Дата документу Справа № 311/1216/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/674/15
Єдиний унікальний № 311/1216/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що з системного аналізу норм, викладених у ч. 3 ст. 539, ч. 1 ст. 335 та ч. ч. 2, 3 ст. 42 КПК України вбачається, що під час розгляду питань, пов`язаних з виконанням вироку, мають застосовуватися положення, що регулюють порядок судового розгляду. При цьому, процесуальний статус засудженого під час розгляду питань, пов`язаних з виконанням вироку відповідає статусу обвинуваченого, а тому у випадку ухилення засудженого від явки до суду, останній має зупинити судове провадження щодо засудженого до його розшуку. Між тим, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 539, ч. 1 ст. 335 КПК України судове провадження за поданням інспекції до розшуку засудженого ОСОБА_6 не зупинив, розшук засудженого своєю ухвалою не оголосив.

Крім того, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали послався на приписи ч. 2 ст. 78 КК України, яким передбачено обов`язок суду вияснити підстави невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, однак незважаючи на це наведені підстави не встановив, зокрема не допитавши самого засудженого. При цьому порушив вимоги ч. 4 ст. 539 КПК України, оскільки засуджений ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання інспекції, не мав можливості надати пояснення по суті подання, у тому числі щодо підстав невиконання ним обов`язків. А відмовляючи у задоволенні подання інспекції через його передчасність фактично вирішив справу по суті, без участі засудженого, без з`ясування підстав невиконання ним обов`язків.

Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою зупинити судове провадження, оголосивши у розшук засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні подання Дніпрорудненського МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області щодо скасування відносно засудженого ОСОБА_6 , звільнення від відбування покарання з випробуванням, і матеріали повернуті до вказаного органу для вжиття заходів щодо встановлення місця перебування засудженого.

Згідно ухвали, до суду з поданням звернувся інспектор Дніпрорудненського MB КВІ УДПтСУ в Запорізькій області ОСОБА_8 щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направлення засудженого ОСОБА_6 в місця позбавлення волі, для відбування покарання, призначеного за вироком суду, в обґрунтування якого посилався на наступне.

ОСОБА_6 був засуджений вироком Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2014 року за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням на 1 рік. Вирок суду першої інстанції надійшов до Дніпрорудненського МВ КВІ 28.07.2014 року. Засудженому ОСОБА_6 постановою інспектора Дніпрорудненського МВ КВІ від 05.08.2014 року на виконання вимог вироку суду встановлені дні явки на реєстрацію - перша та третя п`ятниця кожного місяця. Із вказаною постановою засуджений був ознайомлений під розпис в той же день. Крім того, засуджений під розпис ознайомився з порядком і умовами відбування покарання, що підтверджується відповідною підпискою. Проте, після 03.10.2014 року по теперішній час засуджений ОСОБА_6 в порушення припису ч. 3 ст. 164 КВК України та вимог вироку суду від 16.06.2014 року перестав з`являтися до інспекції для реєстрації, і про причини своїх неявок не повідомив, документи, що підтверджують поважність причин таких неявок не надав. У зв`язку із цим, інспекцією 24.10.2014 року направлений засудженому виклик про необхідність явки, проте засуджений не з`явився. В подальшому інспекцією 04.11.2014 року, 14.11.2014 року, 24.11.2014 року, 04.12.2014 року, 11.12.2014 року засудженому повторно направлені виклики, однак останній знову не з`явився. 12.12.2014 року інспекцією до Дніпрорудненського МВМ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено подання про здійснення приводу засудженого. Згідно отриманих матеріалів з Дніпрорудненського МВМ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області вказаний привід не вдалося виконати через відсутність засудженого ОСОБА_6 за місцем мешкання та його виїздом до території іншої держави - Росії. 16.01.2015 року інспекцією до Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області направлені матеріали для проведення подальших розшукових заходів відносно засудженого ОСОБА_6 .

