Справа № 183/2370/15
№ 1-кп/183/382/15
В И Р О К
іменем України
25 червня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі Новомосковського міськрайонного суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000277 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляне, Тростянецького району, Сумської області, громадянина України, не одруженого, маючого середньо-спеціальну освіту, старшого солдата військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 , мешкаючого у гуртожитку військової частини НОМЕР_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

3 квітня 2014 р. наказом № 70 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого стрільця 1 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу З парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону. Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

10 липня 2014 р. так і в подальшому старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_3 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

22 серпня 2014 р. старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе. Таким чином, у період з 10 липня 2014 р. по 22 серпня 2014 р., старший солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

24 серпня 2014 р. так і в подальшому старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, не з`явився службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_3 , про своє місце находження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

4 березня 2015 р. старший солдат ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, від дачі показань відмовився, вказавши, що всі обставини вірно викладені у обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону, тому і повернувся до військової частини, щоб спонукати свою провину.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, у скоєному злочині, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, визнані своєї провини, також суд враховує позитивні характеристики з попереднього місця служби та участь ОСОБА_4 в антитерористичній операції, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч. 3 ст. 407 КК України та з застосуванням ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання їм нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його.

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя