печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за участю скаржника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 скаргу підозрюваного ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_6 від 28.05.2015 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій

В С Т А Н О В И В :
Скаржник звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в якій просив:

Постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України майора юстиції ОСОБА_6 від 28.05.2015 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій скасувати.

Зобов`язати сторону обвинувачення у кримінальному провадженні №0000118 провести одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

В обґрунтування вимог скарги зазначав, що в провадженні слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України знаходиться кримінальне провадження №0000118

28.11.2014 скаржнику оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Категорично не визнаючи вини у вчиненні інкримінованого злочину 13.01.2015 та 10.03.2015 скаржник надав стороні обвинувачення власноручні показання, де виклав свою думку щодо оголошеної йому підозри.

Так, скаржник показав, що: «Одразу ж після об`єднання 6.12.2011 кримінальних справ № 660 та 49-3310, за вказівкою колишнього Генерального прокурора України ОСОБА_10 була створена група прокурорів для вивчення матеріалів об`єднаної кримінальної справи. Я особисто був на нараді у ОСОБА_10 , коли він надавав таку вказівку заступнику Генерального прокурора України ОСОБА_11 та начальнику Головного управління ОСОБА_12 . На вказаній нараді також був присутній начальник ГСУ СБУ ОСОБА_13 . На тій же нараді було визначено, що група прокурорів буде приїжджати для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи до приміщення Департаменту КЗЕД СБ України, де базувалась група слідчих, через великий обсяг документальних матеріалів.

Через декілька днів мені повідомив ОСОБА_13 , що група сформована та готова прибути для вивчення матеріалів справи. Пропуск групи на територію приміщення Департаменту КЗЕД він погодив з начальником Департаменту ОСОБА_14 .

До складу цієї групи були включені представники Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Зазначені прокурори вивчали матеріали кримінальної справи № 660 по епізодах. Вивчення матеріалів ними було завершене в середині січня 2012 року.

Під час вивчення матеріалів кримінальної справи, представники вказаної групи прокурорів приймали участь на багатьох нарадах у Генерального прокурора України.

На цих нарадах (яких, по моїх підрахунках, було близько 20), під головуванням ОСОБА_10 , заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 , за участі багатьох представників Генеральної прокуратури керівної ланки, зокрема ОСОБА_18 , членів вищевказаної групи прокурорів, начальника ГСУ ДПС України ОСОБА_19 , слідчого ОСОБА_20 , керівництва ГСУ СБ України ОСОБА_13 та ОСОБА_21 , та особисто мене, мною, ОСОБА_22 і членами групи прокурорів з вивчення матеріалів кримінальної справи №660 доповідалась уся доказова база щодо усіх інкримінованих ОСОБА_23 злочинів, зокрема і тих, за якими ОСОБА_23 було пред`явлене обвинувачення 20.01.2012.

Наголошую, доповідались і обговорювались усі показання колишніх працівників АКБ «Південкомбанк», банку «Golden Union Off-shor Bank» та ПФК «ЄЕСУ», інші докази як ті, що звинувачували ОСОБА_23 , так і ті, що виправдовували її.

Всі присутні на нарадах одноголосно погодились, що наявні показання свідків, показання фахівців у галузі податкового законодавства, банківської справи, КРУ та судових експертів, документальні матеріали, речові докази, матеріали виконаних доручень про надання правової допомоги у сукупності однозначно свідчать про підконтрольність АКБ «Південкомбанк», банку «Golden Union Off-shor Bank» та ПФК «ЄЕСУ» ОСОБА_23 . Що саме вона, як до обрання, так і після обрання Народним депутатом України була фактичним керівником цих структур, що вся діяльність керувалась і контролювалась безпосередньо нею, та відповідно, саме вона надавала вказівки службовим особам ПФК «ЄЕСУ» на подання до податкових органів декларацій з ПДВ.

Крім цього, кінцевий проект постанови про притягнення як обвинуваченої ОСОБА_23 , яка була винесена мною та пред`явлена ОСОБА_23 20.01.2012 року, також погоджувався на нарадах у Генерального прокурора ОСОБА_10 , вивчався прокурорами, що входили до вищевказаної групи вивчення кримінальної справи № 660 та доповідався їх вищестоящим керівникам.

