В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/682/15-к
Провадження № 1-кп/0274/185/15
29.05.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердичева кримінальне провадження № 274/682/15-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Василівка, Житомирського р-ну Житомирської обл., громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
за ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_5
20 березня 2014 року солдат ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією на особливий період та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 60 від 20 березня 2014 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 2 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду санітарного інспектора батареї артилерійської розвідки дивізіону артилерійської розвідки.
Згідно ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, 29 березня 2014 року, у не встановлений слідством час, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 67 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності та самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та до 25 липня 2014 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.
Кримінальна відповідальність за вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винним, передбачена ст .407 ч.3 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просить затвердити суд укладену угоду про визнання винуватості. Вказав, що вину у вчиненні злочину визнає повністю, розуміє наслідки затвердження судом даної угоди та узгоджене покарання.
Прокурор не заперечив проти затвердження судом угоди про визнання винуватості та призначенні покарання за ст. 407 ч.3 КК України, із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 3400 грн., як зазначено в угоді.
Захисник вважає, що є всі підстави для затвердження судом угоди та призначенні покарання на підставі вказаної угоди.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 щиро розкаявся, надав слідству зізнавальні покази і зобовязується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у судовому провадженні. Сторони узгодили покарання за ст. 407 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатоковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідає вимогам ст.ст. 468, 469,470, 472 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України. Так, вказана угода укладена у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального кодексу України, дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно. Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. За наявності обставин, що пом"якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, встановлених досудовим розслідуванням, у урахуванням особи винного, суд вважає можливим перейти до іншого, більш м"якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті 407 ч.3 КК України, яке узгоджено сторонами в угоді. Умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У суду немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. Підстав для неможливості виконання обвинуваченим ОСОБА_3 взятих на себе угодою зобов"язань, суд не вбачає.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370,371, 374, 376, 474, 475КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 травня 2015 року в м. Бердичеві між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши покарання за ст. 407 ч.3 КК Україні із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатоковуваних мінімумів доходів громад, що дорівнює 3400 гривень.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий: