Справа № 366/1416/15-к
Провадження по справі №1КП/366/108/15
ВИРОК
Іменем України
11 червня 2015 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000077 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні має неповнолітню дитину,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
Військовим прокурором Київського гарнізону до Іванківського районного суду Київської області надіслано обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, з угодою про визнання винуватості.

Як вбачається з обвинувачення, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 454/201, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 1240-VII, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п 1, 17, 20, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХП від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання вищезазначеного Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 15.07.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 96 від 15.07.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_3 у військовому званні солдата зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 15.07.2014 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

12.01.2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , того ж дня біля 08 год. 00 хв. самовільно, без дозволу командування, залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_3 постійно перебував за місцем проживання у смт. Іванків Київської області, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення, у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

30.03.2015 року біля 08 год. 00 хв., тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 і заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинено військовослужбовцем, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

28.05.2015 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Як видно із змісту угоди, сторони узгодили покарання посилаючись на положення ст. ст. 60, 65, 69 КК України, прийшли до згоди, що у даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч. 3 КК України та призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 та підозрюваний, якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на його призначення.

Так, відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

Згідно вимог ст. 474 КПК України якщо угоду досягнуто обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним і просив затвердити угоду про винуватість.

Прокурор висловлюючи свою думку, просив затвердити угоду на визначених умовах.

Заслухавши думку сторін, ознайомившись з обвинувальним актом та угодою, яка відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_3 , що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, щодо його прав, наслідків укладення та затвердження угоди, характеру кожного обвинувачення, виду покарання, а також інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, які йому були детально роз`яснені судом, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне винести у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання ним винуватості, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України за викладених у вироку обставин. Також суд вважає, що враховуючи наявність підстав для застосування ст. 69 КК України, а саме наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; з урахуванням особи винного: злочин вчинив вперше, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, у суду є підстави для призначення узгодженої сторонами більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції статті, у виді арешту, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст.65, 66, 69 КК України.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28.05.2015 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000077.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 ).

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов не подавався, процесуальні витрати відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1