УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.,
Опанасюка О.В.,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 27 лютого 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення,

встановила:

вироком Станично-Луганського районного суду Луганської області від 29
березня 2005 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимого 13 жовтня 2004 року за ч.
3 ст.191 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК
України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на два роки,

засуджено за:

- ч. 3 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 10 (десять) років з
конфіскацією половини майна, що є власністю засудженого;

- ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років, без
позбавлення права керувати транспортними засобами;

- ч. 1 ст. 135 КК України до позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання визначено покарання 10 (десять) років і шість місяців позбавлення
волі з конфіскацією половини майна, яке є власністю засудженого, без
позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно
визначено покарання 11 (одинадцять) років і шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією половини майна, яке є власністю засудженого, без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

За вироком суду злочини були вчинені за таких обставин.

Протягом дня ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Станично-Луганське Луганської області
ОСОБА_1 разом зі своїм знайомим ОСОБА_2, який був за кермом, роз'їжджали на
належному потерпілій ОСОБА_3 автомобілі. Близько 18-ої години, коли ОСОБА_2
після розпивання з ним спиртних напоїв залишив ключі від автомобіля на видному
місці, ОСОБА_1, скориставшись ними, незаконно заволодів цим автомобілем,
вартість якого становить 38600 гривень, що більше ніж у 250 раз перевищує
неоподаткований мінімум доходів громадян.

Того ж дня біля 18 годин 30 хвилин в с. Макарово Станично-Луганського
району Луганської області, будучи в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_1
порушив пп.12.2,12.3,12.4 Правил дорожнього руху - перевищив швидкість, не
прийняв заходів для зменшення швидкості чи зупинки автомобіля для безпечного
об'їзду перешкоди і вчинив наїзд на ОСОБА_4, який йшов в попутному напрямку
вздовж узбіччя дороги.

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 помер на місці
дорожньо-транспортної пригоди.

Вчинивши наїзд, ОСОБА_1 залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_4 в
небезпечному для життя стані.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2005 року вирок
суду щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано з направленням справи на
новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 порушується питання про скасування
вироку із закриттям провадження за ч. 3 ст. 289 КК України у зв'язку з
відсутністю події злочину та за ч.2 ст. 286 КК України за відсутністю складу
злочину. Свої вимоги мотивує тим, що органи досудового слідства не призначили
йому захисника та скористались його правовою необізнаністю, внаслідок чого
змусили обмовити себе. Вважає, що транспортним засобом незаконно не
заволодівав, оскільки керував ним з дозволу ОСОБА_2, якого вважав його
власником. Те, що останній дозволив йому користуватись автомобілем повідомила
свідок ОСОБА_7, яка була присутня при їхній розмові. Зазначає, що не може нести
відповідальність за порушення правил дорожнього руху, оскільки їх не вивчав і
не мав прав на керування транспортними засобами. Також вважає винуватим в
настанні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, який, якщо б йшов за правилами
дорожнього руху по тротуару або по зустрічній смузі, не опинився би на смузі
руху керованого ним автомобіля.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, який
просить перекваліфікувати дії засудженого на ч. 2 ст. 289 КК України та за
сукупністю злочинів зменшити йому покарання, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено
обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів.
Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та перевірених
судом доказах, зокрема, показаннях свідка ОСОБА_8 про самовільне заволодіння
засудженим автомобілем ВАЗ-21140, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були
очевидцями наїзду на ОСОБА_4, даними огляду автомобіля з характерними пошкодженнями
в місцях контакту з тілом потерпілого, даними судово-медичної експертизи про
смерть ОСОБА_4 від транспортних ушкоджень, даними висновку автотехнічної
експертизи.

Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну
оцінку, свідчить про вчинення ОСОБА_1незаконного заволодіння транспортним
засобом, порушення правил експлуатації транспортних засобів та залишення в
небезпеці, і його винуватість у цих злочинах доведена повністю.

Також з посиланням на показання свідка ОСОБА_7, даних нею під час
досудового слідства, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11 та явку з повинною, у вироку
мотивовано спростування показань ОСОБА_1 про користування автомобілем з дозволу
ОСОБА_8

Судом апеляційної інстанції при перегляді справи в порядку апеляційного
провадження перевірено доводи засудженого, які за змістом аналогічні доводам
касаційної скарги, й мотивовано, з посиланням на зазначені у вироку докази,
відмовлено в їх задоволенні.

Тому доводи скарги засудженого про незаконність засудження є
необґрунтованими.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону при проведенні досудового
слідства та під час судового розгляду справи, в тому числі й тих, на які
посилається засуджений, не встановлено.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України є правильною.

Водночас кримінально-правова оцінка його дій за ч.3 ст. 289 КК України
підлягає зміні у зв'язку з прийняттям нового закону про кримінальну
відповідність (Закон України № 2903 від 22 вересня 2005 року “Про внесення
зміни до статті 289 Кримінального кодексу України”, (ВВР), 2006, № 1, ст.4).
Згідно з новою редакцією цього закону кримінальна відповідальність за незаконне
заволодіння транспортним засобам із спричиненням значної чи великої шкоди
настає у тому разі, коли потерпіла сторона зазнала реальних втрат у зв'язку зі
знищенням чи пошкодженням майна у розмірах, які відповідають кількісним
критеріям визначення, зазначеним у примітці до цієї статті.

Із характеру технічних пошкоджень автомобіля ВАЗ-21140, виявлених про його
огляді, та даних висновку товарознавчої експертизи про те, що вартість
відновлюваного ремонту становитиме 5086 гривень видно, що реально завдана шкода
є меншою від передбаченої в примітці до статті 289 КК України станом на час
скоєння злочину, що свідчить про відсутність таких кваліфікуючих ознак, як
заподіяння значної чи великої шкоди (а.с.105-119).

Таким чином, вчинене ОСОБА_1незаконне заволодіння транспортним засобом з
урахуванням скоєного ним раніше злочину, передбаченого ст. 191 КК України,
підлягає перекваліфікації на ч. 2 ст. 289 КК України за ознакою повторності, з
призначенням покарання в межах санкції цієї статті обвинувачення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Станично-Луганського районного суду Луганської області від 29 березня
2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2005 року щодо ОСОБА_1
змінити: перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 289 КК України на ч.2 ст. 289 КК
України й призначити йому покарання за цією статтею 6 (шість) років позбавлення
волі з конфіскацією половини майна, яке є власністю засудженого. На підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 286
та ч. 1 ст. 135 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш
суворим призначити покарання позбавлення волі строком на 6 (шість) років з
конфіскацією половини майна, яке є власністю засудженого, без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового
приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком остаточно
призначити ОСОБА_1 покарання позбавлення волі строком на 7 (сім) років з
конфіскацією половини майна, яке є власністю засудженого, без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Синявський О.Г. Пекний
С.Д. Гриців М.І.