ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
квітня 2007 року м. Ужгород

Військовий
місцевий суд Ужгородського гарнізону у складі: головуючого - підполковника
юстиції Дацківа В.В., при секретарі -
Зюріній М. О.,

за
участю державного обвинувача - старшого помічника військового прокурора
Ужгородського гарнізону капітана юстиції Нарагана Р.В., потерпілого ОСОБА_2та захисника підсудного
-адвоката ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні військового суду кримінальну справу
відносно військовослужбовця військової частини А1081 - старшини роти старшого
прапорщика

ОСОБА_1, який наро­дився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у смт. Бориня Тур-ківського району Львівської
області, українця, з середньою освітою, одруженого,
раніше не су­димого, на військовій
службі з листопада 1983 року по жовтень 1985 року, на військовій службі за контрактом - з
березня 1986 року та на займа­ній посаді - з жовтня 1988 року,

за
обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України. Судовим слідством військовий
місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

Старший
прапорщик ОСОБА_1 проходить службу у в/ч А1081 на посаді
старшини ро­ти.

З січня
2007 року у вказаній військовій частині проходять військову строкову службу со­лдати
ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Відповідно
до ст.
ст. 31, 32 Статуту внутрішньої служби ЗС України ст.
пр-к ОСОБА_1 є начальником за
службою та військовим званням по відношенню до вказаних військовослужбовців.

Під час
проходження служби ОСОБА_1 , будучи
військовою службовою особою - ста­ршиною окремої роти в/ч А1081 і начальником за
військовим званням та службовим станови­щем для військовослужбовців строкової
служби, у порушення вимог ст.
ст. 49, 50, 59
Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.
ст. З, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, перевищуючи надану йому дисциплінарну
владу, застосував насильство щодо
підлеглих.

Так, в один із днів кінця січня 2007 року біля
8.30 год. підсудний
у спальному приміщен­ні в/ч
А1081 пред'явив вимогу до солдата ОСОБА_2з приводу того, що останній не застелив ліжко та умисно, з метою показати свою уявну перевагу над
підлеглим, хибно розуміючи інтере­си
служби та з метою принизити особисту гідність останнього в очах інших
військовослужбов-

2

ців, наніс останньому один удар кулаком правої
руки по голові, заподіявши потерпілому
фізич­ний біль.

Крім
того, 3 березня 2007 року біля 8.30 год.
ст. пр-к
ОСОБА_1 при вході в їдальню військової
частини, з метою покарати солдата
ОСОБА_2 за те, що той не виніс відходи, умис­но наніс йому один удар кулаком правої
руки по голові, заподіявши потерпілому
фізичний біль та завдавши морального приниження перед його співслужбовцями.

В один
із днів грудня 2006 року біля 16.00 год.
старшина роти ОСОБА_1 , в приміщенні
кімнати зберігання особистих речей військовослужбовців в/ч А3737, діючи з аналогічною ме­тою, наніс солдату ОСОБА_4 два удари правою рукою
зігнутою в кулак по голові, два удари
кулаком правої руки в груди, заподіявши
потерпілому фізичний біль.

Також, в один із днів січня 2007 року біля 9.30 год. підсудний у
народознавчій світлиці в/ч
А1081, з метою покарати
солдата ОСОБА_4, наніс йому один удар кулаком правої руки у ділянку
грудної клітини, від якого останній впав
на стіл, заподіявши потерпілому фізичний
біль, чим заподіяв ОСОБА_4 побої.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
винним себе у вчиненні інкримі­нованого йому злочину фактично визнав
повністю, дав аналогічні показання, як викладено в описовій частині вироку та
показав, що фізичне насильство щодо
підлеглих він застосовував у зв'язку із несумліним відношенням останніх до
військової служби і що скоріше, це були
не уда­ри, а поштовхи.

Крім
повного визнання підсудним своєї вини,
його вина у скоєному також підтверджу­ється наступними доказами.

Так, потерпілі - солдати ОСОБА_2 та ОСОБА_4, кожен окремо,
також дали аналогічні показання,
як викладено вище та по обставинах справи заявили, що вважають,
що до несення військової служби ставилися сумлінно, а щодо зауважень, які їм робив старшина роти ОСОБА_1 , то на це були об'єктивні причини.

