В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2011 Справа №1-979/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Базана Л.Т.

при секретарі Присяжнюк В.В.

з участю прокурора Гавіловського Ю.В.

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

за ч.ч. 1,2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У підсудного ОСОБА_3, коли він 20 лютого 2011 року близько 13 год. перебував в приміщенні піццерії "Фламінго", що знаходиться по вул.Збаразькій, 1 у м.Тернополі, виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізовуючи який, він в той момент у тому ж приміщенні попросив у ОСОБА_1 в борг гроші у сумі 500 грн., не маючи при цьому наміру їх повертати, та шляхом обману заволодів даними грошовими коштами, заподіявши такими своїми діями ОСОБА_1 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 25 лютого 2011 року близько 14 год. у підсудного ОСОБА_3, коли він перебував в приміщенні піццерії "Фламінго", що знаходиться по вул.Збаразькій, 1 у м.Тернополі, виник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізовуючи який, він взяв у ОСОБА_2 мобільний телефон марки "Samsung GT-S 5620" з оригінальними комплектуючими: гарнітурою, зарядним пристроєм з метою допомогти його реалізувати, однак, не маючи наміру повертати ОСОБА_2 кошти за продаж даного телефону, заволодів ним, заподіявши такими своїми діями вказаній потерпілій матеріальну шкоду на суму 850 грн.

Допитаний як підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що наприкінці січня 2011 року він влаштувався на стажування на посаду кухаря у піццерію "Фламінго", що знаходиться по вул.Збаразькій у м.Тернополі. 20 лютого 2011 року йому необхідні були кошти для оренди житла, а тому він вирішив позичити у адміністратора даної піццерії ОСОБА_1 500 грн., обманувши її, що кошти йому необхідні для похорону бабусі, на що ОСОБА_1 погодилась та передала йому грошові кошти у сумі 500 грн., однак наміру повертати позичені гроші він не мав та витратив їх на особисті потреби. Також підсудний показав, що дізнався від кухаря даної піццерії ОСОБА_2 про те, що вона хоче продати свій мобільний телефон, а тому вирішив обманути її з метою заволодіння даним телефоном, для чого 25 лютого 2011 року близько 14 год. повідомив ОСОБА_2, що у нього є покупець, який хоче придбати її телефон за 850 грн., на що ОСОБА_2 погодилась та передала йому свій телефон марки "Samsung GT-S 5620" з оригінальними комплектуючими: гарнітурою, зарядним пристроєм та коробкою. На наступний день вказаний мобільний телефон він продав за 400 грн., які витратив на власні потреби. Наміру повертати грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він не мав, а тому в подальшому не виходив на роботу у піццерію "Фламінго", а також змінив номер мобільного телефону, щоб його ніхто не турбував з цього приводу.

Підсудний ОСОБА_3, визнавши свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового слідства доказами, що її підтверджують, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, зясувавши думку учасників процесу щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.299 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зясувавши при цьому, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочинів та кваліфікує його дії за ч.1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та за ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_3, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є невеликої та середньої тяжкості, особу винного, його молодий вік, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілих, які просили його суворо не карати та обставини, що помякшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що помякшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини, щире каяття та добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій статей обвинувачення у виді обмеження волі і на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді обмеження волі на певний строк.

Разом з тим, суд враховуючи наведені обставини, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення підсудного на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без реального відбування покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обовязки.

Провадження з розгляду заявлених потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час досудового слідства цивільних позовів на суму 500 грн. та 850 грн. відповідно слід закрити у звязку з відмовою потерпілих їх підтримувати в судовому засіданні внаслідок відшкодування їм завданої шкоди.

Крім цього, суд вважає, що накладений арешт у кримінальній справі на майно ОСОБА_3, а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, слід скасувати після набрання вироком законної сили.

При цьому, раніше обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України і призначити йому за цими злочинами наступні покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК України 4 (чотири) роки обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обовязки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Провадження з розгляду цивільних позовів потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрити за відмовою потерпілих від них.

Арешт, що був накладений на майно ОСОБА_3, а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 - скасувати після набрання вироком законної сили.

Раніше обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4