ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні 14 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2014 року.

Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України,

неодноразово судиму, останній раз вироком

Апостолівського районного суду Дніпропетровської

області від 6 липня 2007 року за ч. 2 ст. 190,

ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі

ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією

майна, звільнену 22 квітня 2011 року відповідно до

постанови Полтавського районного суду Полтавської

області від 14 квітня 2011 року умовно-достроково на

невідбутий строк один рік дев'ять місяців десять днів,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком суду від 6 липня 2007 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

Вироком суду також вирішено питання щодо заявлених цивільних позовів.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2014 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно за детально викладених обставин у вироку.

Так, 15 серпня 2012 року у ОСОБА_2 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, задля реалізації якого вона домовилась про продаж зерна пшениці, що належала ОСОБА_3, в кількості біля 150 метричних тон ОСОБА_4, при цьому запевнивши останнього, що саме вона є власницею зерна.

В подальшому, 16 серпня 2012 року, приблизно о 15-ій год., ОСОБА_2 отримала грошові кошти ОСОБА_4 в розмірі 51 000 грн за зерно пшениці, що належала ОСОБА_3, третього класу вагою 30 тон 40 кг, вартістю 1,9 грн за 1 кг на загальну суму 57 076 грн.

В той же час домовилась із ОСОБА_5, щоб один з п'яти КАМАЗів, що вже був завантажений зерном, відправився до м. Миколаєва, що і було зроблено приблизно о 17-ій годині.

Того ж дня, ОСОБА_2, розуміючи, що не зможе виконати взяті на себе зобов'язання та з метою заволодіння чужим майном, знаходячись із ОСОБА_5 у с. Солонцюватка Бобринецького району, під час розмови повідомила останнього, що їй необхідно відлучитися по справах та приблизно о 17-ій год.зникла у невідомому напрямку, тим самим заволодівши зерном пшениці 3 класу вагою 30 тон 40 кг, вартістю 1,9 грн за 1 кг, та спричинивши потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 57 076 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2014 року апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_2 залишено без задоволення, вирок суду від 19 серпня 2014 щодо неї - без зміни. Цією ж ухвалою апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, який діяв в інтересах засудженої, задоволено, постанову суду від 22 вересня 2014 року скасовано, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного вироком суду покарання.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, мотивуючи неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки ОСОБА_2 безпідставно було звільнено від відбування покарання на підставі акту амністії. Вказав на те, що засуджена не є суб'єктом амністії у зв'язку з тим, що має дві непогашені судимості за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину. При цьому, також зазначив, що висновок апеляційного суду про те, що засуджена має лише одну судимість за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, оскільки за попереднім вироком суду остаточне покарання призначене їй на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, є помилковим. Зазначив про недотримання апеляційним судом вимог ст. 377 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, як і вказана кваліфікація дій, у касаційній скарзі не оспорюються.

В ухвалі апеляційного суду згідно п. 8 ч. 1 ст. 377 КПК України 1960 року має бути зазначено докладні мотиви прийнятого рішення.

Апеляційний суд, задовольнивши апеляцію захисника частково та скасувавши постанову суду першої інстанції, якою було відмовлено у застосуванні положень акту амністії до засудженої ОСОБА_2, у постановленій ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення не зазначив. Крім того, апеляційний суд на підставі яких положень кримінального закону дійшов висновку про те, що ОСОБА_2, яка засуджувалась двома попередніми вироками має одну судимість, не вказав.

Отже, наведених положень кримінально-процесуального закону апеляційний суд не дотримався повною мірою.

За таких обставин, також вказані порушення процесуального закону перешкоджають суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону України.

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, під час якого суд має ретельно перевірити доводи апеляцій, та ті порушення, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, за результатом чого постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати та направити матеріали кримінальної справи на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8