Справа № 152/29/15-к
В И Р О К
іменем України
28 січня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
відділу освіти Шаргородської
РДА ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не судимого в силу вимог ст.89 КК України,
· у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_6 з 01.01.2010 року по 01.01.2015 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Шаргородського районного суду від 28.08.2002 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачуючи їх з моменту ухвалення судового рішення до 01.01.2010 року частково, нерегулярно та не в повному обсязі, допустивши заборгованість в сумі 7528,52 грн., а з 01.01.2010 року по 01.01.2015 року не сплачуючи аліментів на утримання доньки взагалі.
Крім признання ОСОБА_6 вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:
- показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала, що її батько ОСОБА_6 повинен за рішенням суду сплачувати на її утримання аліменти. Зі слів матері їй відомо, що батько з січня 2010 року по теперішній час взагалі аліментів не сплачує, у зв`язку із чим вона перебуває на повному утриманні матері. Вважає, що ОСОБА_6 слід покарати не суворо, дати можливість виправитися;
- заявою ОСОБА_5 від 03.01.2015 року, відповідно до якої вона просить притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів (а.с.74);
- витягом з ЄРДР від 04.01.2015 року, з якого вбачається, що 03.01.2015 року до ЄРДР внесено заяву ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України (а.с.49);
- виконавчим листом Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.08.2002 року, з якого вбачається, що із ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 06.08.2002 року і до досягнення нею повноліття (а.с.53-54);
- постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2003 року (а.с.52);
- копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 (а.с.69);
- попередженнями державним виконавцем ОСОБА_6 про необхідність сплати заборгованості по аліментах (а.с.61-62);
- матеріалами виконавчого провадження, з яких вбачається, що у ОСОБА_6 відсутні техніка, земельна ділянка, немає відкритих банківських рахунків, тобто майна, на яке можна було б звернути стягнення заборгованості по аліментах, він не отримує пенсії та соціальних виплат, не перебуває на обліку в Шаргородському РЦЗ як безробітний (а.с.55-60);
- повідомленнями про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не звертався з приводу працевлаштування (а.с.63-65).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідка та досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а саме: з 01.01.2010 року по 01.01.2015 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Шаргородського районного суду від 28.08.2002 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачуючи їх з моменту ухвалення судового рішення до 01.01.2010 року частково, нерегулярно та не в повному обсязі, допустивши заборгованість в сумі 7528,52 грн., а з 01.01.2010 року по 01.01.2015 року не сплачуючи аліментів на утримання доньки взагалі.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання свідка ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 та досліджені судом документи.
Відтак, суд вважає, що ОСОБА_6 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_6 щиро розкаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.71). Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думок потерпілої ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_5 , які просять покарати ОСОБА_6 не суворо, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти особистих прав його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, відповідно до вимог ст.51 Конституції України, має право на утримання від своїх батьків до досягнення повноліття, а відповідно до вимог ст.ст.27, 28 Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, що ратифікована Україною відповідно до Постанови ВР №789-ХІІ від 27.09.1991 року, має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, на освіту, і, при цьому, основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть батьки, які виховують дитину.
Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1