У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Коротких О.А.
і Таран Т.С.

за участю прокурора

Ковтун Н.Я.

та захисників

ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

а також потерпілої

ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 листопада 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Луганської
області, касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_3, касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_4 і його законного представника ОСОБА_5, а також захисника
ОСОБА_2, законного представника засудженого ОСОБА_6 - його батька ОСОБА_7 та
захисника ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_1 на вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Луганської області від 31 липня 2008 року, яким

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянин України, такий,

що судимості не мав,

засуджений за п.п. 4, 7, 12 ч. 2
ст. 115 КК України на десять років позбавлення волі.

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

громадянин України, такий,

що судимості не мав,

засуджений за ч. 1 ст. 186 КК
України на два роки позбавлення волі і за п.п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
на дванадцять років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів остаточно на тринадцять років позбавлення волі.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,

громадянин України, такий,

що судимості не мав,

засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України на два роки позбавлення волі і за
п.п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на дванадцять років позбавлення волі, а
на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно на тринадцять
років позбавлення волі.

Цим вироком постановлено
стягнути із засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_3 9277
грн. 56 коп. майнової шкоди, а в разі відсутності в неповнолітнього ОСОБА_6
такої суми, обов'язок по стягненню її половини покладено на його батьків.

На відшкодування моральної шкоди постановлено стягнути “… з кожного по 50 тисяч гривень солідарно”, а в
разі відсутності в неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 особистих заощаджень “… з їх батьків підлягає
стягненню 50 000 гривень”.

Доля речових доказів та питання відшкодування судових витрат судом вирішені
відповідно до положень ст.ст. 81, 93 КПК України.

ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 визнані винними і засуджені за злочини, які, як
установив суд першої інстанції, вони вчинили за таких обставин.

У ніч з 7 на 8 березня 2008 року приблизно в 00 годин ОСОБА_4, ОСОБА_9 і
ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння біля центральних воріт
стадіону «Шахтар», що на вул. Свердлова в м. Лисичанську
Луганської області, зустріли раніше незнайомих ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які теж
були у стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_7, діючи із хуліганських спонукань,
безпричинно почав висловлюватись на адресу ОСОБА_11 і ОСОБА_10 нецензурною
лайкою. На цьому грунті між ОСОБА_11 і ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_7,
ОСОБА_4 і ОСОБА_9 з іншого, виникла сварка, під час якої засуджені з метою
побиття ОСОБА_11 і ОСОБА_10 почали зближатися з ними, а ті втікати від них.
Наздогнавши ОСОБА_10 біля будинку № 35/1, що на вул. Лисенка в м. Лисичанську,
ОСОБА_7 збив його з ніг ударом кулака в обличчя. Після цього він, реалізовуючи
раптово виниклий в нього умисел на вбивство ОСОБА_10 із хуліганського мотиву,
почав безпричинно наносити йому удари взутими ногами в голову та інші частини
тіла. До побиття потерпілого приєднались ОСОБА_4 і ОСОБА_9, які також з метою
позбавлення життя ОСОБА_10 із хуліганського мотиву завдали йому численних
ударів взутими ногами в голову, шию та інші частини тіла. ОСОБА_4, крім цього,
завдав потерпілому не менш двох ударів кулаком по спині в область розташування
нирок. Всього ж ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 нанесли ОСОБА_10 не менш 27 ударів у
різні частини тіла, із них не менш 15 ударів у голову. При цьому вони
усвідомлювали, що ОСОБА_10 свідомості не втратив і, враховуючи інтенсивність
насильства, яке застосовувалось до нього, відчував гострий фізичний біль, а
також пов'язані з ним особливі муки і страждання.

У процесі побиття ОСОБА_10 засуджені, діючи з особливим цинізмом та
особливою зухвалістю, повністю зняли з ОСОБА_10 одяг, після чого вставили в
задній прохід потерпілого уламок дерев'яної палиці, яку спільними ударами
ногами загнали в середину тіла. Такими діями ОСОБА_10 були спричинені
особливі страждання, муки і біль.

