У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Гриціва М.І., Косарєва В.І..

за участю прокурора

Морозової С.Ю.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 24 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2006
року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено
за ч. 1 ст. 191 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю та займатись певною
діяльністю строком на 2 роки.

На підставі статей 75 і 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
2 роки та покладенням на нього встановлених законом обов'язків.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за
розтрату чужого майна, яке було ввірене йому у зв”язку з виконанням професійних
обов”язків, за обставин, викладених у вироку.

У касаційному поданні прокурора порушено питання про
зміну вироку щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону. При цьому прокурор просить виключити з вироку як неконкретне додаткове
покарання у виді позбавлення права засудженого займатися певною діяльністю, а
також зазначити, що ОСОБА_1 на підставі ст. 75 КК України звільнено тільки від
основного покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційне подання лише
щодо виключення з вироку неконкретного додаткового покарання у виді позбавлення
права займатися певною діяльністю, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 визнано винним у розтраті чужого
майна, яке було ввірене йому у зв”язку з виконанням своїх професійних
обов”язків, і засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до основного покарання у
виді обмеження волі та додаткового покарання у виді: а) позбавлення права
обіймати посади, пов”язані з матеріальною відповідальністю, та б) займатися
певною діяльністю.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що додаткове покарання у виді
позбавлення ОСОБА_1 права займатися певною діяльність є неконкретним, більш
того, призначення йому такого додаткового покарання суперечить вимогам ч. 2 ст.
55 та ч. 2 ст. 65 КК України, оскільки інкримінований злочин він вчинив не у
зв”язку із зайняттям певною діяльністю, а у зв”язку із розтратою ввіреного йому
майна. За таких обставин вказане додаткове покарання підлягає виключенню з
вироку.

Що ж стосується доводів касаційного подання про уточнення вироку щодо
ОСОБА_1 стосовно застосування ст. 75 КК України до основного та додаткового
покарання, то в цій частині подання задоволенню не підлягає, оскільки виходить
за межі компетенції касаційного суду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2006 року щодо
ОСОБА_1 змінити, виключити з нього додаткове покарання у виді позбавлення
засудженого права займатись певною діяльністю.

В решті цей вирок залишити без зміни.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Гриців М.І. Косарєв В.І.