Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

27 квітня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_2 у кримінальних провадженнях № 0001965, № 0007157,

у с т а н о в и в :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2015 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року і за сукупністю вироків ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна.

11.04.2015 року прокурор прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_2 покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків з огляду на вчинення ним кримінальних правопорушень як до, так і після ухвалення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року, а також на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 : за ч.2 ст.289 КК України (за кримінальне правопорушення, вчинене до вироку від 20.11.2013 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.185 КК України (за кримінальне правопорушення, вчинене після вироку від 20.11.2013 року) на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України повністю приєднати покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України.
Так, згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Зазначені вимоги закону прокурором не виконано, оскільки апеляційні вимоги чітко не сформульовані і не узгоджуються із змістом апеляційної скарги.
Так, незрозумілим є прохання прокурора про засудження ОСОБА_2 за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України з огляду на те, що фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, і доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень в апеляційній скарзі не оспорюються, а мова йде лише про призначення покарання.

Прокурор не конкретизує, за сукупністю яких саме злочинів ОСОБА_2 має бути визначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, а також за сукупністю яких саме злочинів і яким шляхом (поглинення менш суворого покарання більш суворим, шляхом повного чи часткового складання призначених покарань) має бути визначено покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
А тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків та роз`яснити, що якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не буде усунуто, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги 10 /десять/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1