ОСОБА_9 під час побиття ОСОБА_10 і зняття з нього одягу, виходячи за межі
попередньої домовленості з іншими співучасниками злочину, відкрито викрав у
потерпілого срібного ланцюжка і таку ж каблучку загальною вартістю 157 грн. 73
коп., а ОСОБА_7, діючий у такий же спосіб, відкрито викрав з одягу потерпілого
портмоне вартістю 73 грн. 80
коп., в якому була дисконтна картка ПП «Ресурс», календар і три фотознімки.

Після цього засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 з місця події зникли,
залишивши там голого ОСОБА_10, який вранці був виявлений мертвим.

На вирок надійшли касаційне подання прокурора і касаційна скарга потерпілої
ОСОБА_3, доводи яких зводяться до того, що суд при призначенні ОСОБА_4, ОСОБА_9
і ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину та дані про особу засуджених, внаслідок чого обрав їм покарання, яке є
несправедливим унаслідок м'якості. Також касатори оспорюють судове рішення у
частині вирішення цивільного позову. Крім того, прокурор посилається на
неправильну перекваліфікацію дій ОСОБА_9 і ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК України на
ч. 1 ст. 186 КК України. З огляду на це, прокурор просить вирок апеляційного
суду щодо ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 скасувати та направити справу на новий
судовий розгляд, а потерпіла ОСОБА_3 - це ж судове рішення змінити з
урахуванням доводів її касаційної скарги.

На вирок подані також касаційні скарги засудженими ОСОБА_4 і ОСОБА_9,
законними представниками ОСОБА_5 і ОСОБА_6, захисниками ОСОБА_2, ОСОБА_1 і
ОСОБА_8, зміст яких зводиться до того, що дії всіх трьох засуджених
кваліфіковані неправильно, оскільки матеріали справи, за їх переконанням, не
містять доказів наявності в них умислу на умисне вбивство ОСОБА_10 та
попередньої змови на вчинення цього злочину. Просять дії ОСОБА_4, ОСОБА_9 і
ОСОБА_7 перекваліфікувати з п.п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст.
121 КК України і з врахуванням даних про їх особи пом'якшити покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який касаційне подання
підтримав, пояснення потерпілої, яка просила її касаційну скаргу задовольнити,
а також пояснення захисників на підтримання касаційних скарг та їх заперечення
щодо доводів касаційного подання та касаційної скарги потерпілої, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання і касаційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання та касаційну скаргу
потерпілої необхідно задовольнити частково, а касаційні скарги засуджених, їх
законних представників та захисників залишити без задоволення з наступних
підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 в злочинах, за які
їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються
наведеними у вироку доказами, які судом належно досліджені та правильно
оцінені.

Як видно із даних досудового та судового слідства, засуджені не
заперечували факту побиття ними потерпілого. При цьому їх показання свідчать,
що удари ними наносились взутими ногами в основному в голову ОСОБА_10
Підтверджували вони і факт загнання в його організм через задній прохід
дерев'яної палиці. Визнаючи заподіяння потерпілому за наведених у вироку
обставин тілесних ушкоджень, від яких той помер, засуджені заперечували
наявність у них умислу та попередньої змови на його вбивство.

Спростовуючи показання ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 в цій частині, суд у
вироку обгрунтовано зазначив, що наносячи ОСОБА_10 численні удари в область
голови (за даними судмедексперта не менше п'ятнадцяти) взутими ногами,
засуджені усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачали
їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажали настання
таких наслідків.

Такий висновок суду грунтується на наявних у справі доказах і зокрема, на
даних висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10, відповідно до яких
його смерть настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки
і в речовину головного мозку, а тому сумнівів у колегії суддів у правильності
не викликає.

З огляду на це, доводи касаційних скарг про те, що засуджені в ситуації, що
склалася, при побитті потерпілого не мали умислу на його вбивство, є
безпідставними.

Про наявність у ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 попередньої змови на убивство
ОСОБА_10 свідчить конклюдентність їх дій. Тому посилання в касаційних скаргах
на те, що матеріали справи не містять доказів наявності в засуджених
попередньої змови на вбивство потерпілого, є непереконливими.

Не грунтуються на вимогах закону і не узгоджуються з матеріалами справи
також доводи касаційних скарг про те, що засуджені мають нести відповідальність
не за умисне вбивство потерпілого, а за умисне тяжке тілесне ушкодження, що
спричинило його смерть, оскільки за показаннями судово-медичного експерта в
суді життя ОСОБА_10 можна було б врятувати за умови надання потерпілому
своєчасної медичної допомоги.

