Справа №295/1531/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

з участю обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000155 від 29.11.2014р. стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.3 ст.407КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2014 року солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України Про часткову мобілізацію №303 від 17.03.3014року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) від 20 березня 2014року №60 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення зв`язку центру каналоутворювальних систем польового вузла зв`язку та відповідно до ст.ст.2,4, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу останній вважається військовослужбовцем, який проходить службу за призивом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст.17,65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1,2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації вирішив стати на злочиний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Так, 04 вересня 2014року близько 08 години солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив місце несення військової служби, після чого проводив час на власний розсуд та до теперішнього часу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 не повернувся.

Своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.407КК України.

30 січня 2015року на стадії досудового розслідування у приміщенні військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України за адресою м.Житомир, вул.Адмірала Щасного,20 між підозрюваним ОСОБА_4 та старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,470,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у самовільному залишенні як військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.3 ст.407КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 за ч.3 ст.407КК України із застосуванням ст.69КК України у виді 6 місяців арешту. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження означеної угоди, встановлені ч.2 ст.473КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, показання обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Згідно п.1ч.3ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Як встановлено судом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.3 ст.407КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 30 січня 2015року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України від 30 січня 2015року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000155 від 29.11.2014р. між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.3 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України 6 (шість) місяців арешту.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

обвинуваченим виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1