УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада
2007 року

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі:

головуючого Захарчука С. В.

суддів: Широкопояса
Ю.В., Яковлева С. В.

прокурора Селюченко І.І.

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
, ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3 ,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на вирок Малинського районного суду Житомирської
області від 11 вересня 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, Житомирської області, громадянина України, не одруженого, працюючого верстатником у приватному підприємстві
"Малин-Діксі", не судимого,

засуджено:

за ч.2 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення
волі; за ч.2 ст. 296 КК України - два роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.
70 КК України
визначено остаточне покарання
за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим - чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_2,

Справа
№741 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Збицька К.
Д.

Категорія ст. 186 ч.2,
296 Ч.2КК Суддя-доповідач
Захарчук С. В.

2

Житомирської
області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, працюючого охоронником в ТОВ
"Фратеко", в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено:

- за ч.2 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення
волі; за ч.2 ст. 296 КК України - два роки позбавлення волі.

Відповідно
до ст.
70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - чотири роки позбавлення
волі.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_3, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працює водієм навантажувача в ТОВ
"Фратеко", в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено:

за ст. 296ч.2 КК України - три роки позбавлення
волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, уродженця та мешканця АДРЕСА_4, громадянина України, середньою освітою, не одруженого, працює машиністом у ВАТ
"МДЕЗ", раніше судимого 04
червня 2006 року Малинським районним судом за
ст. 185 ч.2 КК України на три
роки обмеження волі із застосуванням ст.
75 цього Кодексу та іспитовим строком два роки,
засуджено:

за ст.
296 ч.2 КК України - два роки шість місяців позбавлення волі. На
підставі ст. ст. 71, 72 КК України визначено остаточне
покарання шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за
попереднім вироком - три роки позбавлення волі.

3

Згідно вироку,
16 грудня 2006 року біля 22-ї години ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
та ОСОБА_4, знаходячись в стані
алкогольного сп'яніння, на подвір'ї між
житловими будинками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на вулиці Огієнка в місті Малині групою
осіб вчинили хуліганські дії, які
виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що проводжувались особливою
зухвалістю, за наступних обставин.

ОСОБА_3, побачивши ОСОБА_5,
який в стані алкогольного сп'яніння перебував неподалік
від них, під надуманим приводом
попросити цигарку підійшов до нього, а
коли почув відмову, безпричинно, з хуліганських спонукань, супроводжуючи свої дії нецензурною
лайкою, наніс удар правою рукою в
обличчя. Після цього до них підійшли ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які, демонстративно проявляючи зневагу до
встановлених у суспільстві правил поведінки в громадських місцях, приєдналися до хуліганських дій ОСОБА_3, хапали ОСОБА_5 за одяг, штовхали. ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 удар кулаком
в груди, від якого останній впав на
землю. ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали наносити ОСОБА_5
удари ногами по тілу та обличчю,
спричинивши фізичний біль та легке тілесне ушкодження у вигляді забійної
рани правої бровної дуги.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність ОСОБА_1 за попередньою змовою з Віцькім про відкрите
викрадення чужого майна, всупереч волі
ОСОБА_5, який після отриманих ударів
лежав обличчям догори і не міг піднятися,
в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
інших, відкрито заволоділи його грошима
в сумі 550 гривень. При цьому ОСОБА_1 витягнув з правої кишені штанів ОСОБА_5
згорнуті гроші, частину яких впустив на
землю, а ОСОБА_2. достовірно
знаючи, що ці гроші належать
ОСОБА_5, разом з ОСОБА_1 забрав їх.
Викрадені гроші ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розділили між собою та витратили зі своїми
друзями на придбання горілки, закуски та
інші власні потреби.

В апеляціях
засуджені:

ОСОБА_4
порушує питання про зміну вироку суду в частині призначення покарання, посилаючись на те, що суд призначив суворе покарання, не врахував тієї обставини, що він щиро розкаявся, та не врахував думку потерпілої, що вона претензій до нього не має. Просить
призначити йому покарання у виді обмеження волі.

ОСОБА_3 вважає,
що судом першої інстанції допущена невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та його особі. Не враховано судом всіх обставин
справи та думки потерпілого, який просив
не позбавляти його волі. Просить врахувати,
що він раніше не судимий,
позитивно характеризується, щиро
розкаявся в скоєному та призначити покарання у виді обмеження волі.

ОСОБА_1
посилається на те, що вирок дуже
суворий, судом не враховані
обставини, які пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Судом не враховано
те, що він повнястю відшкодував
потерпілому заподіянні збитки і він просив не позбавляти його волі. З місцем
проживання і роботи позитивно
характеризується, раніше не
судимий, щиро

4

розкаявся, активно
сприяв розкриттю злочину. Він проживає разом із своєю матірю, яка потребує постійної допомоги, боє інвалідом. Просить застосувати ст. 75 КК України і звільнити від призначеного
покарання з випробуванням.

ОСОБА_2
також просить змінити вирок суду і застосувати до нього ст. 75 КК та звільнити від призначеного
покарання з випробуванням. Посилається
на те, що він визнав себе винним, потерпілий просив суворо його не карати, має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора про
відсутність підстав для задоволення апеляцій,
обговоривши доводи апеляцій,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що
апеляції задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок
суду про доведеність вини засуджених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, підтверджуються зібраними на досудовому
слідстві та дослідженими під час судового розгляду доказами і ніким з можливих
апелянтів не оспорюється.

Кваліфікація
дій ОСОБА_1, ОСОБА_2 за
ст. ст. 296 ч.2, 186 ч.2 КК, а ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 за ст. 296 ч.2 КК України є вірною.

Що ж
стосується покарання, призначеного
засудженим ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судом першої інстанції, то воно,
на думку колегії суддів, обрано з
додержанням вимог ст. 65 КК
України, з врахуванням ступеню тяжкості
вчинених засудженими злочинів, даних про
їх особу, та обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 раніше вчиняли
хуліганські дії, а ОСОБА_4 вчинив злочин
під час іспитового строку.

За таких
обставин, підстав для зміни чи
скасування вироку щодо них, з мотивів
викладених у скарзі, не вбачається.

При
призначенні покарання ОСОБА_1
суд, хоча і послався
як на пом'якшуючі покарання обставини дані про його особу: вперше притягується
до кримінальної відповідальності,
добровільно відшкодував заподіяні збитки, визнав себе винним і щиро розкаюється, має матір інваліда, однак фактично їх не врахував.

Наведені
обставини слід визнати такими, які дають
підстави для застосування ст. 69 КК
України і призначення ОСОБА_1
більш м'якого покарання,
передбаченого санкцією ч. ст. 186
КК України у виді обмеження волі.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду
Житомирської області від 11 вересня 2007 року щодо них - без зміни.

Апеляцію ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Цей же вирок
щодо ОСОБА_1 -
змінити.

Вважати
його засудженим:

5

за
ст. 296 ч.2 КК України - два
роки обмеження волі; за ст. 186 ч.2 КК України із
застосуванням ст. 69 КК - чотири роки
обмеження волі.

На підставі
ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів
шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст. 69 КК України визначити - чотири роки
обмеження волі. В решті цей вирок залишити без зміни.