З такими доводами колегія суддів не може погодитись, по-перше, через те, що
наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що після побиття
потерпілого, засуджені будь-яких заходів, спрямованих на врятування його життя,
в т.ч. і для виклику швидкої медичної допомоги не вжили, хоча таку можливість
мали, а, навпаки, в холодну пору року роздягнули його догола і, вчинивши
винятково цинічні дії, залишили на місці події в небезпечному для життя
становищі, що підтверджує наявність у них умислу на умисне вбивство, а
по-друге, ненадання своєчасної медичної допомоги жодним чином не усуває само по
собі прямого причинного зв'язку між заподіяними засудженими потерпілому тілесними
ушкодженнями і його смертю, а тому не може слугувати причиною для того, щоби не
інкримінувати їм у вину цей злочинний наслідок.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд,
правильно встановивши фактичні обставини справи, з наведенням у вироку
переконливих мотивів обгрунтовано визнав ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 винними в
інкримінованих цим вироком злочинах та правильно кваліфікував їх дії відповідно
за ст. 115 ч. 2 п.п. 4, 7, 12 КК України.

Не викликає сумнів у судової колегії і кваліфікація дій ОСОБА_9 і ОСОБА_7
за ст. 186 ч. 1 КК України, оскільки наявними у справі доказами не
підтверджується вчинення ними розбійного нападу на потерпілого. Як правильно
зазначив у вироку суд, заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які спричинили
його смерть, обумовлювалось наявністю умислу на вчинення умисного вбивства із
хуліганського мотиву, що виключає корисний мотив нападу.

З огляду на це, доводи касаційного подання прокурора про неправильність
кваліфікацій дій названих вище засуджених за ст. 186 ч. 1 КК України є
безпідставними.

Призначене ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65
КК України і є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових
злочинів. Підстав для визнання його несправедливим унаслідок м'якості, про що
йдеться в касаційному поданні прокурора та касаційній скарзі потерпілої,
колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, доводи касаційного подання та касаційної скарги потерпілої
ОСОБА_3 про неправильне вирішення цивільного позову є слушними.

Приймаючи рішення про відшкодування шкоди, заподіяної кількома особами, суд
у резолютивній частині вироку мав вказати: на кого з трьох засуджених
покладається солідарна відповідальність, а на кого - часткова (дольова), в
якому розмірі і на чию користь стягується сума на відшкодування шкоди.

Задовольняючи позов потерпілої про відшкодування майнової та моральної
шкоди, суд не дотримався наведеного вище роз'яснення, що міститься в третьому
абзаці п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику
застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна” № 3 від 31.03.89
р. із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №
13 від 25.12.92 р., № 12 від 03.12.97 р.,
внаслідок чого резолютивну частину судового рішення виклав не чітко, без
зазначення конкретних прізвищ засуджених, на яких покладався обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди, та змішав поняття солідарного і часткового
(дольового) відшкодування шкоди, вказавши у вироку про необхідність стягнення
із засуджених «… з кожного по 50 000 гривень солідарно».

Не узгоджується з положеннями ст. 1190 ЦК України і рішення суду в частині
відшкодування майнової шкоди, оскільки, постановляючи рішення про стягнення із
засуджених на користь потерпілої суми майнового відшкодування в солідарному
порядку, суд фактично визначив вирішувати це питання в дольовому порядку.

За таких обставин вирок у частині вирішення цивільного позову підлягає
скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий судовий розгляд у той
же суд у порядку цивільного судочинства.

Інших істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які
перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і
постановити законний, обгрунтований і справедливий вирок, при касаційному
розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника
прокурора Луганської області та касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_3
задовольнити частково, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_4, його законного
представника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_2, законного представника засудженого
ОСОБА_6 - його батька ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_9 та його
захисника ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Луганської області від 31 липня
2008 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову
про стягнення майнової і моральної шкоди скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у цій частині в порядку цивільного судочинства у той же суд в
іншому складі суддів.

У решті цей вирок залишити
без зміни.

Судді

Ю.М. Кармазін О.А. Коротких Т.С. Таран