Справа № 199/1139/15-к
ВИРОК
іменем України
2015 року квітня місяця 14 дня Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0002748 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ювілейного Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючої, маючої середню спеціальну освіту, одруженої, маючої на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
14.12.2014 близько 11:00 години ОСОБА_3 знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , куди прийшов ОСОБА_6 , який зареєстрований за вказаною адресою, а саме: АДРЕСА_2 , де між ними несподівано виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 , керуючись несподівано виниклим злочинним наміром на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитися у тому ж місці, умисно завдала йому один удар своєю рукою по голові з лівої сторони у скроневу частину, від якого у ОСОБА_6 запаморочилось у голові. Після цього ОСОБА_3 завдала ще один удар своєю рукою останньому, а саме: по голові ОСОБА_6 з лівої сторони у скроневу частину, тим самим заподіяла йому тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №152е від 15.01.2015 у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнала та пояснила, що 14.12.2014 до квартири АДРЕСА_3 , де вона проживає з серпня 2014 року прийшов ОСОБА_6 , який є дідусем її чоловіка та зареєстрований у вказаній квартирі. Окрім ОСОБА_6 в квартирі також зареєстрований її чоловік ОСОБА_9 та його батько ОСОБА_10 . За весь час проживання ОСОБА_6 всіляко намагався влаштовувати конфлікти в сімії, виганяв її з дому, поводився неадекватно, у звязку з чим в 2014 році вони викликали міліцію. Проходити обстеження в психіатрічній лікарні ОСОБА_6 відмовляється, але стан його здоровя явно незадовільний. В цей день, коли ОСОБА_6 завітав до квартири за вищевказаною адресою, у проході до дверей його кімнати стояла дитяча коляска, яка заважала йому пройти. Ніяких тілесних ушкоджень вона йому не наносила та з кімнати не виходила. ОСОБА_6 наводить на неї наклеп. Звідки у ОСОБА_6 взялись тілесні ушкодження їй не відомо. Її помилка тільки в тому, що вона молодша, могла би промовчати, поступитися.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд вважає, що її вина у вчиненні даного злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав про те, що 14.12.2014 він з онуком ОСОБА_11 приїхав до будинку на АДРЕСА_4 , щоб поставити замок в своїй кімнаті в квартирі АДРЕСА_5 , де він зареєстрований, але не проживає, оскільки має погані стосунки з сімєю онука ОСОБА_9 . Зайшовши до квартири, де перебувала обвинувачена ОСОБА_3 , вона запитала, що він тут робить і попросила піти геть. Він пройшов до спальні, щоб взяти інструменти для встановлення замка. В цей момент ОСОБА_12 почала нецензурно кричати на нього та вдарила два рази долонею по лівій частині голови, у виличну область, і випхала за двері, які зачинила за ним. Його онук ОСОБА_11 знаходився на майданчику та разом з сусідкою бачив як ОСОБА_3 стала викидати за двері його речі. Він розповів ОСОБА_13 , що ОСОБА_3 його вдарила, показав куди. На наступний день він написав заяву в міліцію і його направили на проходження судово-медичної експертизи. Після побиття він має поганий стан здоровя, спостерігається у лікаря невропатолога. Його онук ОСОБА_9 намагався його покласти до психіатрічної лікарні, звідки його забрав ОСОБА_13 . ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зацікавлени в квартирі, тому всякими шляхами бажають відібрати у нього житло.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав про те, що вони з дідусем ОСОБА_6 прийшли на АДРЕСА_2 , де дідусь пішов до своєї квартири, а він залишився його чекати на сходовому майданчику, де розмовляв з сусідкою з приводу конфлікту між дідусем та сім`єю ОСОБА_9 . Через 5-7 хвилин він побачив як речі ОСОБА_6 вилітають з квартири та запитав, що відбувається. ОСОБА_3 , знаходячись в квартирі, в грубій формі у відповідь запитала навіщо він привів дідуся в квартиру, на що він відповів, що це його квартира і йому потрібно встановити замок. Він зафіксував на мобільний телефон, що відбувається конфлікт. Після цього ОСОБА_3 зачинила двері до квартири в якій знаходився ОСОБА_6 . Він став дзвонити у дзвінок, щоб забрати звідти ОСОБА_6 . Коли дідусь вийшов він скаржився, що у нього болить голова, яка була червоного кольору та гаряче ліве вухо та розповів, що ОСОБА_3 його вдарила по голові. На наступний день вони з ОСОБА_6 звернулись до правоохоронних органів та до експертної установи. ОСОБА_6 скаржився на погане самопочуття. На цей час ОСОБА_6 проживати в своїй квартирі за вищевказаною адресою не може, його постійно виганяють звідти, викидають речі, ОСОБА_14 навіть бив його.
З показів свідка ОСОБА_15 , даними в судовому засіданні, слідує, що14.12.2014 вона була вдома та почула крики на сходовому майданчику. Далі з квартири вийшов ОСОБА_6 , який тримав себе за голову і у нього було червоне обличчя з лівого боку біля вуха. ОСОБА_3 кидала речі ОСОБА_6 з квартири та кричала, що жити дідусь в квартирі не буде. ОСОБА_11 був на майданчику та в квартиру не заходив. ОСОБА_16 сказав, що ОСОБА_3 його вдарила по голові та тримався руками за ліву сторону обличчя. Сусіди Лискови неодноразово кривдили ОСОБА_17 та викликали міліцію.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2015потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих та судово-медичного експерта детально розповів про його побиття обвинуваченою та показав механізм нанесення йому ОСОБА_3 двох ударів рукою в область голови з лівої сторони у скроневу область.

