справа № 208/625/13- к
№ провадження 1-кп/208/48/13
ВИРОК

Іменем
України

12 листопада 2013 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд
м.Дніпродзержинська,
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ізотова В. М., при
секретарі Кушта І. О., за участю:
прокурора Листопада А. М., потерпілого
ОСОБА_1 та обвинуваченої ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження
№0000069 по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.
Бухара, татарки, громадянки України,
освіта середня-технічна, розлученої, не
працюючої, раніше не судимої,
проживаючої та зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_1;

у скоєнні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України,

в с т а н о
в и в:

Обвинувачена ОСОБА_2, згідно рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська, Дніпропетровської
області від 12.12.2008 року, зобов'язана до
сплати аліментів на утримання
неповнолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку (доходу), але не менш 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісяця, починаючи
з 23.01.2008 року до повноліття дитини. на
користь батька дитини - ОСОБА_1,

Обвинувачена ОСОБА_2, знаючи про свій
обов'язок сплачувати аліменти,
працюючи, отримуючи заробіток та маючи
можливість виконувати рішення суду, в
період часу з 23.01.2008 р. по 01.01.2013 р.,
аліменти на утримання дитини не
сплачувала та допустила
заборгованість по сплаті аліментів за
59 місяців 8 днів в сумі 31158,00 грн.

Обвинувачена ОСОБА_2 свою провину не
визнала та суду пояснила, що про
існування рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12.12.2008
року про стягнення з неї аліментів на
утримання доньки, вона дізналася лише у
2013 році від слідчого який проводив
досудове слідство, тому аліменти вона
не платила. Разом з тим, вона
добровільно надавала допомогу доньці:
купувала їй одяг, взуття та все
необхідне для школи, дарувала
мобільний телефон та комп'ютер, також
передавала гроші доньці. Квитанції, які
б підтверджували ці розтрати, вона не
зберегла тому, що не знала, що є рішення
суду про стягнення аліментів.

Не зважаючи на невизнання
обвинуваченої ОСОБА_2 своєї провини, її
вина в повному обсязі пред'явленого їй
обвинувачення підтверджується
наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_1, який
суду пояснив, що рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12.12.2008
року, обвинувачена ОСОБА_2 була
зобов'язана до сплати аліментів на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
але рішення суду обвинувачена не
виконує, через що виникла
заборгованість у сумі 31158 грн. 78 коп.;

- показаннями свідка - державного
виконавця Заводського відділу
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції ОСОБА_4, яка суду
пояснила, що з грудня 2008 року в її
проваджені знаходиться виконавчий
лист, виданий Заводським районним
судом м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12.12.2008 р.
щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки. Вона неодноразово спілкувалась
з обвинуваченою щодо необхідності
виконувати рішення суду але ОСОБА_2
аліменти не платила, через що станом на
01.01.2013 р. утворилась заборгованість за 59
місяців 8 днів у сумі 31158 грн. 78 коп;

- довідкою Заводського відділу
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції на боржницю по
аліментам ОСОБА_2, згідно якої
заборгованість по аліментах станом на
01.01.2013 р. складає 31158,78 гривень (а.с. 6);

- копією виконавчого листа виданого
12.12.2008 р Заводським районним судом м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області., згідно якого ОСОБА_2
зобов'язана сплачувати аліменти в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку, але не менш 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 23.01.2008 року, на
утримання доньки ОСОБА_3 на користь
батька ОСОБА_1, до повноліття дитини (а.
с. 8);

- рішенням Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 12.12.2008
року, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язана
до сплати аліментів на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 23.01.2008 року до
повноліття дитини (а. с. 10-11);

- свідоцтвом про народження, згідно
якого ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 20);

В судовому засіданні по справі за
клопотанням обвинуваченої також були
допитані в якості свідків: донька та
син обвинуваченої, відповідно: ОСОБА_5
та ОСОБА_5 які суду пояснили, що їх мати
ОСОБА_2 добровільно надавала
матеріальну допомогу на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3, а саме у
вересні кожного року вона збирала її до
школи, також купувала їй речі,
комп'ютер, мобільний телефон, одяг,
взуття, передавала гроші.

Аналізуючи зібрані докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_2 винна у скоєнні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України - злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліментів).

Пояснення обвинуваченої ОСОБА_2
відносно того, що аліменти вона не
сплачувала тому, що не знала про
існування рішення суду, суд оцінює
критично, оскільки у судовому
засіданні були оглянуті матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини» по
якій рішенням Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська,
Дніпропетровської області від 12.12.2008
року ОСОБА_2 була зобов'язана до сплати
аліментів на утримання доньки ОСОБА_3
Як зазначено у протоколі судового
засідання та у самому рішенні,
обвинувачена ОСОБА_2 була присутня у
судовому засіданні і давала пояснення
(а.с. 10).

Пояснення, допитаних у судовому
засіданні за клопотанням
обвинуваченої її дітей, які пояснили,
що обвинувачена добровільно надавала
допомогу своїй неповнолітній донці у
вигляді покупки речей до школи та
подарунків, суд також оцінює критично,
оскільки ці разові дії не звільняють
обвинувачену від необхідності
виконання рішення суду щодо щомісячної
сплати аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину та особу обвинуваченої яка
посередньо характеризується за місцем
проживання, а також те, що обставин які
б пом'якшували (ст. 66 КК України) або
обтяжували (ст. 67 КК України) покарання
судом не встановлено, вирішуючи
питання, відповідно вимог ст. 65 КК
України, щодо призначення покарання,
суд вважає, що необхідним та достатнім
для подальшого виправлення
обвинуваченої та запобігання скоєння
нею нових злочинів, буде покарання у
вигляді обмеження волі з
випробуванням, згідно ст.ст. 75,76 КК
України.

Керуючись ст. 374 КПК України, суд -

з а с
у д и в:

ОСОБА_2 визнати винною у кримінальному
правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України і, призначивши їй покарання
у вигляді обмеження волі строком на
один рік, згідно ст. 75 КК України,
звільнити її від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, якщо вона протягом
іспитового строку - терміном в один рік,
не вчинить нового злочину і виконає
покладені на неї, передбачені п. п. 2, 3, 4
ст. 76 КК України, обов'язки, а саме:

- не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органам
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання, роботи;

- періодично з'являтися для реєстрації
в органи кримінально-виконавчої
інспекції.

Міру запобіжного заходу відносно
засудженої ОСОБА_2, до набрання вироком
законної сили, залишити - особисте
зобов'язання.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку протягом 30 днів з
дня його проголошення.

Суддя
Ізотов В. М.