Справа № 583/1687/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 21 лютого 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Беседіно, Курського району, Курської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, освіта повна середня, неодруженого, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 05.05.2014, командира 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 3 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , прапорщика за призовом у зв`язку з мобілізацією, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, суд

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» прапорщик ОСОБА_3 5 травня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Далі, у зв`язку зі створенням в АДРЕСА_2 нового військового формування, прапорщик ОСОБА_3 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , наказом командира якої № 11 від 24 жовтня 2014 року останній призначений на посаду сержанта з матеріально-технічного забезпечення 2 інженерно-будівельної роти, а в подальшому наказом № 15 від 20.01.2015 - на посаду командира 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 3 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прапорщик ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду прапорщик ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 1 квітня 2015 року прапорщик ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Факт відсутності ОСОБА_3 на службі встановлено командуванням частини під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні о 08.00 год. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині прапорщик ОСОБА_3 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

20.04.2015 прапорщик ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 86 від 20.04.2015 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Отже, прапорщик ОСОБА_3 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 1 квітня 2015 року до 19 квітня 2015 року включно, тобто протягом 19 діб.
Таким чином, командир 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 3 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 прапорщик за призовом у зв`язку з мобілізацією ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, в період з 1 квітня 2015 року по 19 квітня 2015 року включно, самовільно залишив місце служби розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив самовільне залишення місця служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав та пояснив, що 05 травня 2014 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 . 24 жовтня 2014 року переведений до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 . Декілька разів був в АТО. 01 квітня 2015 року залишив самовільно військову частину, поїхав до матері допомагати на городі. 19 квітня 2015 року повернувся до військової частини. 16 травня 2015 року прийшов наказ на демобілізацію, але у зв`язку з наявністю кримінального провадження продовжує службу. Щиро кається у скоєному.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов висновку, що такі дії обвинуваченого, необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем за призовом під час мобілізації.

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного та активне сприяння в розкритті злочину, відсутність шкоди, позитивна характеристика, участь в проведенні АТО, наявність на утриманні одинокої матері.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не знайшов.

Беручи до уваги всі вищевказані обставини, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_3 міру покарання у виді позбавлення волі, але, враховуючи, що його виправлення можливе без відбування покарання, суд вважає доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також покласти обов`язки, визначені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та, застосувавши п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1