Провадження № 11-кп/780/519/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 20.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено за даним законом покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків визначених п.2.3. ч.1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду, 21.10.2014 року приблизно о 09 годині, водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем «SUZUKI SX - 4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , заїхала на територію паркувального майданчику, що знаходиться неподалік будівлі № 33 по вул. Леніна с. Білогородка Києво - Святошинського району Київської області. Перебуваючи на території вказаного майданчику, під час руху заднім ходом з метою заїхати на парко-місце, проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її зміною, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших осіб, для забезпечення безпеки руху не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла позаду автомобіля. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом лівої п`ясткової кістки зі зміщенням відламків. Перелом основи І-ої плюснової кістки. Вивих І-ІІ-ої плюснових кісток лівої стопи. Описані тілесні ушкодження, згідно висновку № 300/Д від 14.11.2014 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для їх загоєння необхідний термін більше 21 дня. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_9 порушила вимоги п.п.: 1.5; 2.3 «б»; 10.1; 10.9 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року. Визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, позбавити права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік. Цивільний позов у кримінальному провадженні задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду, заподіяну внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 100 000 тис. грн., стягнути з страхової компанії ПрАТ СК «Галицька», на користь потерпілої ОСОБА_7 7 233 грн. 70 коп. на відшкодування шкоди на лікування; 1 218 грн., як шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілої; 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Загалом стягнути з ПрАТ СК «Галицька» 13 451 грн. 70 коп.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що вирок незаконний у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину, особі засудженої, внаслідок його м`якості. Вважає, що ухвалений судом вирок та викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, зазначає, що розмір моральної шкоди не обґрунтовано малий.

23 квітня 2015 року до суду надійшли заперечення ПрАТ СК «Галицька» - представника співвідповідача ОСОБА_11 проти цивільного позову про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В якому просили залишити позовну заяву без розгляду, так як позивач не виконав вимог діючого законодавства, пов`язаного з виплатою страхового відшкодування.

29 квітня 2015 року до суду надійшли заперечення захисника обвинуваченої - ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , в запереченнях на апеляційну скаргу просив відмовити представнику потерпілої ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 в задоволені апеляційної скарги, а вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року, залишити без змін. Посилається на те, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення в межах санкцій статті, призначивши обвинуваченій покарання, яке не є мінімальним і не є найбільш суровим. Щодо заподіяної шкоди, зазначає, що обвинувачена відшкодувала матеріальну шкоду. Також те, що суд зобов`язав виплатити потерпілій 20 000 тис. грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Щодо моральної шкоди, зазначає, що ні потерпіла, ні представник потерпілої не надали суду жодного документу чи висновку спеціаліста, яким би підтверджувалось обґрунтування цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, думку обвинуваченої, захисника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації злочину та доведеності вини ОСОБА_9 , учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного обвинуваченій покарання, то судом належним чином враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, вчиненому з необережності, обставини, мотив і характер скоєного, форму і ступінь вини, тяжкість наслідків, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності. До обставин, що пом`якшують покарання суд обґрунтовано відніс ті обставини, що обвинувачена на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, її поведінку, яка свідчить про щире каяття, те, що вона вибачилася перед потерпілою, та відшкодувала матеріальну шкоду. Тому, призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України і є домірним скоєному.

За таких обставинах, доводи потерпілої та її представника, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої і за своїм розміром є несправедливим внаслідок м`якості є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , що судом невірно вирішено питання цивільного позову є слушними, оскільки під час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 і транспортного засобу, яким вона керувала була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», що підтверджується полісом № АС/9284882 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 70, 108).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 неодноразово змінював розмір позовних вимог щодо стягнення коштів з страхової компанії ПрАТ СК «Галицька».

Але при розгляді даного кримінального провадження, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені позовні вимоги до страхової компанії ПрАТ СК «Галицька», належним чином не мотивувавши їх.

У вироку суд першої інстанції зобов`язаний навести мотиви, з яких суд дійшов висновку, і закон, яким керувався суд, оскільки інакше буде порушено вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.

За правилами Закону України «Про страхування» страхове відшкодування здійснюється страховиком.

При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) (в редакції чинній на час вчинення ДТП), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону (в редакції, чинній на час вчинення ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

За таких обставин, вироку Києво Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року в частині цивільного позову підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 375, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року, щодо ОСОБА_9 в частині цивільного позову скасувати, матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді