У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,
секретаря судового засідання ОСОБА_13,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тбілісі Грузії, такого, що є особою без громадянства, проживає за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Руставі Грузії, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_14,

в с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 2 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч. 1 ст. 263 КК (у редакції від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн солідарно.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Як установлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на початку серпня 2011 року за попередньою змовою між собою біля будинку АДРЕСА_3 зустрілися з потерпілим ОСОБА_8 та під загрозою застосування насильства щодо потерпілого та його близьких родичів, пошкодження або знищення їх майна, висловлюючи погрозу вбивством, вимагали від ОСОБА_8 передачі їм 4-х земельних ділянок, розташованих у АР Крим, або коштів у сумі 200 000 доларів США.

31 серпня 2011 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою, погрожуючи застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_8, вимагали у нього передачі їм 50 000 доларів США. Побоюючись раніше висловлених погроз та сприймаючи їх реально, ОСОБА_8 передав засудженим кошти в сумі 2 000 доларів США, що за курсом НБУ складало 15 941,40 грн.

Крім того, 31 серпня 2011 року приблизно о 18.50 год. у ході проведення оперативно-розшукових заходів був затриманий ОСОБА_6, при проведенні особистого огляду якого було виявлено та вилучено пістолет у кобурі чорного кольору, який згідно висновку експертизи відноситься до категорії нестандартної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, який ОСОБА_6 за невстановлених обставин незаконно придбав, носив і зберігав без передбаченого законом дозволу.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в цьому суді внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції розглянув справу формально, не дав вичерпної відповіді на усі доводи апеляцій, а також проігнорував доводи апелянтів про те, що висновки місцевого суду ґрунтуються на неналежних доказах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу частково, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції внаслідок порушення вимог ст. 419 КПК та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подали апеляційні скарги на вирок місцевого суду, в яких порушували питання про скасування вироку, виправдання ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним злочинів, а також про перекваліфікацію дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 189 на ч. 1 ст. 355 КК. Апелянти вказували на неповноту судового розгляду кримінального провадження, невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, недопустимість ряду доказів.

Зокрема, обґрунтовуючи свої доводи обвинувачені зазначали: що місцевий суд не допитав у якості свідка ОСОБА_9, показання якого мали істотне значення для вирішення справи; невірно встановив об'єктивну сторону вказаного протиправного діяння, що призвело до неправильної кваліфікації їх дій; що суд поклав в основу вироку відеозаписи, які є недопустимими доказами, отриманими з порушенням вимог кримінального процесуального закону та з порушенням прав і свобод людини. Крім того, в апеляціях стверджувалося, що місцевий суд не дав належної оцінки показанням ОСОБА_6 та свідків щодо обставин виявлення та вилучення пістолету, винуватість ОСОБА_6 в частині придбання, носіння та зберігання пістолета ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.

На всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, суд відповіді в ухвалі не дав.

Відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції формально перерахував докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, не давши їм жодної оцінки з точки зору їх достатності, належності та допустимості. При цьому апеляційний суд не дав відповіді на доводи апелянтів про недопустимість конкретних доказів, обмежився загальною фразою про те, що місцевий суд дав оцінку цим доказам; належним чином не перевірив усіх доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які апеляційні скарги залишено без задоволення.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, є незаконною, тому ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 та у порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 438 КПК, а справа - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід належним чином перевірити усі доводи, наведені в апеляційних та касаційних скаргах, співставити їх із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 та у порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_5 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12