Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів: ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі ОСОБА_14,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки с. Жилинці Шепетівського

району Хмельницької області, яка проживає

за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженки та мешканки АДРЕСА_4

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за касаційними скаргами представника потерпілої - адвоката ОСОБА_15 та заступника прокурора Вінницької області на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_16,

захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника потерпілої ОСОБА_15,

потерпілої ОСОБА_6,

виправданих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі представник потерпілої, не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги представник мотивує тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене незаконним складом суддів, оскільки заміна складу колегії відбулася з порушенням вимог ст.ст. 35, 80-82 КПК України. Також представник зазначає, що суд апеляційної інстанції, не досліджуючи жодного письмового доказу, безпідставно закрив провадження у справі, у зв'язку з чим його судове рішення не відповідає вимогам статей 370, 372 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим рішенням суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на ті ж підстави, що й представник потерпілої.

На касаційні скарги представника потерпілої та прокурора надійшли письмові заперечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими за ч. 4 ст. 190 КК України та призначено їм за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років кожній з конфіскацією всього майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_6 653 540 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано, провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачувались у вчиненні злочину за таких обставин.

30 серпня 1997 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб. У подальшому ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання свого чоловіка ОСОБА_8 у АДРЕСА_2, де, крім них, також проживали батьки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_6, а також його брат ОСОБА_10

У 1999 році ОСОБА_6 поїхала на заробітки за кордон, з метою накопичення коштів на придбання окремого житла для свого сина та його сім'ї. Перебуваючи у Республіці Італія, ОСОБА_6 заробляла кошти, які передавала сину та невістці. В 2000 та 2006 роках у сімʼї ОСОБА_8 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей, які також стали проживати спільно із батьками у вищевказаній квартирі.

Станом на 2007 рік ОСОБА_6 особисто заробила та передала гроші в сумі 35000 євро. В цей час у ОСОБА_1 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом квартирою, яку її сім'ї мала намір придбати ОСОБА_6 Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 почала просити ОСОБА_6 про якнайшвидше придбання квартири. ОСОБА_6 певний час відмовлялась від купівлі квартири, оскільки необхідної суми на придбання квартири в наявності в неї не було. Крім того, вона знаходилась за кордоном та не мала можливості приїхати в Україну для оформлення житла на себе. Проте, ОСОБА_1, незважаючи на заперечення ОСОБА_6, продовжувала вмовляти та переконувати останню у тому, що не може більше проживати у квартирі свекра. Крім того, ОСОБА_1 почала шукати квартиру, яку мала придбати ОСОБА_6 Підшукавши квартиру, ОСОБА_1 продовжила вмовляти потерпілу про найшвидше придбання квартири.

Оскільки, на той час між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склались тісні сімейні довірливі стосунки, остання, перебуваючи за кордоном, будучи впевненою у порядності невістки, дала усну згоду на придбання квартири, отримання кредиту та оформлення квартири на сестру ОСОБА_1 -ОСОБА_2 Кошти на виплату кредиту мала передавати ОСОБА_6 Проте, остання висунула законну вимогу про отримання від ОСОБА_1 письмової розписки про переоформлення квартири на неї після виплати кредиту.

Після цього, 13 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВФ ЗАТ «Приватбанк» укладено кредитний договір № VIW3GK08561632 на отримання кредиту в сумі 39 000 євро для купівлі нерухомості, із обов'язковим щомісячним платежем у розмірі 395,32 євро. Цього ж дня між ОСОБА_2 та ВФ ЗАТ «Приватбанк» укладено договір іпотеки квартири на загальну суму 341 000 грн.

Після цього ОСОБА_6 почала передавати з-за кордону кошти на виплату вищевказаного кредиту, який сплачували в м. Вінницці ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Наприкінці квітня 2011 року, після сплати ОСОБА_6 всієї суми по кредитному договору, остання висунула законну вимогу про переоформлення квартири на себе. ОСОБА_2 18 квітня 2001 року, будучи обізнаною у злочинних планах ОСОБА_1 щодо заволодіння вказаною квартирою, достовірно знаючи, що квартира куплена за кошти ОСОБА_6, видала нотаріально посвідчене доручення, яким уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатись на власний розсуд даною квартирою.

Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 здобули право на квартиру АДРЕСА_3, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 653 540 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та виправданих, які заперечили проти касаційних скарг, пояснення потерпілої, її представника та прокурора на підтримку поданих скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїх касаційних скаргах прокурор та представник потерпілої вказували на безпідставне закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на які посилалися орган досудового розслідування та суд першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи обвинувальний вирок та закриваючи провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинувачених, та дійшов правомірного висновку про те, що вчинені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дії з набуття права власності на квартиру не містять складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Також суд апеляційної інстанції належним чином умотивував свої висновки про те, що протягом тривалого часу між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та їх родинами існують цивільно-правові стосунки щодо визнання права на майно та його розподіл чи повернення коштів, витрачених на його придбання, в зв'язку з розірванням шлюбу.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував, що часткове заперечення обвинуваченими ( нині виправданими ) фактичних обставин провадження не є доказом вчинення ними кримінального правопорушення.

З огляду на викладене доводи прокурора, потерпілої та її представника про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом апеляційної інстанції, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Не знайшло свого підтвердження й посилання в касаційних скаргах на незаконний склад суду, оскільки, як встановлено з матеріалів провадження, колегія суддів апеляційного суду сформована з дотриманням вимог чинного законодавства.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_15 та заступника прокурора Вінницької області залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13