Тобто, як я вже зазначав раніше, це рішення щодо пред`явлення ОСОБА_23 кінцевого обвинувачення та направлення справи у подальшому до суду для вирішення по суті було колегіальним.

Відповідно до ст. 67 КПК України (1960 р.) слідчий оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, внутрішнє переконання, окрім оцінки слідчим доказів, також формується і зовнішніми чинниками, зокрема, такими як заслуховування, наради, під час яких обговорюється найчастіше саме проблематика, спірність і перевірка доказів, їх достатність чи недостатність. Саме так і відбувалися усі наради щодо цієї кримінальної справи.

На нарадах головував Генеральний прокурор, брали участь його заступники, начальники та заступники головних управлінь Генеральної прокуратури, ГСУ ДПС та ГСУ СБ України - фахівці в галузі кримінального права та процесу, тому їх думка щодо достатності доказової бази не могла бути не взятою мною до уваги в силу їх авторитету, величезного досвіду розслідування такої категорії справ, професійних якостей тощо».

Вивчення матеріалів кримінальної справи групою прокурорів, їх твердження і впевненість про достатність доказів винуватості ОСОБА_23 , погодження із цією думкою вищевказаними фахівцями у галузі кримінального права та процесу, ще більше підсилили внутрішнє переконання скаржника щодо оцінки доказів, їх достатності для завершення слідства, тому скаржник був абсолютно впевненим у винності ОСОБА_23 , та не припускав, що своїми діями може притягнути до відповідальності невинного.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчим ОСОБА_6 , ще до надання скаржником вищевказаних показань від 13.01 та 10.03.2015, допитано як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які не повідомили орган досудового слідства про усі відомі їм обставини у справі, зокрема, про прийняття участі у вивченні в складі групи прокурорів, спільно із ОСОБА_24 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , матеріалів кримінальної справи №660 (2310), прийняття участі у нарадах і повідомлення колишньому Генеральному прокуророві України фактичних даних про достатність доказів для завершення слідства у кримінальній справі та про достатність доказів для підтримання державного обвинувачення у суді.

Крім цього, 10.03.2015 скаржник подав стороні обвинувачення клопотання у порядку ч. 3 п. 12 ст. 42г ст. 220 КПК України щодо проведення допитів як свідків ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 , а також ОСОБА_13 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 , яке мотивоване необхідністю підтвердження чи спростування факту наявності у моїх діях такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину як завідомість.

Незважаючи на те, що показання осіб, зазначених в клопотанні від 10.03.2015 року мають пряме значення до обставин, які наведенні в оголошеній скаржнику підозрі, слідчий ОСОБА_6 , всупереч вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, 12.03.2015 року виніс постанову про відмову в задоволенні обґрунтованого клопотання сторони захисту, яка була оскаржена скаржником до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

31.03.2015 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, частково задоволено скаргу підозрюваного на постанову від 12.03.2015 про відмову у задоволенні клопотання. Цим рішенням суду постанову від 12.03.2015 про відмову у задоволенні клопотання скасовано, а слідчого ОСОБА_6 зобов`язано провести допити у кримінальному провадженні № 0000118 свідків: ОСОБА_27 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 .

Допитані як свідки ОСОБА_13 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_19 повністю підтвердили показання скаржника , в тому числі щодо вивчення ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 матеріалів кримінальної справи № 660 (2310) на стадії досудового слідства, прийняття їх участі у нарадах і їх доповідей колишньому Генеральному прокуророві України про достатність доказів для завершення слідства у кримінальній справі та про достатність доказів для підтримання державного обвинувачення у суді. Ці показання повністю спростували твердження слідчого щодо умисності дій підозрюваного при пред`явленні ОСОБА_23 20.01.2012 обвинувачення та підтвердили, що у його діях відсутня така обов`язкова ознака суб`єктивної сторони злочину як завідомість.

Відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України, слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

На переконання скаржника , вищевказані розбіжності у його показаннях та показаннях свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є суттєвими та такими, що підлягають з`ясуванню на студії досудового слідства, оскільки, у випадку надання вищевказаними свідками правдивих та об`єктивних показань, сторона обвинувачення буде змушена констатувати відсутність у діях скаржника обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину - завідомості та відсутності складу інкримінованого йому злочину.

З цих мотивів, 25.05.2015 скаржник подав стороні обвинувачення клопотання у порядку ст.ст. 42, 220 і 224 КПК України, яким просив провести у кримінальному провадженні №0000118 передбачені ч. 9 ст. 224 КПК України одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

29.05.2015 скаржник отримав постанову про відмову у задоволенні клопотання від 28.05.2015 за підписом слідчого ОСОБА_6 , яку він мотивував тим, що повторний допит як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за участі скаржника не надасть слідству нових доказів, а також не допоможе встановити ні обставин, що вказують на вчинення скаржником злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, ні тих обставин, що виправдовують, або впливають на кваліфікацію дії. Допитані як свідки, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вказували, що їздили до м. Харкова в приміщення прокуратури Харківської області, для ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді для підготовки до участі у судових засіданнях. У зв`язку із вказаним, твердження ОСОБА_3 про вивчення останніми кримінальної справи № 2310 не відповідає дійсності. Сам факт проведення оперативних нарад, на яких заслуховувався стан досудового слідства у кримінальній справі, на яких ОСОБА_3 акцентує увагу, не свідчить і не може свідчити про відсутність у нього суб`єктивної сторони у вигляді прямого умислу на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи. Також, відмова мотивована тим, що у відповідності до ст. 114 КПК України 1960 року, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення. Крім цього, слідчий ОСОБА_6 мотивуючи відмову зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Також, одним із мотивів відмови у задоволенні клопотання слідчий ОСОБА_6 наводить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_28 від 23.02.2015 про відмову у задоволенні скарги сторони захисту на постанову слідчого ОСОБА_6 від 16.01.2015 про відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, в тому числі і свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

25.05.2015 скаржник подав стороні обвинувачення клопотання у порядку ст.ст. 42, 220 і 224 КПК України, яким просив провести у кримінальному провадженні №0000118 передбачені ч. 9 ст. 224 КПК України одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченим цим Кодексом. Сторона захисту, здійснює збирання доказів шляхом, у тому числі, ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно положень ст. 224 КПК України, допит є слідчою (розшуковою)дією.

Відповідно до змісту п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивованою та обґрунтованою, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для їх прийняття, мотивів їх прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Постанова сторони обвинувачення про відмову у задоволенні клопотання від 28.05.2015 належним чином не обґрунтована та не мотивована.

Згідно ч. 1 ст. 95 КПК України, показання є відомостями, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається з фабули підозри, скаржнику інкриміновано те, що він, будучи начальником слідчого відділу УСБУ у Харківській області притягнув завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, поєднане із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією.

При цьому скаржник стверджує, що не притягував до кримінальної відповідальності завідомо невинну особу, оскільки кримінальна справа № 660 (2310) була розслідувана всебічно, об`єктивно і повно, вивчена з 06.12.2011 як скаржником так і групою прокурорів, до якої також входили ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які, за вказівкою колишнього Генерального прокурора України ОСОБА_10 , були заздалегідь визначені як особи, що підтримуватимуть державне обвинувачення в суді у разі достатності доказової бази у ній, та після заслуховувань в Генеральній прокуратурі за їх же участі, у скаржника не було сумнівів у достатності доказової бази для пред`явлення ОСОБА_23 кінцевого обвинувачення та направлення справи у порядку ст. 225 КПК України 1960 року.

Таким чином, клопотання від 25.01.2015 про проведення одночасних допитів між скаржником та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заявлено з метою отримання показань з тих обставин, що мають доказове значення для даного кримінального провадження, а саме для з`ясування наявності чи відсутності у діях скаржника суб`єктивної сторони злочину - завідомості.

