У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Таран Т.С., Косарєва В.І.

розглянула в судовому засіданні в
м.Києві “ 24 “ липня 2007 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на судові рішення
щодо них.

Вироком Жовтневого районного суду м.Луганська від 12 квітня 2005 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

громадянин
України, не працюючий,

судимий
останнього разу у 1998 році за ст.141 ч.2, 43 КК України,

звільнений 6
лютого 2002 року за відбуттям строку покарання,

засуджений:

- за ст.186 ч.3
КК України на 5 років позбавлення волі;

- за ст.186 ч.4 КК України на 7
років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань,
остаточно визначено 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2народження,

громадянин
України, не працюючий, не судимий,

засуджений за ст.186 ч.4 КК України
на 7 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2037
грн. 20 коп., на користь ОСОБА_4 - 4422 грн. 90 коп., а також з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 76 грн., на користь ОСОБА_6 - 144 грн..

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 1 листопада 2005 року
вирок щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_2 19 листопада 2002 року, перебуваючи в гостях у
ОСОБА_7 у АДРЕСА_1, вибив двері до
однієї з кімнат цієї квартири, звідки відкрито, повторно, із погрозами
застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я, з
проникненням у житло, викрав майно ОСОБА_6 на суму 153 грн. і майно ОСОБА_5 на
суму 100 грн. 10 коп..

2 лютого 2003 року ОСОБА_2 повторно за попередньою змовою з ОСОБА_1
проникли до помешкання ОСОБА_7, де, заставши останнього вдома, застосували до
нього насильство, що не є небезпечним для життя і здоров'я, знову вибили двері в одну з кімнат, звідки відкрито
викрали майно ОСОБА_3 на суму 2132 грн. 10 коп. і майно ОСОБА_4 на суму 4343
грн. 55 коп., що становить великий розмір.

У касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 заперечує висновки суду стосовно великого розміру викраденого майна та
кваліфікації його діянь за ч.4 ст.186 КК України, посилається на надмірну
суворість призначеного йому покарання і просить вирок змінити,
перекваліфікувати його дії з ч.4 на ч.3 ст.186 КК України, застосувати щодо
нього принцип зворотної дії кримінального закону в часі та визначити 4 роки
позбавлення волі;

- засуджений ОСОБА_2 також просить
перекваліфікувати його дії з ч.4 на ч.3 ст.186 КК України, застосувати щодо
нього принцип зворотної дії кримінального закону в часі, а також врахувати стан
його здоров'я і пом'якшити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у
справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного
тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального
кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) від 19
квітня 2000 року, положення кримінального закону щодо зворотної дії закону в часі не поширюються на
випадки встановлення нормативно-правовими
актами іншого мінімального розміру заробітної
плати і не тягнуть за собою зміни кваліфікуючих ознак злочинів та
перегляду кримінальних справ, якщо інше
не передбачено законом. Зміна фінансової складової диспозиції статті
кримінального закону відповідним нормативно-правовим актом не тягне за собою
зміни цієї диспозиції, зміст якої визначається із застосуванням цієї складової,
тому відповідний закон не вважається новим з точки зору положень ст.58
Конституції України.

Виходячи з наведеного, доводи засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про необхідність кваліфікації їхніх
діянь, скоєних до набрання чинності Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22
травня 2003 року, з урахуванням податкової соціальної пільги, не відповідають
закону.

Що стосується розбіжностей у матеріалах справи стосовно
розміру заподіяної потерпілим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 шкоди та задоволених на їхню користь цивільних позовів, то
суми відшкодування матеріальної шкоди визначені судом з урахуванням вартості
повернутого майна, а на користь потерпілої ОСОБА_4 стягнуто також і 300 грн.
моральної шкоди.

Міра покарання за ч.4 ст.186 КК України обрана ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на рівні мінімальної межі
санкції цього закону, з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі тих, на
які посилаються засуджені в касаційних скаргах. Звільнення від покарання за
хворобою виходить за межі касаційного провадження і здійснюється судом за
місцем відбування покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для внесення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в
касаційний розгляд з метою перегляду судових рішень щодо них з мотивів,
наведених у касаційних скаргах.

Керуючись ст.394 КПК України,

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2

судді:

Синявський О.Г. Таран Т.С. Косарєв В.І.