Справа
№11-182/2008р.
Головуючий у 1-й інстанції - Гура А.О.
Доповідач - Пархоменко О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року квітня “8” дня колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого:
Лугового М.Г.

суддів:
Пархоменко О.М.,

Прокопенка О.Б.

з участю
прокурора: Ворфоломеєвої
Н.П.

та
адвоката: ОСОБА_5

засуджених:
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

законних
представників: ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу
за апеляціями адвоката ОСОБА_5, прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок Заяц Є.А. на вирок
Лебединського районного суду Сумської області від “29” січня 2008р.

яким, -
ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,

мешканець АДРЕСА_1
раніше не судимий,

засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України до позбавлення волі строком на 2
роки без конфіскації майна, що йому
належить, за ст. 296 ч. 1КК України до арешту строком на 45 діб.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів
остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна, що
йому належить.

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

мешканець АДРЕСА_2

раніше не судимий,

засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком
на 2 роки без конфіскації майна, що йому належить.

Стягнуто із засуджених: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з
проведенням експертизи, по 58грн. 85коп. з кожного.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог
ст. 81 КПК України.

Як зазначено у вироці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнані винними і
засуджені за скоєння таких злочинів.

14 жовтня 2007 року близько 00год. 30хв. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, перебуваючи на вул. Гудимівська м. Лебедина, за попередньою змовою, скоїли напад з метою
заволодіння чужим майном на потерпілого Ковальова Д.О., спричинивши потерпілому
легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я та заволоділи його майном на суму 217грн..

Окрім того, 22 жовтня 2007 року о 2 годині ОСОБА_1,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на вул. К. Маркса, 6 та вул.
Леніна,26 у м. Лебедин
вчинив хуліганські дії, що супроводжувались особливою зухвалістю, пошкодивши
банкомат “Уксіббанк” на суму 483грн. 20 коп. , та вибивши вікно в адміністративному приміщенні Лебединського
управління Державного казначейства України в Сумській області, вартість, яких
склала 39грн..

В апеляціях адвокат ОСОБА_5 вважає, вирок суду незаконним
в частині призначеного покарання. Свої вимоги мотивує тим, що засуджений
ОСОБА_2 раніше не судимий, характеризується позитивно, є неповнолітнім, винним
себе визнав, у скоєному розкаявся, сприяв органам досудового слідства у розкритті злочину, тяжких наслідків не настало.

Засуджений ОСОБА_1 також раніше не судимий,
характеризується позитивно, злочин скоїв у неповнолітньому віці, вину визнав, у
скоєному розкаявся, активно сприяв у розслідуванні злочину, тяжких наслідків не
настало, матеріальна шкода відшкодована добровільно, ОСОБА_1 є учнем
Лебединського вищого професійного училища лісового господарства.

Призначене засудженим покарання, вважає адвокат, є
занадто суворим.

Було б достатнім обмежитися мірою покарання, не
пов'язаною з позбавленням волі, із застосуванням ст. ст. 69 чи. 75 КК України.

Прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, вважає
вирок суду незаконним у зв'язку з
м'якістю призначеного покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи покарання
обом засудженим, не взяв до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 скоїв злочин в
стані алкогольного сп'яніння, збитки ним не відшкодовані, скоєний злочин,
передбачений ст. 187 ч. 2 КК України
відноситься до категорії тяжких злочинів. Підстав для призначення
м'якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 187 КК України у суда не було.

У доповненні до апеляції, прокурор посилається на
допущені судом порушення вимог КПК України, ст. ст. 333, 334, 335 КПК України,
не відображення у вироку всіх доказів, досліджених по справі та покладення
відшкодування судових витрат тільки на неповнолітніх засуджених, а не на їх
батьків. Тому просить вирок суду
скасувати у зв'язку з м'якістю
призначеного покарання та істотним порушенням кримінально-процесуального
закону, справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, адвоката, обох засуджених, їх
законних представників, які підтримали доводи апеляції адвоката ОСОБА_5, та заперечували проти задоволення апеляції
прокурора, прокурора, яка вважала за
необхідне задоволити апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок та відмовити у задоволенні
апеляції адвоката, перевіривши матеріали справи і обговорити доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Висновок суду про
доведеність вини ОСОБА_1 та Забуги А.А. у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст.
187 ч. 2, 296 ч. 1 КК України ОСОБА_1 та ст. 187 ч. 2 КК України ОСОБА_2 за обставин, зазначених у вироку, в
апеляціях не оспорюється.

Що стосується доводів апеляцій про невідповідність
призначення кожному із засуджених покарання тяжкості злочину та особі
засудженого, як внаслідок суворості так і м'якості, то колегія суддів вважає їх
необгрунтованими.

Як убачається із вироку, міра покарання кожному із
засуджених призначена у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 103 КК України.
Суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених неповнолітніми злочинів, дані про особу
кожного із них, обставини, які пом'якшують покарання ( в тому числі і ті, на які є посилання в апеляції адвоката) і
винайшов за можливе призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої
в санкції статті 187 ч. 2 КК України, умотивувавши при цьому своє рішення, застосувати вимоги
ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_1 і ОСОБА_2
покарання, є необхідним для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав вважати вирок суду несправедливим, як внаслідок суворості так і м'якості призначеного покарання не має.

Не допущено судом порушень і вимог ст. ст. 333-335 КПК
України. Суд згідно ст. 299 КПК України визначився з обсягом доказів по справі,
які підлягають дослідженню, і провів
спрощений порядок дослідження доказів по справі.

Згідно протоколу судового засідання ні потерпілий, ні свідки по справі не
допитувались.

Покази законних представників підсудних, представників
відділу кримінальної міліції, служби у
справах дітей характеризували умови життя та виховання неповнолітніх, тому і
не були покладені судом в основу вироку
щодо доказаності вини.

Питання про відшкодування судових витрат вирішено судом
відповідно до вимог ст. 93 КПК України.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 29 січня 2008 року відносно ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляції адвоката ОСОБА_5, прокурора, який
затвердив обвинувальний висновок - без задоволення.

Головуючий: Луговий М.Г.

Судді: Пархоменко О.М.,

Прокопенко О.Б.