Справа № 415/2/15-к
Провадження № 11кп/782/38/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу прокурора Луганської області ОСОБА_6 зі змінами т.в.о. прокурора Луганської області ОСОБА_7

на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 року, яким засуджений

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лисичанська Луганської області, громадянин України, вдовець, пенсіонер, з вищою освітою, раніше не судимий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Цивільний позов старшого прокурора прокуратури м.Лисичанська в інтересах Управління охорони здоров`я Лисичанської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю, стягнено з ОСОБА_8 на користь держави 4 428 гривень 48 коп.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 289/6 у сумі 589 гривень 68 коп., судової автотехнічної експертизи № 290/6 у розмірі 589 гривень 68 коп.

Долю речових доказів по справі вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 29 липня 2014 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «ІЖ-412», н/з НОМЕР_1 , згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 289/6 від 02.10.2014 року, мав несправність робочої гальмівної системи, яка могла бути виявлена водієм до ДТП, рухався по вул.Чубаря м.Лисичанська Луганської області, яка є другорядною, на нерегульованому перехресті з вул.Свердлова. В процесі свого руху по вул.Чубаря, ОСОБА_8 , виконуючи маневр повороту праворуч, проявив неуважність і злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати рух автомобілем і безпечно керувати ним, порушив технічні вимоги п.10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «мусив перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзної частини по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та припустив зіткнення передньою частиною автомобіля із заднім колесом велосипеда «Outlender» під керуванням ОСОБА_9 . Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 290/6 від 19.11.2014 року, з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_8 знаходилися в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією, в результаті якої водій велосипеду «Outlender» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: великі синці і садна лівої гомілки, садна в області тазу, лівого колінного суглоба, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №200 від 04.09.2014 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у резолютивній частині вироку визначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його протиправних дій, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ст.ст.413, 409 КПК України.

Суд, при постановленні вироку, порушив вимоги п.6 ч.1 ст.368 КПК України і не вирішив питання про призначення або не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення про призначення додаткового покарання має бути чітко сформульовано в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього.

Враховуючи обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, досяг пенсійного віку, свою провину визнав у повному обсязі, щиро покаявся, скоїв злочин не в стані алкогольного сп`яніння, а також думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому не суворе покарання, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання без застосування позбавлення права керувати транспортними засобами.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно ст.ст.409, 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу зі змінами, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Разом з тим, в мотивувальній частині вироку суд зазначив «відповідно до обвинувального акту, 29 липня 2014 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 …..».

Таким чином, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, чим порушив вимоги вищезазначеної норми кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку і постановлення нового вироку відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про зміну вироку, що згідно ст.404 КПК України позбавляє можливості суд апеляційної інстанції постановити новий вирок.

Крім цього, відповідно до п.6 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

Згідно п.21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19.12.2008 року, у кожному випадку призначення покарання за ч.1, 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність призначення застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При призначенні покарання за ч.1 ст.286 КК України суд не обговорив питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, чим порушив вимоги ст.368 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок необхідно скасувати у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального законів.

Колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.419 КПК України, вважає необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, та на підставі ч.5 ст.194 КПК України зобов`язати його прибувати за кожною вимогою суду.

Керуючись ст.ст.405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 06 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою суду.

Апеляційну скаргу прокурора Луганської області ОСОБА_6 зі змінами т.в.о. прокурора Луганської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: