В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю стоін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження за № 308/2362/15-к , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 08.01.2015р. про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

не одруженого, не працюючого, із середньою освітою,

судимого

- 26.04.2012 року Ужгородським міськрайонним судом за

ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на 2 роки. На
підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 1 рік, 21.05.2013 року
звільнений від відбування покарання
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 за місцем свого проживання за адресою в АДРЕСА_1 , у приміщенні гаражу, не маючи відповідної ліцензії, здійснював заготівлю від населення брухту чорних та кольорових металів за меншою ціною, та в подальшому реалізовував придбаний ним металобрухт по більш високій ціні в пункти прийому металобрухту, які працюють на підставі відповідної ліцензії і таким чином здійснював операції з брухтом чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії).

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.213 КК України, тобто здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної 27 лютого 2015 року у приміщенні прокуратури м. Ужгорода між прокурором прокуратури м. Ужгорода юристом 3 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що старшим слідчим СВ ЛВ на станції Ужгород УМВС України на Львівській залізниці за погодженням із прокурором прокуратури м. Ужгорода юристом 3 класу ОСОБА_3 , 09.02.2015 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти досудовому слідству. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.213 КК України у вигляді 100 /ста/ годин громадських робіт.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 27.02.2015 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.213 КК України визнав повністю.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 213 КК України, як здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 27.02.2015 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 1 ст.213 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.1 ст. 213 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 27.02.2015 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства і призначає узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості у вигляді 100 /ста/ годин громадських робіт.

З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної 27 лютого 2015 року в приміщенні прокуратури м. Ужгорода між прокурором прокуратури м. Ужгорода юристом 3 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395,472, 473,474,475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором прокуратури м. Ужгорода юристом 3 класу ОСОБА_3 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України і призначити йому покарання у вигляді 100 /ста/ годин громадських робіт.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 - не обиралась.

Речові докази по справі:

- металобрухт вагою 350 кг., металобрухт алюмінію, передані на зберігання підозрюваному ОСОБА_4 конфіскувати в дохід держави;

- електронні ваги, передані на зберігання підозрюваному ОСОБА_4 залишити в розпорядженні ОСОБА_4 ;

- мідний дріт вагою 112 кг., переданий на зберігання матеріально-відповідальній особі ГТЧ-16 ОСОБА_5 , залишити в розпорядженні ГТЧ-16.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1