На теперішній час засуджений вже 7 разів не з`явився для реєстрації до інспекції, про причини неявки не повідомив, документи, що свідчать про поважність цих причин не надав, не дивлячись на той факт, що під розпис був ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання та постановою про встановлення відповідних днів явок до інспекції. Більше того, 04.10.2014 року зник з постійного місця проживання, про намір виїхати за межі України не повідомив, а в подальшому про факт і причину виїзду до іншої держави, тобто ухиляється від контролю за поведінкою, та не виконує покладені на нього обов`язки.

З огляду на вказане інспектором порушено у поданні питання про скасування відносно засудженого ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі для відбування покарання за вироком суду.

Приймаючи рішення за поданням, суд першої інстанції мотивував свої висновки наступним. На ОСОБА_6 вироком Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2014 року при звільненні від відбування покарання з випробуванням згідно до ст. 75 КК України терміном на 1 рік, відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

05.08.2014 року засуджений під підписку був ознайомлений з порядком відбування покарання з випробуванням, з обов`язками, покладеними на нього та взятий на облік КВІ.

Засуджений в судове засідання не з`явився, за місцем проживання, вказаним у поданні, не проживає, його місце знаходження чи місце перебування не відомо, ніяких заходів щодо його доставки в судове засідання ні органом внутрішніх справ, ні органом виконання покарання, вжито не було, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити реальну можливість виконати засудженим покладені на нього судом обов`язки та відповідно до вимог ст. 539 КПК України скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням у відсутність останнього.

Внаслідок цих обставин, судом відмовлено у задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції.

Доводи прокурора про те, що районний суд в порушення вимог ч. 3 ст. 539, ч. 1 ст. 335 КПК України судове провадження за поданням інспекції до розшуку засудженого ОСОБА_6 не зупинив та розшук засудженого своєю ухвалою не оголосив, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 164 КВК України кримінально-виконавча інспекція веде персональний облік засуджених протягом іспитового строку, спільно з органами внутрішніх справ та відповідними громадськими формуваннями проводить індивідуально-профілактичну роботу із засудженими та контролює додержання ними громадського порядку і виконання обов`язків, покладених на них судом; вносить подання органу внутрішніх справ щодо здійснення приводу засуджених, які не з`явилися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції; організовує початковий розшук засуджених, місцезнаходження яких невідоме, та надсилає матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 166 КВК України, особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, розшук якої оголошено у зв`язку з ухиленням від відбування покарання, затримується і конвоюється органом внутрішніх справ у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.
Аналіз статей 164, 166 КВК України свідчить про те, що розшуком засудженого повинен займатися не районний суд, а кримінально-виконавча інспекція. Однак, як вбачається із матеріалів справи, кримінально-виконавчою інспекцією засуджений ОСОБА_6 в розшук не оголошувався, не затримувався і до районного суду органом внутрішніх справ у передбаченому законом порядку, не конвоювався.

Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що районний суд фактично вирішив справу по суті, без участі засудженого, без з`ясування підстав невиконання ним обов`язків, оскільки відмова в задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції та повернення їй матеріалів провадження для вжиття заходів щодо встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_6 , не є розглядом справи по сутті, оскільки не позбавляє кримінально-виконавчу інспекцію можливості повторно з тих же підстав звернутися з поданням до районного суду, виконавши вимоги статей 164, 166 КВК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає інші доводи прокурора, зокрема про те, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали районний суд послався на приписи ч. 2 ст. 78 КК України, яким передбачено обов`язок суду вияснити підстави невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, однак незважаючи на це наведені підстави не встановив, зокрема не допитавши самого засудженого. Крім того, порушив вимоги ч. 4 ст. 539 КПК України, оскільки засуджений ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання інспекції, внаслідок чого не мав можливості надати пояснення по суті подання, у тому числі щодо підстав невиконання ним обов`язків, необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення, а ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3