Згідно висновку експерта № 152е від 15.01.2015 у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні та не спричинили загрозливі для здоров`я явища і могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету), яким могла бути і рука. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує обстежений в ході проведення слідчого експерименту за його участю. Враховуючи дані медичної документації, можливо вказати, що виявлені у нього ушкодження могли утворитися незадовго до його надходження до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові.
Показами експерта ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона приймала участь при проведені слідчого експеременту за участю ОСОБА_6 та підтверджує те, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , їх локалізація, не супиречать механізму їх утворення, на який вказував останній.
Речовим доказом по справі визнано відеозапис, наданий потерпілим ОСОБА_6 на якому відображено конфлікт, що мав місце 14.12.2014 за адресою: АДРЕСА_2 в ході якого обвинувачена ОСОБА_3 нанесла йому тілесні ушкодження та який був переглянутий в судовому засіданні.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як такі, що виразилися в умисних легких тілесних ушкодженнях, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Аналізуючи покази обвинуваченої ОСОБА_3 , суд критично їх оцінює і знаходить такими, які продиктовані бажанням обвинуваченої ОСОБА_3 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки як обвинувачена ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 , так і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_15 в своїх показах підтвердили факт триваючого конфлікту між обвинуваченою та потерпілим, образливе та неповажне ставлення до потерпілого, який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , але сама обвинувачена ОСОБА_3 значно зменшила свою роль у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , заперечуючи наявність будь-якого насилля з її боку.
Ці покази обвинуваченої ОСОБА_3 спростовані як вищевикладеними показами потерпілого ОСОБА_6 , так і показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , з яких слідує, що до розмови обвинуваченої ОСОБА_3 з потерпілим ОСОБА_6 та відвідин ним своєї квартири у останнього не було жодних тілесних ушкоджень на обличчі, а видиме почервоніння лівої сторони обличчя та вуха, виникло одразу після виходу ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 , де вона мала розмову з ОСОБА_6 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що вона не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі з грудною дитиною та потерпілим спростовані висновками судово-медичної експертизи № 152е від 15.01.2015, а також відеозйомкою подій, що мали місце 14.12.2014, де відображена та зафіксована поведінка ОСОБА_3 , яка визнана речовим доказом та переглянута учасниками процесу в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 , повністю підтвердила висновок експерта № 152е від 15.01.2015, і показала, що в компетенцію експерта не входить оцінка фізичних здібностей людини, а в конкретному випадку обвинуваченої ОСОБА_3 та дані ушкодження, що виявлені у ОСОБА_6 були достатні для появи видимих ??пошкоджень безпосередньо після їх нанесення. Для проведення експертизи надано достатню кількість документів для оцінки ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 .

Так, диск з відеозаписом, долучений обвинуваченою ОСОБА_3 в ході досудового розслідування в якості доказу неадекватного сприйняття дійсності потерпілим ОСОБА_6 взагалі може доказувати лише зворотне, зокрема неповажне та гнобливе ставлення з боку обвинуваченої ОСОБА_3 до потерпілого та провокацію з її боку, що стверджує про наявність умислу в спричиненні йому тілесних ушкоджень.

Оскільки психічний стан потерпілого ОСОБА_6 може бути підтвердженим лише висновком експерта вважати його психічно хворим відповідно до довідки від 13.01.2015, виданої КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР та стверджувати, що він придумує та наговорює обставини подій свого побиття ОСОБА_3 неможливо, тому твердження сторони захисту про його неадекватний стан в момент вчинення злочину є неспроможними.

Таким чином, вся сукупність доказів у справі спростовує покази обвинуваченої ОСОБА_3 щодо її невиносності у вчиненні даного злочину, а підстав, які б викликали сумнів в правдивості і об`єктивності показів потерпілого ОСОБА_6 , або допитаних в суді свідків обвинувачення в матеріалах кримінального провадження не має і у суда також не має.

Судом достатньо досліджені всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, які підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею умисного злочину, який відноситься до невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину, щодо особи похилого віку, оскільки згідно наданих суду матеріалів ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги ставлення обвинуваченої ОСОБА_3 до наслідків своїх дій, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді штрафу, оскільки ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, це унеможливлює призначення їй покарання у виді виправних робіт, громадських робіт. Знаходження на утриманні обвинуваченої ОСОБА_3 малолітнього сина, якому на момент ухвалення вироку виповнилося 6 місяців, унеможливлює і призначення їй покарання у виді обмеження волі. Арешт є надто суворим покарання, враховуючи всі обставини у справі. Покарання у виді штрафу, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та в їх обґрунтування посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Обвинувачена ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність у потерпілого ОСОБА_6 моральних страждань внаслідок вчиненого злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я і в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів його сім`ї та або родичів.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією чи бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст.276, ст.280ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини.

У зв`язку із характером і глибиною моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_6 , їх тривалістю, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості суд вважає, що заявлена сума 10000 гривень, як компенсація моральної шкоди, є обґрунтованою та на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до ст. 127-129 КПК України, підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Речовий доказ вирішуються згідно п. 7) ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОП, на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

Речовий доказ: відеозапис, наданий потерпілим ОСОБА_6 зберігати в матеріалах кримінальної справи.
На вироку можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1