.,

за участі прокурора
Кривцун О.А.

потерпілого
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0002510 від 14.06.2014р.
за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Єйськ Краснодарського
краю РФ, громадянина України, з повною
професійно-технічною освітою, не
працюючого, не одруженого, не маючого
постійного місця мешкання та
реєстрації, раніше судимого : 25.03.2003
року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року
позбавлення волі.; 12.05.2003 року за ч.3 ст.185
КК України до З років 2 місяців
позбавлення волі. Звільнений 21.07.2005
року на підставі ст.З-Б Закону України
«Про амністію» від 31.05.2005 року; 30.11.2005
року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5
років позбавлення волі, звільнений
21.09.2010 року по відбуттю строку
покарання; 04.04.2011 року за ч.3 ст.185 КК
України до 3 років 6 місяців позбавлення
волі. Звільнений 29.01.2014 року
умовно-достроково на 2 місяця 24 дня, у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст. 15- ч.3 ст. 185 КК
України,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2014 року приблизно о 13 годині,
ОСОБА_2 перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, діючи умисно, з
корисливих мотивів, повторно, з метою
таємного викрадення чужого майна, а
саме арматури звареної з металевих
прутів, яка знаходилась на земельній
ділянці призначеній для будівництва
православного храму Української
Православної Церкви та церковного
будинку, розташованої по АДРЕСА_1,
видаючи її за безхозний предмет,
попросив ОСОБА_3 допомогти йому винести
її з подвір'я та продати, тим самим
ввівши його в оману стосовно
належності арматури. ОСОБА_3 не
усвідомлюючи злочинного наміру дій
ОСОБА_2, вважаючи, що арматура безхозна,
погодився йому допомогти. Після чого,
ОСОБА_2 вважаючи, що його діяння не
усвідомлюється ОСОБА_3 як протизаконне,
разом з ОСОБА_3 перелізли через паркан,
огороджуючий територію, спеціально
відведену для постійного зберігання
матеріальних цінностей, вказаної
земельної ділянки, тим самим ОСОБА_2
проник на неї, де продовжуючи свій
злочинний намір разом з ОСОБА_3 взяли
належну ОСОБА_1 арматуру зварену з
металевих прутів, загальною вагою 56
кілограм, вартістю 300 гривень, та стали
тягнути її до паркану. Злочинні дії
ОСОБА_2 були виявлені ОСОБА_4, яка
потребувала припинити злочин, в зв'язку
з чим вони кинули арматуру на місці та
пішли.

В цей же день приблизно о 15 годині 15
хвилин ОСОБА_2 продовжуючи свій
злочинний намір, знову переліз через
паркан, огороджуючий територію,
земельної ділянки розташованої по
АДРЕСА_1, тим самим проник на неї, де
взяв вказану арматуру належну ОСОБА_1,
та став її тягнути до паркану. Злочинні
дії ОСОБА_2 були виявлені потерпілим
ОСОБА_1, який потребував від нього
припинити злочин. ОСОБА_2 усвідомлюючи
неповноту здійснення своїх дій і
необхідність їх продовження для
доведення злочину до кінця, реально
розуміючи, що йому вкрасти та
розпорядитися металевою арматурою не
вдасться, залишився на місці, що
дозволило ОСОБА_1 затримати його.

Таким чином. ОСОБА_2 не зміг довести
свій злочинний намір до кінця, чим міг
би завдати потерпілому ОСОБА_1 майнову
шкоду на загальну суму 300 гривень, з
причин, що не залежали від його волі.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_2 себе винним по пред'явленому
обвинуваченню у скоєнні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 15- ч.3 ст. 185 КК
України, визнав повністю, пояснив, що
він дійсно 13.06.2014р. двічі намагався
викрасти з території зімельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1
арматуру, але був помічений та
затриманий потерпілим. Щиро
розкаюється, просив суворо не карати.

Вислухавши думку учасників судового
розгляду, приймаючи до уваги те,
що обвинувачений ОСОБА_2 не оспорює
фактичні обставини справи,
кваліфікацію кримінального
правопорушення, яке йому
інкримінується, вірно розуміє зміст
обставин справи, відсутні сумніви в
добровільності його позиції, суд за
згодою учасників судового розгляду в
порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів щодо обставин, які
ніким не оспорюються, і обмежився
допитом обвинуваченого та
дослідженням матеріалів, що
характеризують його особу. Крім того,
судом роз'яснено, що у такому випадку
учасники судового провадження будуть
позбавлені права оскаржити ці
обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що винуватість
ОСОБА_2 у вчиненні злочину, що йому
інкримінується, доведена повністю,
його дії вірно кваліфіковані за ч.3
ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, як не
закінчений замах на таємне викрадення
чужого майна (крадіжка), вчинена
повторно, з проникненням до сховища,
при цьому злочин не було доведено до
кінця з причини, що не залежали від його
волі, оскільки він не вчинив всіх дій,
які вважав необхідним для доведення
злочину до кінця.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 65 КК
України, суд ураховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, а
також обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Обставиною, що пом'якшують покарання,
згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире
каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання,
згідно ст. 67 КК України, суд визнає
вчинення злочину у стані алкогольного
сп'яніння.

Враховуючи обставини справи та особу
обвинуваченого ОСОБА_2, який раніше
неодноразово судимий за вчинення
умисних корисливих злочинів, не має
постійного місця проживання та
реєстрації, постийно порушує
громадський порядок, за що йому був
встановлений адміністративний нагляд,
суд вважає можливим його виправлення
та перевиховання тільки в місцях
позбавлення волі, призначивши
мінімальне, передбачене санкцією ч.3 ст.
185 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує
відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185
КК України, та призначити йому
покарання у виді 3 років позбавлення
волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_2, не
обирався.

Строк покарання рахувати з моменту
затримання засудженого.

Речові докази залишити за належністю
потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити учасникам
процесу.

Суддя
В.В.Петягін