Справа № 135/132/15-к
Провадження №11-кп/772/308/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участі прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2015 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 ,-

В с т а н о в и в:
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з клопотанням про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2015 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 , засудженого 04.12.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України до 8-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна, відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_8 за час свого відбування покарання не працював в установі відбування покарань, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, раніше неодноразово судимий за умисні корисні злочини, раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання за попереднім вироком, проте знову вчинив нові умисні корисні злочини протягом невідбутої частини покарання, що характеризує його як особу, схильну до скоєння злочинів, на даний час відбуває покарання, в тому числі за особливо тяжкий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, з початку відбування покарання характеризувався негативно, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , суд взяв до уваги отримані за період відбування покарання ОСОБА_8 дисциплінарні стягнення, які на момент розгляду подання не зняті та не погашені, однак їх кількість (15) на думку суду вказують на те, що за час відбування покарання ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 ,не погоджуючись з висновком суду, просить звільнити його від відбування покарання умовно - достроково, оскільки він має тяжкий стан здоров`я, перебуваючи в установі виконання покарань, неодноразово звертався за медичною допомогою, обстежувався амбулаторно та стаціонарно, проходив стаціонарне лікування. У зв`язку з тяжким станом самопочуття засуджений не міг бути залученим до праці, не міг виходи на ранкову та вечірні перевірки, утримувати своє спальне місце в належному стані. Судом не враховано, що ОСОБА_8 є членом асоціації письменників у Вінницькій області, є автором чотирьох книг, має на утриманні матір похилого віку, малолітнього сина.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги ,думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, і просив залишити її без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Відповідно до вимог ст.81 КК України - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення в процесі відбування покарання. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержанні ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, а й активна форма його поведінки.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що за період відбування покарання, адміністрацією Ладижинської ВК УДПтС України у Вінницькій області (№39), на засудженого ОСОБА_8 накладено 15 стягнень, у тому числі :10 доган, і чотири стягнення у виді поміщення в ДІЗО на строк 10 та 15 діб. Натомість, засуджений ОСОБА_8 не мав жодного заохочення.
З даної характеристики на особу засудженого вбачається, що останнй не довів сумлінною поведінкою своє виправлення, оскільки як достовірно встановлено систематично порушував режим відбування покарання, не виконував покладені на нього обов`язки та загальноприйняті норми і правила поведінки.
Хоча ст. 81 КК України не зобов`язує враховувати при умовно достроковому звільненні від відбування покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про особу, крім її сумлінної поведінки і ставлення до праці апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 враховує і ту обставину,що до ОСОБА_8 вже застосовувався інститут умовно дострокового звільнення з невідбутим строком покарання 3 роки 5 місяців 2 дні згідно рішення Бердичівського міського суду Житомирської області від 20.04.2006 року. Незважаючи на це ОСОБА_8 під час умовно дострокового звільнення вчинив ряд злочинів , зокрема злочин передбачений ч.4 ст.190 КК України , який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Доводи та обґрунтування апеляційної скарги в частині того ,що засуджений ОСОБА_8 активно займається літературно-видавничою та письменницькою діяльністю , на думку апеляційного суду аж ніяк не можуть розширити коло юридично-правових підстав інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання визначеного законодавцем та відповідної юридичної практики .
З огляду на викладене та на особу засудженого, який шість разів притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що суд першої інстанції на підставі всебічного, повного, об`єктивного і неупередженого розгляду справи правильно встановив, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці саме в установі відбування покарання , а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.02.2015 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання її копії.
Судді:
З оригіналом вірно.