Справа № 371/2090/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/142/15 Доповідач у 2 інстанції Зіміна
Категорія 22 04.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
04 лютого 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Миронівського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Миронівського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.11.2009 року Миронівським районним судом Київської області за ст. ст. 186 ч.3, 304 ч.1, 70, 71 КК України до п`яти років позбавлення волі, 14.11.2013 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 міс. 15 днів,

засуджено за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 12.11.2009 року призначено остаточне покарання у виді одного року семи місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з моменту приведення вироку до виконання та взяття його під варту

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

05.10.2014 року біля 16.00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до потерпілої ОСОБА_8 , яка мешкає по АДРЕСА_2 та попросив у неї мобільний телефон, щоб зателефонувати. Потерпіла винесла з будинку мобільний телефон марки «Нокіа 1110і» вартістю 250 грн. із стартовим пакетом оператора «Київстар» вартістю 15 грн. з коштами на рахунку в сумі 2 грн. та добровільно передала його обвинуваченому.

У обвинуваченого раптово виник умисел на заволодіння вказаним телефоном, а тому реалізуючи свій умисел на заволодіння шахрайським шляхом чужим майном, користуючись довірою потерпілої, заздалегідь знаючи, що його не поверне, взяв мобільний телефон, швидко вибіг з подвір`я її будинку та пішов у невідомому напрямку.

Своїми діями обвинувачений заподіяв потерпілій майнової шкоди на загальну суму 267 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що винесений вирок є суворим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ступеню тяжкості злочину, а тому підлягає зміні в сторону пом`якшення.

Апелянт зазначає, що судом безпідставно у вироку зазначено обставину, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки будь-яких документів, які б підтверджували стан його сп`яніння у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також, апелянт посилається на те, він щиро розкаявся, тяжких наслідків від його дій не настало, потерпілій телефон був повернутий та будь-яких претензій вона до нього не має, що підтверджується її заявою.

Обвинувачений вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і просить призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді штрафу.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що при винесені вироку суд врахував мотиви і мету скоєного злочину, ставлення підсудного до вчиненого ним діяння, обтяжуючі обставини та особу засудженого, а покарання у виді позбавлення волі є справедливим покаранням, яке відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та просив залишити її без задоволення;

потерпілу, яка апеляційну скаргу обвинуваченого підтримала та просила пом`якшити призначене йому покарання;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на безпідставність зазначення у вироку суду обставини, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки дана обставина була встановлена під час досудового розслідування та під час судового розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції у вироку при обранні покарання хоча і вказав обставини, що пом`якшують його, проте не врахував їх в достатній мірі і обрав обвинуваченому ОСОБА_9 надто суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 будучи раніше засудженим за ст. ст. 186 ч.3, 304 ч.1, 70, 71 КК України та звільнений умовно-достроково обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Враховуючи те, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості, яке не потягло за собою тяжких наслідків, обвинувачений добровільно повернув потерпілій викрадене майно, вартість якого є незначною та становить 267 грн., а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання за адресою проживання брата ОСОБА_9 , який на даний час мобілізований для проходження служби до Збройних Сил України, думку потерпілої, яка просила пом`якшити обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що покарання, пов`язане з ізоляцією обвинуваченого ОСОБА_7 від суспільства є занадто суворим, а тому вважає за необхідне пом`якшити його в межах санкції інкримінованої частини статті Кримінального кодексу України до штрафу, змінивши вирок суду та задовольнивши в цій частині апеляційну скаргу обвинуваченого (а.с. 38, 40-41, 77) .

Також, слід зазначити, що вироком Миронівського районного суду Київської області від 12.11.2009 року ОСОБА_7 засуджений за ст. ст. 186 ч.3, 304 ч.1, 70, 71 КК України до п`яти років позбавлення волі.

Ухвалою Крижипільського районного суду Вінницької області від 14.11.2013 року засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено на невідбуту частину строку 11 місяців 15 днів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, щодо якої застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими у ст. ст. 71, 72 КК України.

Згідно ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України призначено покарання у вигляді штрафу, то у відповідності до вимог ч.3 ст. 72 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, даний вид покарання складанню з покаранням призначеним вироком Миронівського районного суду Київської області від 12.11.2009 року не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Миронівського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та вважати його засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, до штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4