Посилання слідчого у постанові про відмову у задоволенні клопотання на положення ст. 114 КПК України 1960 року скаржник вважає безпідставним, не обґрунтованим і не мотивованим, оскільки по суті ці посилання не вказують на наявність підстав для відмови у допиті свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , показання яких в сукупності з іншими доказами можуть мати доказове значення для вказаного кримінального провадження, зокрема, в частині доказів наявності чи відсутності у діях скаржника суб`єктивної сторони злочину.

При відмові слідчим у заявленому клопотанні, ОСОБА_6 не тільки не взято до уваги показання скаржника як підозрюваного, але і повністю проігноровано свідчення свідків ОСОБА_13 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_19 , які повністю підтвердили показання скаржника, в тому числі щодо вивчення ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 матеріалів кримінальної справи №660 (2310) на стадії досудового слідства, прийняття ними участі у нарадах і їх доповідей колишньому Генеральному прокуророві України про достатність доказів для завершення слідства у кримінальній справі та про достатність доказів для підтримання державного обвинувачення у суді.

Наявність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_28 від 23.02.2015 про відмову у задоволенні скарги сторони захисту на постанову слідчого ОСОБА_6 від 16.01.2015 про відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, в тому числі і свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , не є перешкодою відповідно до вимог КПК України у розгляд слідчим нового клопотання сторони захисту та оскарження стороною захисту постанови про відмову у задоволенні клопотання до слідчого судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого.

Рішення слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_6 від 28.05.2015 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій є незаконним, таким, що порушує фундаментальні принципи кримінального процесу та права підозрюваного на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин справи.

В судовому засіданні скаржник та його захисник підтримали доводи та вимоги скарги, посилаючись на вищевикладені судом обставини.

Прокурор просив відмовити у задоволенні скарги та зазначав що прийняте слідчим рішення є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення скаржника, захисника та прокурора, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, приходжу до висновку про обґрунтованість скарги виходячи з наступного.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що скарги зазначав, що в провадженні слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження №0000118.

28.11.2014 скаржнику оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

25.05.2015 скаржник подав стороні обвинувачення клопотання у порядку ст.ст. 42, 220 і 224 КПК України, яким просив провести у кримінальному провадженні №0000118 передбачені ч. 9 ст. 224 КПК України одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Оскарженою постановою слідчого в задоволенні клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий зазначає, що на думку підозрюваного ОСОБА_3 розбіжності, для усунення яких необхідно провести одночасний допит підозрюваного та вищезгаданих свідків, по полягають в тому , що останні під час їх допиту заперечили факти вивчення ними матеріалів кримінальної справи № 2310 та прийняття участі на нарадах щодо стану досудового слідства в цій кримінальній справі при Генеральному прокуророві України.

Разом з тим, під час допиту як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_29 , та ОСОБА_9 останні вказували, що їздили до м. Харкова для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та підготовки до участі у судових засіданнях кримінальну справу № 2310 щодо ОСОБА_23 вони вивчали у електронному вигляді у приміщенні прокуратури Харківської області, про що зазначено у протоколах їх допитів.

У зв*язку із вказаним твердження підозрюваного ОСОБА_3 про заперечення факту вивчення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальної справи № 2310 щодо ОСОБА_23 не відповідні дійсності.

Крім того, сам факт вивчення прокурорами матеріалів кримінальної справи 2310 як до так і після притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченої ОСОБА_23 не предметом доказування у кримінальному провадженні №0000118 та на кваліфікацію дій підозрюваного не впливає, оскільки у відповідності до ст. 114 КПК України 1960 року, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення. В разі незгоди слідчого з вказівками прокурора про притягнення як обвинуваченого, про кваліфікацію злочину і обсяг обвинувачення, про направлення справи для віддання обвинуваченого до суду або про закриття справи слідчий вправі подати справу вищестоящому прокуророві з письмовим докладом своїх заперечень. В цьому разі прокурор або скасовує вказівки нижчестоящого прокурора, або доручає провадження слідства в цій справі іншому слідчому . Вивченням матеріалів кримінальної справи № 2310 та наглядового провадження по ній встановлено, що в них відсутні як вказівки прокурора про притягнення як обвинуваченого, про кваліфікацію злочину і обсяг обвинувачення так і заперечення слідчого ОСОБА_3 з даного приводу.

