Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/310/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0001298 за апеляційною скаргою та доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року.

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Камбурліївка Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта середня, який проживає у не зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.08.2003 року вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки;

- 28.05.2004 року вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 02.04.2008 року вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки;

- 05.11.2009 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. Звільнився з місць позбавлення волі 12.07.2012 року на підставі постанови Крюковського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04.07.2012 року умовно-достроково, не відбувши покарання 1 рік 6 місяців 13 днів;

- 12.11.2014 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки,-

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 500 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_9 ,

- захисника ОСОБА_10 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за таких обставин.

15.09.2014 року приблизно о 13 год. ОСОБА_6 прийшов у гості до своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які знімали кімнату в будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, ОСОБА_6 скориставшись відсутністю ОСОБА_8 , побачив під диваном спортивну сумку, яку вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисних спонукань, ОСОБА_6 скориставшись відсутністю власника майна та впевнившись, що його злочинні дії не помічені ОСОБА_11 , повторно, таємно викрав спортивну сумку, вартістю 224 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 500 грн. : 2 купюри номіналом 200 грн. та 1 купюра номіналом 100 грн.

З викраденим, ОСОБА_6 з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 724 грн.

У апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 не заперечуючи фактичні обставини кримінального провадження та його кваліфікацію, просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшити призначене йому покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що призначене судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає його особі. Вказує, що протягом досудового і судового слідства винуватість свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. При призначені покарання судом першої інстанції також не враховано, що у нього немає батьків, залишився малолітній брат, якому потрібна допомога, на його утримані цивільна дружина та її батько пенсійного віку, інвалід. Злочини вчинив опинившись у скрутному матеріальному становищі. На думку апелянта, суд не дав оцінки вище наведеним обставинам, як підставам, що пом`якшують покарання і які мали бути враховані при призначенні покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляції і просили пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, а ОСОБА_6 просив застосувати до нього покарання з урахуванням двох вироків, які не об`єднані за сукупністю, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції та доповнення до неї, посилаючись на обґрунтованість призначеного покарання, обговоривши доводи апеляції та доповнення до неї, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ч. 3 ст. 349, ст. 394, ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що дійсно 15.09.2014 року за обставин, викладених в обвинувачені знаходячись в будинку знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 724 грн. З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, крім визнання ним своєї винуватості, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які судом першої інстанції за згодою учасників судового процесу досліджено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оскаржено.

Враховуючи положення диспозиції зазначеної вище статті кримінального процесуального закону України та вимоги ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів не входить в обговорення доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що його вина доказана повністю, а дії за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, а тому підстав для його пом`якшення або застосування ст. ст. 69, 75 КК України, колегія суддів, не вбачає.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції належно врахував, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за умисні тяжкі корисливі злочини, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції визнано його щире каяття у вчиненому злочину.

Обставиною, яка обтяжую покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції, не встановлено.

Врахувавши обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, ставлення його до вчиненого, а також приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, оскільки за спрямованістю поведінки він представляє суспільну небезпеку як особа, що схильна до вчинення злочинів проти власності. При цьому, першої інстанції цілком обґрунтовано призначив ОСОБА_6 за розміром покарання ближче до мінімальної межі санкції частин статті за якою його визнано винним.
У зв`язку з тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 має відбувати покарання у виді позбавлення волі, реально в місцях ізоляції від суспільства, то підстав для застосування ст. 75 КК України, немає.

Крім того, відповідно до вимог закону про кримінальну відповідальність, ст. 69 КК України може бути застосована за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Судом першої інстанції встановлена лише одна обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , що унеможливлює застосування ст. 69 КК України та призначення за ч. 2 ст. 185 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

До того, ж згідно санкцій ч. 2 ст. 185 КК України мінімальний строк покарання у виді позбавлення волі, передбачено 1 рік, що відповідає мінімальній межі для даного виду покарання, встановленого ч. 2 ст. 63 КК України.

За таких обставин, взагалі виключається можливість застосування ст. 69 КК України, оскільки суд не може призначати покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання в тому числі й шляхом застосування ст. ст. 69, 75 КК України, а тому доводи апеляції, що призначене покарання необґрунтовано суворе є безпідставними.

До того ж, хоча судом не вмотивовано, але при призначенні покарання належно враховано, що у ОСОБА_6 немає батьків, є неповнолітній брат, а батько його дружини з якою він проживає у не зареєстрованому шлюбі, інвалід пенсійного віку, і ці особи потребують сторонньої допомоги.

Проте, вище зазначені обставини являються такими, що характеризують особу ОСОБА_6 , а тому не можуть бути визнані поряд з цим, ще й обставинами, що пом`якшують його покарання. Прим цьому, самі по собі наведені дані, які характеризують ОСОБА_6 як особу, без урахування в сукупності з обставинами кримінального провадження, мотиву вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого в частині наявності у нього судимостей за не однократне вчинення злочинів, в тому числі й тяжких, не можуть бути підставами для пом`якшення покарання або застосування до обвинуваченого ст.ст. 69,75 КК України.

Отже, на переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_6 покарання, визначення його виду і міри, судом першої інстанції враховано всі обставини, на які в апеляції посилається обвинувачений, інші більш м`які види покарання, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України не забезпечать досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

З огляду на викладене, обране обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за своїм видом і розміром відповідає меті покарання і засадам його призначення, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й ще є справедливим.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 517, ч. 2 ст. 539 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішити питання про застосування покарання при наявності декількох вироків. Для вирішення зазначеного питання, клопотання подається прокурором, засудженим, його захисником, органу або установи виконання покарань до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Таким чином, колегія суддів під час апеляційного розгляду не може вийти за межі своїх повноважень, тим більше погіршити становище обвинуваченого при відсутності апеляційної скарги, а тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосувати до нього покарання з урахуванням двох вироків, які не об`єднані за їх сукупністю, задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, а тому апеляцію обвинуваченого та доповнення до неї залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції, без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу та доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4