Спрва № 202/9888/14-к
Провадження № 1-кп/0202/432/2014
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

законного представника потерпілих ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002784 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Дніпропетровськ, освіта вища, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2013 року, зобов`язаний до щомісячної сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2013 року та до досягнення ними повноліття.
Однак ОСОБА_6 умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положення яких «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», в період часу з 07.02.2013 року до 01.09.2014 року злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання своїх дітей (аліментів). В період з лютого 2013 року по квітень 2013 року офіційно працював на Приватному науково-технічному підприємстві «Кріотехніка». З квітня 2013 року по теперішній час мав інші неофіційні джерела доходів, однак матеріальної допомоги громадянці ОСОБА_4 на утримання своїх дітей не надавав. На неодноразові виклики Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про необхідність погашення заборгованості по аліментам не реагував, в результаті чого у ОСОБА_6 утворилась заборгованість по виплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що сукупно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів, а саме за 2013 рік: лютий - 677 грн. 69 коп., березень - 795 грн. 25 коп., квітень - 415 грн. 25 коп., травень - 1015 грн. 25 коп., червень - 615 грн. 25 коп., липень - 565 грн. 25 коп., серпень - 1015 грн. 25 коп., вересень - 1015 грн. 25 коп.; за 2014 рік: січень - 1136 грн. 81 коп., лютий - 1136 грн. 81 коп., березень - 436 грн. 81 коп., квітень - 1136 грн. 81 коп., травень -1136 грн. 81 коп., червень - 1136 грн. 81 коп., липень - 1136 грн. 81 коп., серпень - 1136 грн. 81 коп.
Загальна сума заборгованості по аліментних платежах в період з 01.02.2013 року до 01.09.2014 року становить 14 508 грн. 92 коп.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Обвинувачений ОСОБА_6 був допитаний у судовому засіданні та пояснив, що він не визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України, та вказав, що він надавав матеріальну допомогу своїм дітям, сплачував витрати, пов`язані з навчанням у школі. Крім цього зазначав, що син ОСОБА_8 , з лютого 2013 року по травень 2014 року майже завжди проживав з ним. Мати дитини за цей час забирала його тільки два-три рази на декілька днів. Зазначав, що також сплачував необхідні платежі до школи, де навчається дитина ОСОБА_7 . Працевлаштуватись на роботу не міг у зв`язку з тим, що має певні хронічні захворювання. Про рішення суду взагалі дізнався тільки в серпні 2013 року у державного виконавця, коли було вже відкрито виконавче провадження.

Законний представник потерпілих ОСОБА_4 підтвердила викладені в обвинуваченні обставини та зазначила, що про рішення суду про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей обвинуваченому ОСОБА_6 було відомо, однак аліменти на утримання дітей він не сплачував. Грошові кошти, які були надані обвинуваченим в якості погашення заборгованості, в тому числі і кошти, які надавались обвинуваченим безпосередньо до школи, державним виконавцем за її згодою були зараховані як сплата аліментів. Заперечувала щодо обставин постійного проживання та утримання в період з січня 2013 року по травень 2014 року з обвинуваченим ОСОБА_6 дитини ОСОБА_8 , пояснюючи, що дитина тільки іноді, коли хворіла, на протязі декількох днів могла перебувати у батька, оскільки зустрічатись батькові з дітьми та з ними спілкуватись вона не забороняла.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначали, що дійсно зі слів ОСОБА_6 їм відомо, що з обвинуваченим деякий час проживав його син ОСОБА_11 , та вони декілька разів його бачили за місцем проживання ОСОБА_6 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року відповідно до якого з ОСОБА_6 вирішено стягувати на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07 лютого 2013 року.

Як вбачається із зазначеного рішення суду ОСОБА_6 , подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, та просив суд задовольнити позов.

Згідно з довідкою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції станом на 01.09.2014 рік ОСОБА_6 має заборгованість в розмірі 15 304, 67 грн. Зазначені в довідці дані щодо розміру сплачених аліментів, розміру заборгованості по аліментам, не суперечать викладеним фактичним обставинам в пред`явленому обвинуваченні, та є підтвердженням несплати аліментів на утриманні дітей обвинуваченим ОСОБА_6 у розмірі та порядку, встановленому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2014 року.

Довідкою Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 12/04-3874 від 24.09.2014 року підтверджено, що ОСОБА_6 в центрі зайнятості м. Дніпропетровська та Дніпропетровської області в 2013-2014 роках не перебував та станом на 24.09.2014 року не перебуває.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1239/02/32 ОСОБА_6 в централізованій базі особових рахунків пенсіонерів Дніпропетровської області не значиться, на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військослужбовців та деяких інших категорій громадян не перебуває, пенсія йому не призначалась.

Згідно з довідкою, виданою директором Приватного науково-технічного підприємства «Кріотехніка» ОСОБА_6 працював 01 листопада по 31 грудня 2012 року, та з 02 лютого по 31 березня 2013 року на посаді слюсаря та отримував заробітну плату. Аліментні платежі із заробітної плати не відраховувались.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що дитина - ОСОБА_8 проживав деякий час з ним та відповідно знаходився на його утриманні, не свідчать про відсутність обов`язку щодо сплати аліментів, які встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили. Надані чеки ОСОБА_6 про купівлю продуктів харчування, судом не приймаються як докази, які свідчать про виконання рішення суду в частині сплати аліментів. З наданих чеків та зазначених в них продуктів харчування не вбачається, що продукти харчування, враховуючи їх кількість, асортимент, дійсно купувались для дитини. Також не знайшли своє підтвердження доводи обвинуваченого щодо неможливості працевлаштуватись та відповідно сплачувати аліменти у зв`язку зі станом здоров`я, оскільки судом не встановлено, що ОСОБА_6 є інвалідом, чи має будь-яке інше захворювання, яке б виключало працездатність останнього. Знаходження обвинувачено на стаціонарному лікуванні у грудні 2013 року виключено з обвинувачення.

Показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також не виключають відповідальності ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому злочину. Крім цього, свідками не було підтверджено факт знаходження на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_6 дитини ОСОБА_8 .

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину та його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує відповідно до ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого діяння, а саме те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Щодо даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не знаходиться, не працює, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66, 67 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , часткове погашення обвинуваченим ОСОБА_6 заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, однак з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подану. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1