У своїх показаннях, наданих у якості свідків, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують, що не брали участь у оперативних нарадах у Генеральній прокуратурі України по обговоренню стану досудового слідства у кримінальній справі щодо ОСОБА_23 .

Однак, підозрюваний ОСОБА_3 клопоче про їх повторний одночасний допит за його участі, оскільки згідно його показань, наданих у статусі підозрюваною, а також показань осіб, допитаних за його клопотанням і числа колишніх і діючих працівників Генеральної прокуратури України, а також колишніх працівників Служби безпеки України та Державної податкової адміністрації, такі наради проводилися, у тому числі за участі державних обвинувачів ОСОБА_7 , ОСОБА_30 та ОСОБА_9 .

Разом з тим, повторний допит як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за участю ОСОБА_31 не надасть слідству нових, доказів, a також не допоможе встановити ні обставин що вказують на вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, ні тих обставин, що його виправдовують, або впливають на кваліфікацію його дій.

У відповідності до ст. 114 КПК України 1960 року, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення. Сам факт проведення оперативних нарад, на яких заслуховувався стан досудового слідства у кримінальній справі, на яких акцентує увагу ОСОБА_3 , не свідчить і не може свідчити про відсутність у нього суб`єктивної сторони у вигляді прямого умислу на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи.

Крім того, у відповідності до ч, 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що підозрюваному ОСОБА_3 у порядку ст. 290 КПК України оголошено про закінчення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження, його клопотання про проведення додаткових слідчих дій, які слідчий вправі, проте не зобов`язаний провести для усунення розбіжностей, що не мають доказового значення у кримінальному провадженій, свідчить про його наміри затягнути досудове розслідування шляхом подачі необґрунтованих клопотань з можливістю подальшого судового оскарження прийнятих за результатами їх розгляду рішень.

Разом з тим, у слідчого судді відсутні підстави для визнання прийнятого слідчим рішення обґрунтованим з настпних підстав..

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченим цим Кодексом. Сторона захисту, здійснює збирання доказів шляхом, у тому числі, ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно положень ст. 224 КПК України, допит є слідчою (розшуковою)дією.

Відповідно до змісту п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивованою та обґрунтованою, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для їх прийняття, мотивів їх прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_32 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 372 КК України, а саме у притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, що поєднано з обвинуваченням у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, та поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією.

Не заперечуючи факт вчинення процесуальних дій спрямованих на притягнення ОСОБА_23 до кримінальної відповідальності, підозрюваний вказує на відсутність у нього умислу на притягнення невинного до кримінальної відповідальності та зазначає про обставини формування у нього переконання про правомірність його дій, зокрема під час проведення оперативних нарад з участю свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що на його думку свідчить про те, що в його діях відсутня така обов`язкова ознака суб`єктивної сторони злочину як завідомість.

Як вбачається з тексту оскарженої постанови сторона обвинувачення не заперечує наявність розбіжностей у показаннях підозрюваного та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо участі останніх у нарадах по обговоренню стану досудового розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_23 .

Відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України, слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягає доказуванню форма вини та мотив вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, з метою перевірки яких підозрюваним заявлено клопотання про одночасний допит підозрюваного та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , є такими, що підлягають з`ясуванню на стадії досудового слідства, оскільки можуть свідчити про обставини формування у підозрюваного умислу та мотиву на вчинення дій які кваліфіковані органом досудового розслідування як злочин передбачений ч.2 ст. 372 КК України.

Враховуючи наведене, а також вимоги ч. 2 ст. 9 КПК України відповідно до яких слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого слід дійти висновку про необґрунтованість прийнятого слідчим рішення та наявність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Скаргу задовольнити .

Скасувати постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_6 від 28.05.2015 року про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000118.

Зобов`язати сторону обвинувачення у кримінальному провадженні №0000118 провести одночасні допити між підозрюваним ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголосити о 16 год. 40 хв. 02.07.2015 року.

Слідчий суддя