Справа № 4-616/2008 року
П О С Т А Н О В А

ІМ”ЯМ УКРАЇНИ

09 липня
2008 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі
: головуючого - судді Поповича
С.С.

з
участю секретаря Черкес У.О.

прокурора Косовець Р.М.

слідчого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в місті Івано-Франківську скаргу
захисника адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СУ УМВС України в
Івано-Франківської області ОСОБА_3від 24
травня 2008 року про порушення
кримінальної справи за ст. 190 ч. 3 КК України щодо ОСОБА_1, -

у с т а н о в и в :

Адвокат
ОСОБА_2 подав до суду скаргу в якій просить скасувати вказану постанову і свою
позицію мотивує по суті тим, що вказана постанова є безпідставною, упередженою,
слідчим не було взято до уваги оцінку об”єктивних ознак, що характеризують
подію злочину, не відображена юридична значимість даного факту, відсутні дані, на
основі яких встановлюються об”єктивні ознаки скоєного та підготовленого злочину
та відсутнє фактичне існування доказів, які підтверджують реальність конкретної
події злочину та не визначена ступінь винності. Вказана постанова на думку
скаржника була прийнята без повного з”ясування всіх обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм кримінального і процесуального права, а викладені
в ній висновки не відповідають обставинам справи та недоведеними є ті
обставини, які слідчий визнав встановленими.Що слідчий належно не з”ясував
приводи і підстави для порушення кримінальної справи, допустив порушення кримінально-процесуального
законодавства, неправильне застосування закону. Скаржник посилається при цьому
в тому числі і на рішення Тисменицького районного суду від 15 червня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору нечинним, яке
залишено в силі ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2007 року і яким
ОСОБА_4 у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В судовому засіданні ОСОБА_2
та обвинувачуваний по справі ОСОБА_1 доводи скарги підтримали, просять
скасувати оскаржувану постанову оскільки вважають, що вона є незаконною,
необгрунтованою, винесеною з порушенням вимог закону.

Прокурор
та слідчий вважають, що у задоволенні скарги слід відмовити, що постанова про
порушення кримінальної справи винесена
відповідно до вимог закону і винесена при наявності відповідних приводів та
підстав для порушення кримінальної справи.

Заслухавши
сторін по справі, вивчивши матеріали порушеної кримінальної справи та
визначаючись у питанні підлягає чи ні скарга до задоволення суд виходить з
наступного.

Відповідно
до змісту ст. 94 ч. 2 КПК України кримінальна справа може бути порушена тільки
в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.
У ст. 4 КПК України зазначено, що слідчий зобов”язаний вжити всіх передбачених
законом заходів до встановлення події злочину, осіб винних у вчиненні злочину.
Ст. 98 КК України передбачає, що при наявності приводів і підстав, зазначених у
ст. 94 КК України слідчий зобов”язаний винести постанову про порушення
кримінальної справи, вказавши приводи і підстави до порушення справи, статтю
кримінального закону, за ознаками якої порушується справа. У ст. 236-8 КПК
України зазначається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про порушення
кримінальної справи, повинен перевіряти наявність приводів і підстав для
винесення такої постанови, законність джерел отримання даних, які стали
підставою для винесення постанови про порушення кримінальної справи.

Предметом
судового розгляду в даному випадку має бути з'ясування того, чи були на час
порушення кримінальної справи приводи і підстави для цього, тобто чи належно
виконані вимоги ст. 94 КПК України, чи компетентна особа порушила справу, а
також чи дотриманий визначений ст. 98 КПК України порядок порушення кримінальної справи.

З
представлених суду матеріалів кримінальної справи вбачається, що на час порушення кримінальної справи в органу
досудового слідства було достатньо приводів та підстав для її порушення.
Зокрема, приводом до порушення справи була скарга ОСОБА_4 у якій вона вказала
на неправомірні на її думку дії обвинувачуваного по справі, до матеріалів
справи долучено рішення Івано-Франківського міського суду 22 січня 2001 року
про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, рішення Івано-Франківського
міського суду від 12 серпня 2003 року виходячи зі змісту якого ОСОБА_1
звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_4, яка у
квітні 2000 року покинула сім”ю і з того часу йому невідоме її
місцезнаходження. Із заяви начальнику Івано-Франківського МВ УМВС в
Івано-Франківській області від 04 травня 2006 року самої ОСОБА_4 та квитанцій
про переказ коштів та особистих речей по
системі “Western Union” із країни Ізраїль на ім”я ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 добре знав про місце
перебування ОСОБА_4 і що він отримував
кошти та посилки з речами і продуктами на утримання сім”ї та закінчення
будівництва будинку в с. Верхній Угринів і ремонт у їхній квартирі, що ОСОБА_1
постійно спілкувався з ОСОБА_4 по телефону, це також видно із пояснень свідка
ОСОБА_5 інших свідків допитаних органом досудового слідства. За таких обставин
є підозра припускати, що з боку ОСОБА_1 міг мати місце злочин передбачений ст.
190 ч. 3 КК України. Позиція скаржника про те, що вказане рішення Тисменицького
районного суду має вирішальне значення при вирішенні питання про порушення чи
ні кримінальної справи і вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 ознак злочину
передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України є необгрунтованою. Зокрема, у даному
рішенні суд перераховує фактичні обставини, що мали місце між сторонами,
посилається на рішення суду про розірвання шлюбу, про визнання ОСОБА_4 безвісно
відсутньою, але останнє з рішень скасоване і не можна вважати встановленими ті
обставини які були в ньому зазначені, а всі інші фактичні обставини повинні
бути оцінені в сукупності з іншими встановленими та зібраними в ході досудового
слідства доказами. Але основне, на підставі чого суд відмовив у визнанні
вказаного договору купівлі-продажу нечинним, і саме про це зазначено в ухвалі
колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 30 серпня 2007 року, було те, що дійсно при
обставинах, що мали місце на час оформлення вказаного договору купівлі-продажу
незавершеного будівництва від 05 серпня 2005 року згоди другого з подружжя не
потрібно було ( бо було як рішення про розірвання шлюбу так і рішення про
визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою ), а також суд врахував ту обставину, що
покупець незавершеного будівництва після оформлення договору купівлі-продажу
провів у будинку ряд робіт, його було визнано при обставинах по справі
добросовісним набувачем. А такі обставини не можуть мати вирішального значення
при вирішенні питання про те заволодів чи ні ОСОБА_1 майном ОСОБА_4 саме
шахрайським шляхом чи ні. І такі обставини не виключають винесення постанови
про порушення кримінальної справи за вказаною статтею КК України. В той же час
при вирішенні питання про те скасувати чи ні оскаржувану постанову суд не
повинен вирішувати питання про те чи дійсно вчинив ОСОБА_1 злочин передбачений
ст. 190 ч. 3 КК України, як про це ставить позицію скаржник, і не повинен
вирішувати питання про те доводиться зібраними органом досудового слідства
доказами вина ОСОБА_1 у вчиненні цього злочину чи ні. Таке питання орган
досудового слідства повинен обгрунтовувати починаючи з постанови про
притягнення в якості обвинувачуваного ( яка в даному випадку не оскаржується )
і завершуючи в обвинувальному висновку ( якого ще не складено ). І якщо кінцево
при розгляді справи судом вина ОСОБА_1 у вчиненні такого злочину не буде
доведена, що не можна виключати при обствинах по справі, то його слід буде
виправдати, в ході слухання справи по суті і слід буде захиснику разом з
обвинувачуваним доказувати винен чи ні ОСОБА_1 у вчиненні злочину по якому
стосовно нього порушено кримінальну справу.

Питання
безпосереднього дослідження доказів, перевірка їх достовірності, належності та
допустимості в предмет судового розгляду цієї скарги не входить. Суд повинен
тільки переконатись в тому, що на час винесення оскаржуваної постанови були
приводи та підстави підозрювати ОСОБА_1 у вчиненні вказаного злочину по яких
щодо нього і порушено кримінальну справу. А питання про те чи дійсно мали місце
факти вчинення зазначеного злочину і чи саме ОСОБА_1 його вчинив слід буде
вирішувати як зазначено вище як в ході продовження досудового слідства так і в
ході слухання справи в суді, якщо після завершення досудового слідства справа
буде передана до суду.

З
врахуванням викладеного суд вважає що скаргу слід залишити без задоволення
оскільки порушень чинного кримінально-процесуального законодавства про які
вказано вище при винесенні оскаржуваної постанови орган досудового слідства не
допустив.

На
підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 4, 22, 94-99, 236-7, 236-8 КПК України,
суд-

п о с т а н о в и в :

Скаргу
захисника адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СУ УМВС України в
Івано-Франківської області ОСОБА_3від 24 травня 2008 року про порушення
кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 190 ч. 3 КК України залишити
без задоволення.

На постанову протягом семи діб з дня її
винесення може бути подана апеляція до судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський
суд.

Суддя
С.С.Попович

копія вірна :