Свої
показання обидва потерпілі повністю підтвердили при проведенні з ними відтворен­ня
обстановки та обставин події.

Свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - військовослужбо­вці
строкової служби показали, кожен
окремо, що у вказаний час, при викладених вище обста­винах вони
бачили, як ст.
пр-к ОСОБА_1 наносив удари руками
по різних ділянках тіла солда­там ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зокрема за те, що у першого не було заправлене ліжко та за
те, що він не виніс відходи, а ОСОБА_4 - вони уже не пам'ятають за що.

Згідно
витягу з наказу командира військової частини А4324 від 10 жовтня 1988 року №
010 ПМ - ст. пр-ка ОСОБА_1 призначено на посаду старшини
роти військової частини А1081.

Оскільки
старший прапорщик ОСОБА_1 , будучи військовою
службовою особою - ста­ршиною роти в/ч
А1081 і являючись відповідно до вимог
ст. ст. 31, 32
Статуту внутрішньої слу­жби ЗС України начальником за службовим становищем та
військовим званням по відношенню до військовослужбовців строкової служби
вказаної військової частини солдатів ОСОБА_2і ОСОБА_4, у грудні 2006 року на території в/ч А3737 та
у січні та 3 березня 2007 року у служ­бових приміщеннях в/ч А1081, перевищуючи надану йому дисциплінарну
владу, вищевказаними діями застосував
насильство щодо вказаних підлеглих - наніс декілька ударів обом потерпілим
кулаком по різних ділянках тіла,
заподіявши їм фізичний біль, суд
вчинене підсудним кваліфі­кує за ч. 2
ст. 424 КК України.

При
обранні підсудному виду та міри покарання військовий суд враховує вчинення ним
злочину повторно.

Разом з
цим суд приймає до уваги щире каяття підсудного у скоєному, що по місцю про­ходження військової служби
він характеризується виключно з позитивної сторони, у Збройних Силах прослужив 24 роки, згідно медичної характеристики - у даний час
хворіє: Д-з: Хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт, до кримінальної відповідальності притягуєть­ся
уперше, раніше ні у чому вартому осуду
помічений не був, від його дій тяжких
наслідків не настало, а також те, що обидва потерпілі претензій до ОСОБА_1 не
мають та просять суворо його не карати.

3

Крім
цього суд приймає до уваги й те, що
скоєнню ОСОБА_1 даного злочину сприяла і не­правомірна поведінка з сторони
потерпілих, які дійсно, як було встановлено у судовому засідан­ні, несумлінно відносилися до виконання
обов'язків військової служби - не дотримувалися роз­порядку дня, скоювали самовільні відлучки з частини, вживали спиртні напої, прирікалися із старшими за військовим званням
тощо, що викликало у підсудного
емоційний стан, що і приве­ло до
застосування ним насильства до вказаних підлеглих.

Враховуючи
сукупність наведених вище обставин, що
пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу підсудного, суд знаходить можливим від­носно ОСОБА_1
призначити основне покарання нижче від найнижчої межі та перейти до ін­шого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст.
424 КК Украї­ни, застосувавши до
нього ст. ст. 69
та 58 того ж Кодексу, призначивши
покарання у виді служ­бового обмеження,
та не позбавляти його військового звання "старший прапорщик".

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, військовий місцевий суд

З АСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, на підставі якої, із застосуванням ст.
ст. 69 і 58 того ж Кодексу, при­значити йому покарання у виді службового
обмеження строком на 2 (два) роки, з
відрахуванням із суми його грошового забезпечення в доход держави протягом
призначеного строку 10 (деся­ти) процентів.

Запобіжний
захід відносно засудженого - нагляд командування військової частини А3737, до набрання вироком законної сили, залишити без зміни.

На вирок
може бути подано апеляцію у військовий апеляційний суд Центрального регіо­ну
через військовий місцевий суд Ужгородського гарнізону протягом 15 діб з моменту
його про­голошення.