Номер провадження 1-кп/754/136/15
Справа№754/1790/15-к
В И Р О К
12.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва
в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одружений, тимчасово не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості:
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. ст. 407 ч.3 КК України,
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , як військовослужбовець військової служби за призовом, маючи умисел на нез`явлення вчасно на службу із лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад один місяць вчинив кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом та проходячи військову службу на посаді старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «капітан», діючи з прямим умислом, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.05.2014р.№1275-VII, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV, та ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV, 22.08.2014р., після проходження спецобстеження та лікування у військовій частині НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби не повернувся та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до 19.01.2015р. проводячи час на власний розсуд за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 407 ч.3 КК України, як нез`явлення вчасно на службу із лікувального закладу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 407 ч.3 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення - злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення - злочин, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладанні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 просить укладену з прокурором угоду про визнання винуватості затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, відповідно до ст. 314 КПК України, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, за наступних підстав.
Так, відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
В даному випадку ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Суд переконавшись, що укладена між прокурором та обвинувачений ОСОБА_3 угода є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому суд з`ясував, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
При вирішені питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд враховує особу обвинуваченого, а саме:
- по місцю проходження служби характеризується посередньо (а.с.31);
- не має судимості (а.с. 29);
- не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога (а.с.30).
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, утримання неповнолітніх дітей.
Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставин, що пом`якшують покарання, а також те, що ОСОБА_3 дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання обвинуваченим винуватості та призначити ОСОБА_3 покарання, яке визначено в угоді, із застосуванням ст. 69 КК України, тобто перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400грн., оскільки наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення - злочину.
Суд вважає, що покарання у виді штрафу буде для обвинуваченого ОСОБА_3 необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Під час досудового розслідування та судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, ст. 65 КК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 29 січня 2015 року покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста)грн.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: