АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/8641/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/407/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 29 липня 2015 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року, у кримінальному провадженні № 0000483 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого, останній раз: 28.03.2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 309 ч. 2 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково було приєднано не відбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2014 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, та остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та шість місяців, із відбуванням покарання в установах пенітенціарної системи України.

Питання з речовими доказами вирішене.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та за цим Законом призначити йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково було приєднано не відбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2014 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років .

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 09.06.2014 року на протязі дня, разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживали спиртні напої за місцем мешкання ОСОБА_10 , в приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 .

Приблизно о 22.00 годині цього дня, після спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_11 , приревнувавши свою співмешканку ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , завдав їй декілька ударів кулаками в ділянки верхніх та нижніх кінцівок. Зазначені неправомірні дії ОСОБА_11 викликали у ОСОБА_6 гостру неприязнь до нього та умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Діючи з цією метою, ОСОБА_6 взяв з поверхні кухонного столу кухні, вказаної квартири, металевий складаний туристичний ніж та в такий спосіб підшукав собі знаряддя злочину. Одразу ж після цього ОСОБА_6 привівши в дію вбудований в рукоятку підшуканого ножа пружинний механізм, який відкидає клинок, з метою здійснення задуманого злочину попрямував до потерпілого ОСОБА_11 , який в цей час вже знаходився на балконі зазначеної квартири. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , з мотивів гострої неприязні до нього, знаходячись на балконі вище вказаної квартири, утримуючи ніж в правій руці, проявляючи агресію, посилену станом алкогольного сп`яніння, приблизно о 22.20 годин цього дня, наніс один удар в передню поверхню грудної клітини зліва, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з пошкодженням верхнього межистіння; наскрізного пошкодження верхньої долі лівої легені та внутрішньої грудної артерії; гемопневмотораксу; шоку 2-3 ступеню, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1455/8 від 11.07.2014 року за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Після чого, ОСОБА_11 вибіг з приміщення квартири на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , звідки бригадою швидкої медичної допомоги, яка прибула за викликом ОСОБА_12 , був госпіталізований до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР , де потерпілому було надано медичну допомогу.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_6 обвинувачувався органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, при цьому суд, на підставі ст.337 КПК України змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого на ч.1 ст.121 КК України пославшись на ті обставини, що суд вважає, що прокурором не доведено, що спричиняючи удар ножем, обвинувачений ОСОБА_6 мав умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , та приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за їх наслідками заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за ч. 1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що визначена судом кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є невірною, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та судом допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження .З показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається , що він свідомо пішов на кухню квартири з метою знайти собі знаряддя злочину ніж, від якого , при застосуванні може настати смерть потерпілого, при цьому мав можливість не застосовувати саме таке знаряддя злочину.Також , вбачається , що обвинувачений не попереджав потерпілого про застосування ножа , а умисно наніс колото-різане поранення у життєво-важливий орган грудну клітину зліва , де також розташоване серце людини , з мотивів неприязні , породженою відносинами з ОСОБА_9 та їх стосунками зі ОСОБА_11 .Тому , на думку прокурора , судом не надана належна оцінка всім доказам по справі , та без належного їх аналізу у вироку при перекваліфікації складу злочину прийнято до уваги тільки частково покази ОСОБА_6 , які не узгоджуються з іншими дослідженими у суді доказами та судом помилково зроблено висновок , що у обвинуваченого відсутня пряма направленість умислу на вбивство потерпілого. Дані обставини у сукупності свідчать про невідповідність висновків суду , викладених у судовому рішенню , фактичним обставинам кримінального провадження , що призвело до безпідставної перекваліфікації складу кримінального правопорушення та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, а вирок суду скасувати на підставі викладених в ній доводів, та постановити свій вирок.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження, заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, як законний і обґрунтований .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню , з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається , що органами досудового слідства та судом першої інстанції було встановлено , що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , під час конфлікту з ОСОБА_11 наніс йому удар ножем у грудну клітку зліва , умисно заподіявши потерпілому тяжке тілесне ушкодження , небезпечне для життя в момент заподіяння.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає про те , що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були направлені на вбивство ОСОБА_11 і обвинувачений діяв з прямим умислом , що , на думку прокурора , грунтується на даних про характер знаряддя злочину - ніж та локалізація заподіяного тілесного ушкодження, а саме те, що удар обвинувачений наніс в ліву частину грудної клітини, де розташовані життєво-важливі органи.

Проте , приймаючи рішення про спрямованість умислу винної особи , суд має виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, суд повинен враховувати не тільки засоби, за допомогою яких було нанесено тілесні ушкодження, а й взаємостосунки винного з потерпілим ,події , що передували злочину , дані про поведінку винного та потерпілого як до , так і після вчинення посягання , причини його припинення.

