У х в а л а

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Глоса Л.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 29 травня 2007 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 та
потерпілої ОСОБА_3 на судові рішення щодо ОСОБА_1, -

в
с т а н о в и л а:

вироком Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

не
судимого,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 152 КК України на дев'ять років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 153 КК України на п'ять років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК
України, за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - дев'ять
років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 березня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 в частині
його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України перекваліфіковано на ч. 2 ст. 185 КК
України та призначено покарання за цим законом три роки позбавлення волі. На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання дев'ять років позбавлення волі.

У решті цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19
березня 1998 року з 22 год. до 5 год. 20 березня 1998 року, перебуваючи у
підвалі АДРЕСА_1та будучи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою
з ОСОБА_4 (засуджений за іншим вироком) та ОСОБА_5, який не досяг віку, з якої
настає кримінальна відповідальність, із застосуванням фізичного насильства та з
погрозою його застосування, вчинив зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_3 та
задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом.

Крім того, на початку липня
2002 року ОСОБА_1 перебуваючи в м. Георгієвськ Ставропольського краю Російської
Федерації, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проник на територію
домоволодіння АДРЕСА_2, де з салону автомобіля вчинив крадіжку майна, яке належало
ОСОБА_8 на суму 1634,30 гривень.

30 вересня 2002 року
приблизно о 22 год., ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_9 на автомобілі
прибули до колишнього приміщення свиноферми, розташованого за ст. Лисогірська Георгієвського району
Ставропольського краю, де засуджений без передбаченого закон дозволу зберігав
патрони до автомата та кулемета, а також вибухові речовини, які склали у сумку
та намагалися перевезти в автомобілі, проте були затримані працівниками
міліції.

У касаційній скарзі та
доповнені до неї засуджений ОСОБА_1 вказує, що зґвалтування потерпілої, а також
задоволення з нею статевої пристрасті неприродним способом він не вчиняв, а
висновок суду ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_3, яка
його обмовляє. Крім того, посилається на допущену у справі однобічність і
неповноту досудового слідства та
судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
істотні порушення кримінально-процесуального закону та надмірну суворість
призначеного йому покарання. Просить судові рішення щодо нього в частині його
засудження за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 вказує, що суд невірно кваліфікував
дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 152 КК України та ч. 2 ст. 153 КК України, оскільки
жодних дій, направлених на вчинення зґвалтування потерпілої ОСОБА_3 та задоволення з нею статевої
пристрасті неприродним способом, засуджений не вчиняв. Захисник також посилається
на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні
порушення кримінально-процесуального закону, однобічність і неповноту
досудового слідства та судового розгляду. Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 в
частині його засудження за ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України скасувати, а
справу в цій частині - направити на нове розслідування.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_3стверджує, що ОСОБА_1 злочинів щодо
неї не вчиняв. Вказує на те, що обмовила його. Посилається на істотні порушення
кримінально-процесуального закону. Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 в
частині його засудження за ч. 3 ст.
152 та ч. 2 ст. 153 КК України скасувати, а справу в цій частині закрити.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 та ч. 1
ст. 263 КК України в касаційних скаргах засудженого та його захисника не
оспорюються.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з
таких підстав.

Висновок
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_3 та
задоволення з нею статевої пристрасті неприроднім способом ґрунтується на
доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому
засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим.

Так, потерпіла ОСОБА_3 під
час досудового слідства підтвердила, що 19 березня 1998 року ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 затягли її до підвалу вказаного будинку, де ОСОБА_1 із
застосовуванням фізичного насильства та з погрозою вбивства протягом ночі
неодноразово ґвалтував потерпілу та задовольняв з нею статеву пристрасть
неприродним способом. Після того з нею почергово задовольняли статеву
пристрасть неприроднім способом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( т.2 а.с. 35-39).

При проведенні відтворення
обстановки та обставин події потерпіла ОСОБА_3 підтверджувала свої
показання, вказала місце та обставини
вчинення щодо неї злочинів ( т. 2 а.с. 101-106).

Ці показання повністю
узгоджуються показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з даними
протоколів огляду місця події, очних ставок між потерпілою ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5, під час якої потерпіла підтверджувала, що саме ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 вчинили щодо неї статеві злочини.

Свідок ОСОБА_13 стверджував,
що 19 березня 1998 року він бачив, як ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5виносили
потерпілу ОСОБА_3 на руках із під'їзду будинку.

Крім того, ОСОБА_1 під час
досудового слідства в присутності захисника не заперечував, що вступав з
потерпілою в статеві зносини, як природнім способом так і неприроднім ( т. 2
а.с. 46-51).

Також ОСОБА_4, який раніше
засуджений за зґвалтування ОСОБА_3, в судовому засіданні стверджував, що в
кімнаті підвалу з потерпілою також залишався і ОСОБА_1

Згідно з висновками судово-медичної
експертизи потерпілій ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження у виді синців
на обличчі, грудній клітці, нижніх кінцівках, садна шкіри в області лівої
гомілки та на верхній губі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень,
заподіяння яких можливо в строк і при обставинах, вказаних потерпілою ( т. 2
а.с. 82).

Таким чином, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 152
та ч. 2 ст. 153 КК України, оскільки він із застосуванням фізичного насильства
та з погрозою його застосування за попередньою змовою між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
вчинив зґвалтування ОСОБА_3, а також задовольнив з нею статеву пристрасть
неприроднім способом.

У процесі досудового
слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини,
з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, тому
колегія суддів вважає, що доводи скарг про невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту досудового слідства і
судового розгляду, а також непричетність ОСОБА_1 до вчинення злочинів щодо
потерпілої ОСОБА_3 є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу
щодо ОСОБА_1, дотримався вимог ст. 377 КПК України, належним чином
проаналізував і співставив з наявними в справі матеріалами всі доводи апеляцій,
поданих на вирок місцевого суду. На кожний з цих доводів дав вичерпну
відповідь.

Покарання ОСОБА_1 призначено з дотриманням
вимог ст. 65 КК України, підстав для його пом'якшення, про що йдеться у скарзі
засудженого, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та
справедливий вирок, при перевірці судових рішень щодо ОСОБА_1 в касаційному
порядку не виявлено.

Оскільки передбачені ч.1 ст. 398 КПК
України підстави для скасування або зміни судових рішень щодо засудженого
відсутні, колегія суддів не вбачає підстав для призначення справи до розгляду з
обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні
касаційних скарг захисника ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3 та ОСОБА_1, засудженого
вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2005 року.

судді:

Паневін
В.О.. Коротких О.А. Глос Л.Ф.