Провадження № 1-кс/161/4153/13
У Х В А Л А

м. Луцьк
06 листопада 2013 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області Ковтуненко
В.В.,

при секретарі
Соколовій К.Ю.,

з участю слідчого
Ткачука С.С.,

прокурора
Турчинської О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луцьк
клопотання слідчого СВ Луцького МВ
УМВС України у Волинській області
Ткачука С.С. про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у
Волинській області Ткачук С.С., 30 жовтня
2013 року звернувся до суду з
клопотанням, погодженим із прокурором
прокуратури м. Луцька Турчинською О.Є.
про накладення арешту на майно ОСОБА_3

В обґрунтування клопотання
посилається на те, що 20 вересня 2013 року
внесені відомості до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за № 0000453,
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190
КК України, за заявою ОСОБА_3 про те, що
11.02.2009, перебуваючи в м. Луцьку, на
території авторинку, що вул. Єршова,
ОСОБА_4, шляхом обману та зловживання
довірою, які виразилися у повідомленні
ОСОБА_3 завідомо неправдивої
інформації про те, що ОСОБА_4 має намір
заплатити заявнику гроші в сумі 35 000
євро за отримані від нього сідловий
тягач марки VOLVO, модель FH 12.380 та
напівпричіп самоскиду, марки BULTHUIS,
модель T128A, заволодів вищевказаними
транспортними засобами, належними на
праві приватної власності ОСОБА_3, чим
спричинив йому майнову шкоду на
загальну суму 349 300 гривень. На даний час
встановити місцезнаходження вказаних
транспортних засобів не виявилось
можливим, існує необхідність
встановлення місцезнаходження
вищезазначених транспортних засобів
та забезпечення відшкодування
матеріальної шкоди заподіяної
потерпілому ОСОБА_3 Просить накласти
арешт на сідловий тягач марки VOLVO,
модель FH 12.380 та напівпричіп самоскиду,
марки BULTHUIS, модель T128A, які були
передані у володіння ОСОБА_4, право
власності на які згідно свідоцтва про
реєстрацію сідлового тягача серії
НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію
напівпричепу серії НОМЕР_4,
зареєстровані Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС
України у Волинській області, належить
потерпілому ОСОБА_3.

Фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів не
здійснювалось у відповідності до вимог
ч. 1 ст. 107 КПК України.

Слідчий та прокурор в судовому
засіданні підтримали клопотання з
підстав у ньому викладених. Просили
клопотання задовольнити.

Заслухавши пояснення слідчого,
прокурора, дослідивши письмові
матеріали клопотання, приходжу до
висновку про задоволення клопотання з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України
завданнями кримінального провадження
є захист особи, суспільства та держави
від кримінальних правопорушень,
охорона прав, свобод та законних
інтересів учасників кримінального
провадження, а також забезпечення
швидкого, повного та неупередженого
розслідування і судового розгляду з
тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне
правопорушення, був притягнутий до
відповідальності в міру своєї вини,
жоден невинуватий не був обвинувачений
або засуджений, жодна особа не була
піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України
доказами в кримінальному провадженні є
фактичні дані, отримані у
передбаченому цим Кодексом порядку, на
підставі яких слідчий, прокурор,
слідчий суддя і суд встановлюють
наявність чи відсутність фактів та
обставин, що мають значення для
кримінального провадження та
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України
належними є докази, які прямо чи
непрямо підтверджують існування чи
відсутність обставин, що підлягають
доказуванню у кримінальному
провадженні, та інших обставин, які
мають значення для кримінального
провадження, а також достовірність чи
недостовірність, можливість чи
неможливість використання інших
доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у
кримінальному провадженні підлягають
доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення
(час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення кримінального
правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у
вчиненні кримінального
правопорушення, форма вини, мотив і
мета вчинення кримінального
правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням, а також
розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь
тяжкості вчиненого кримінального
правопорушення, характеризують особу
обвинуваченого, обтяжують чи
пом'якшують покарання, які виключають
кримінальну відповідальність або є
підставою закриття кримінального
провадження;

5) обставини, що є підставою для
звільнення від кримінальної
відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні,
перевірці та оцінці доказів з метою
встановлення обставин, що мають
значення для кримінального
провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України
обов'язок доказування обставин,
передбачених статтею 91 цього Кодексу,
за винятком випадків, передбачених
частиною другою цієї статті,
покладається на слідчого, прокурора та,
в установлених цим Кодексом випадках, -
на потерпілого. Обов'язок доказування
належності та допустимості доказів,
даних щодо розміру процесуальних
витрат та обставин, які характеризують
обвинуваченого, покладається на
сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України
арешт може бути накладено на нерухоме і
рухоме майно, майнові права
інтелектуальної власності, гроші у
будь-якій валюті готівкою або у
безготівковому вигляді, цінні папери,
корпоративні права, які перебувають у
власності підозрюваного,
обвинуваченого або осіб, які в силу
закону несуть цивільну
відповідальність за шкоду, завдану
діяннями підозрюваного,
обвинуваченого або неосудної особи,
яка вчинила суспільно небезпечне
діяння, i перебувають у нього або в
інших фізичних, або юридичних осіб з
метою забезпечення можливої
конфіскації майна або цивільного
позову.

При розгляді клопотання встановлено,
що у провадженні СВ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області перебуває
кримінальне провадження за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так як 11.02.2009 року ОСОБА_4 в м. Луцьку по
вул. Єршова, шляхом обману та
зловживання довірою заволодів
сідловим тягачем марки VOLVO, модель FH 12.380
та напівпричіпом самоскидом, марки
BULTHUIS, модель T128A, належними на праві
приватної власності ОСОБА_3, чим
спричинив йому майнову шкоду на
загальну суму 349 300 гривень.

Також встановлено, що ОСОБА_3 в
кримінальному провадженні заявлено
цивільний позов (а.с. 10).

Також встановлено, що постановою
старшого слідчого СВ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області Ткачука
С.С. від 25 жовтня 2013 року ОСОБА_3 визнано
цивільним позивачем у кримінальному
провадженні (а.с. 9).

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що стороною кримінального
провадження повністю доведено
обґрунтованість клопотання та
необхідність накладення арешту на
майно, що належить на праві приватної
власності цивільному позивачу ОСОБА_3 А
тому за таких обставин, приходжу до
висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст. 170, 173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Луцького МВ
УМВС України у Волинській області
Ткачука С.С. проо накладення арешту на
майно ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

З метою забезпечення цивільного позову
накласти арешт на сідловий тягач марки
VOLVO, модель FH 12.380 2001 р.в., д.н.з. НОМЕР_1,
напівпричіп самоскид марки BULTHUIS,
модель T128A 1985 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, які на
праві приватної власності належать
ОСОБА_3 та перебувають у володінні
ОСОБА_4.

Ухвала підлягає до негайного
виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області протягом п'яти
днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом

Слідчий суддя Луцького міськрайонного
суду В.В.
Ковтуненко