ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

2 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5

суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на, за її змістом, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року щодо вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кишинів республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1, судимого 18.03.2005 за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 27.05.2010 умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 3 дні, громадянина України,

- за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_1 09.08.2013 о 20:00 в кв. АДРЕСА_2 на ґрунті неприязних стосунків побив кулаками та ногами свою цивільну дружину ОСОБА_2, умисно заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст.ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі засудженого відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

При цьому, твердження засудженого про недоведеність його вини в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, є безпідставним, оскільки протилежний висновок суду в цій частині ґрунтується, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такий висновок відповідає показанням засудженого ОСОБА_1, який не заперечував факту побиття ним потерпілої 09.08.2013; показанням свідка ОСОБА_3 про те як він 09.08.2013 повернувшись додому побачив побиту потерпілу; показанням свідка ОСОБА_4 про обставини побиття потерпілої засудженим 09.08.2013; даним протоколів огляду місця події від 26.08.2013 та від 28.08.2013 про огляд трупа потерпілої в лікарні і виявлення слідів побиття та огляду квартири, де воно було вчинене; висновкам експерта № 2487 та № 27/2487 від 17.10.2013 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень; даним протоколів слідчих експериментів від 04.09.2013 про те як ОСОБА_1 показав місце вчинення злочину, а свідок ОСОБА_4 розповіла про його обставини; висновку амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 759 від 17.09.2013 про те що на час вчинення злочину ОСОБА_1 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України та призначив справедливе покарання.

Доводи засудженого про вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання, передбаченого ст. 123 КК України, були предметом перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, та були мотивовано відхилені.

Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції.

У касаційній скарзі відсутні переконливі доводи, які б були достатніми для спростування вищезазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року щодо вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2014 року стосовно нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7