Відповідно до ст. 15 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 7 лютого 2003 року № 2 закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом , тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 08.02.2005 року, 19.08.2009 року та постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 року по справі №5-32кс12, при цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.455, ч.1 ст.458 КПК України, висновки Верховного суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.

Зазначені вимоги Закону були повністю враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_6 та визначені їх правової кваліфікації.

Як стверджував під час досудового слідства і в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 09.06.2014 року, він цілий день із знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживали спиртні напої, увечері ОСОБА_11 приревнував ОСОБА_9 та вдарив її. Він вирішив захистити ОСОБА_9 та стримати ОСОБА_11 від подальших протиправних дій. Для чого взяв ніж з кухні вийшов з ним на балкон та правою рукою наніс один удар ОСОБА_11 , як йому стало відомо пізніше, в ліву частину тулуба, а при нанесенні удару він не розбирався куди конкретно він його наносить. Зрозумівши, що наніс поранення потерпілому - поклав ніж на стіл. Після чого ОСОБА_11 вийшов на вулицю, та йому сусіди викликали карету швидкої допомоги. Зазначає, що не мав на меті позбавити його життя, хоча мав для цього усі можливості.

Зазначені свідчення обвинувачений ОСОБА_6 також повністю підтвердив і при розгляді кримінального провадження апеляційним судом.

Потерпілий ОСОБА_11 не з`явився за викликом до суду першої інстанції. Між тим, судом приймались заходи до його доставки в судове засідання (а.кп. 69-70), та було встановлено, що за місцем реєстрації останній не проживає. Відповідно до рапорту слідчого ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_11 не бажає приходити до суду та органів досудового розслідування, оскільки ніяких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 він не має та просить розглядати справу без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_14 та прокурор у кримінальному провадженні також не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому , обвинувачений не заперечував сам факт заподіяння ножового поранення потерпілому , але як в ході досудового слідства, так і при розгляді справи судом першої інстанції та апеляційним судом постійно стверджував про те , що він не хотів заподіяти смерті ОСОБА_11 . Він не цілився в останнього, не розбирався куди конкретно він наносить удар потерпілому , а лише хотів його зупинити та захистити ОСОБА_9 . Не заперечує , що в той день також перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі прокурора на те , що висновки суду , викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , оскільки судом першої інстанції та апеляційним судом було встановлено , відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , допитаних по справі свідків та інших доказів, досліджених у судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_6 у ході конфлікту наніс один удар кухонним ножем потерпілому ОСОБА_11 , який він взяв на столі в квартирі, у якій мешкав, з метою зупинити потерпілого та захистити від нього ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції обґрунтовано було прийнято до уваги , що ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_11 були знайомі, однак явно неприязних відносин між зазначеними особами не було, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, удар був одиничний, поранення було нанесено потерпілому у грудну клітину зліва . Одразу ж після завдання цього удару ОСОБА_6 більше не наносив потерпілому інших тілесних ушкоджень (в т.ч. і ударів ножем), після чого іншими особами було вжито усіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків: викликано швидку медичну допомогу та потерпілого госпіталізували до медичного закладу.

Також, судом було встановлено , що після нанесення ножового поранення обвинувачений ОСОБА_6 мав реальну можливість продовжити власні злочинні дії, водночас він цього не зробив. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності намірів на позбавлення життя ОСОБА_11 обвинуваченому ніщо не заважало.

Враховуючи всі обставини вчинення злочину , спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому , причини припинення злочинних дій , а також поведінку обвинуваченого та потерпілого , яка передувала події , їх відносини , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те , що обвинувачений ОСОБА_6 , завдаючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 не мав мети позбавити його життя.

Обставини злочину свідчать , що обвинувачений ОСОБА_6 , наносячи потерпілому ОСОБА_11 удар в грудну клітину зліва , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій , можливість настання смерті , але ставився до цього та інших можливих наслідків байдуже.

Ця обставина , а також дані про подальші після заподіяння ушкодження події вказують на те , що умисел обвинуваченого ОСОБА_6 не був спрямований на позбавлення потерпілого життя. Не свідчить про наявність такого умислу і характер заподіяного ушкодження , а саме нанесення одного удару ножем.

Тому , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, а саме те , що він вчинив зазначений злочин з непрямим умислом , тому його дії неможна розцінювати як замах на вбивство, а належить кваліфікувати за їх наслідками заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненому злочину та його особі, також є непереконливими.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , його особу та обставини справи, пом`якшуючи покарання обставини щире каяття , визнання вини та наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і тому , колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворої міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.405, 408, 419 КПК України (ред..2012р.) колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення ,а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року , яким ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізована суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3