У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого - судді

Міщенка С.М.,

суддів

Пошви Б.М. і Паневіна В.О.,

прокурора

Микитенка О.П.,

засуджених

ОСОБА_1. і ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні 16
січня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2. на вирок апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 липня 2006 року і за касаційним поданням прокурора, який затвердив
обвинувальний висновок на вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від
20 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 7
серпня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_2.

Вироком апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 липня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця АДРЕСА_1
Дніпропетровської області,

раніше судимого:

1) 30
травня 1996 року Нікопольським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2
ст. 1541, ч. 2 ст. 140, ст. 46-1 КК України 1960 р. на 3 роки
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) 18 березня 1997 року
Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 17, ч. 2
ст. 140, ст. 43 КК України 1960р. на 4 роки позбавлення волі,

3) 13 грудня 2001 року Нікопольським міським судом за ч. 2 ст. 141
КК України 1960 р. на 2 роки позбавлення волі, звільненого 26.07.2003р. за
відбуттям покарання;

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі;

за п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання засудженому ОСОБА_1.
визначено довічне позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця м. Нікополя
Дніпропетровської області, раніше судимого:

1) 28 грудня 1989
року Нікопольським міським судом за частинами 2 і 3 ст. 140, ст. 46-1 КК
України 1960р. на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2
роки;

2) 11 червня 1990 року цим же судом
за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 р. на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі,

3) 28 жовтня 1992 року цим же судом
за ч. 3 ст. 81, ст. 17-81 ч. 3, ч. 1 ст. 89, ст. 43 КК України 1960р. на 4 роки
позбавлення волі,

4) 17 вересня 1996 року цим же судом
за ч. 3 ст. 81 КК України 1960р. на 4 роки позбавлення волі,

5) 13 грудня 1999 року цим же судом
за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89 КК України 1960р. на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі, звільненого 19.07.2003р. умовно-достроково на 6 місяців 17 днів;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

за ст. 304 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 289 КК України на 6 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання засудженому ОСОБА_2.
визначено 6 років позбавлення волі.

Постановлено задовольнити цивільні позови потерпілих і вирішено питання
речових доказів відповідно до КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2006 року
визначено порядок застосування покарання ОСОБА_2. за сукупністю вироків,
постановлено вважати його засудженим вироком апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 липня 2006 року за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 2
ст. 289, ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК
України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за
попереднім вироком і остаточне покарання визначено 6 років 1 місяць позбавлення
волі.

Згідно з вироком ОСОБА_1. і ОСОБА_2. визнано винуватими у вчиненні
злочинів, за таких обставин.

5 жовтня 2002 року в період з 22 до 23год., ОСОБА_2, за попередньою змовою
з малолітніми ОСОБА_3 1990 р.н. і ОСОБА_4. 1992 р.н., яких він втягнув у
злочинну діяльність шляхом психічного впливу, зокрема, до вчинення крадіжки з
кв. АДРЕСА_2 в м. Нікополі, яких підсаджував до балкону і вони, просовуючи руки
через грати, таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_5. на суму 150грн.

12 листопада 2004 року приблизно о 21год., ОСОБА_2, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, проник на охоронювану територію ТОВ ПКФ “ЮГ-Сервіс” по
вул. Лісній, 1-а в м. Нікополі, де незаконно заволодів автомобілем ЗІЛ-554М
д.н. НОМЕР_1 вартістю 1705грн., який належав підприємству.

ОСОБА_1. приблизно в середині жовтня 2004 року, в денний час, у районі
АДРЕСА_3 Нікопольського району, у невстановленої слідством особи незаконно
придбав обріз одноствольної мисливської рушниці, перевіз до місця свого
проживання на АДРЕСА_4 в м. Нікополі, де
зберігав його без передбаченого законом дозволу. 17.03.2005р. під час
проведення обшуку обріз було виявлено та вилучено працівниками міліції.

8 березня 2005 року приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_1., разом із
ОСОБА_2., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля магазину “АТБ” по
вул. Шевченка, 188 в м. Нікополі, зустріли раніше незнайомих ОСОБА_6., ОСОБА_7.
і ОСОБА_8, де між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних
стосунків виникла сварка, яка переросла в бійку. При цьому ОСОБА_6 перед бійкою
зняв з себе норкову шапку і куртку вартістю 300 грн., які відкрито викрав
ОСОБА_1., скориставшись падінням ОСОБА_6.

9 березня 2005 року приблизно о 2 год. 10 хв., ОСОБА_1. з ОСОБА_2.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля магазину “АТБ” знову зустріли
ОСОБА_7. і ОСОБА_8, після чого пішли на запрошення останніх до кв. АДРЕСА_5 в
м. Нікополі, де мешкала ОСОБА_7. зі своїм співмешканцем ОСОБА_6. У під'їзді між
ОСОБА_6 і зазначеними особами виникла сварка із-за викрадених раніше ОСОБА_1.
шапки та куртки, яка переросла в бійку. Під час конфлікту ОСОБА_1. вирішив
умисно вбити ОСОБА_7.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_1. у під'їзді будинку наздогнав ОСОБА_7. та
став завдавати їй численні удари руками й ногами по різних частинах тіла, а
також не менше 8 ударів ножем, від чого настала смерть потерпілої.

9 березня 2005 року приблизно о 2 год. 50хв., після вчинення умисного
вбивства ОСОБА_7, ОСОБА_1., будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство,
усвідомлюючи, що ОСОБА_6 може його викрити, запросив останнього в кв. АДРЕСА_5
в м. Нікополі, де вчинив його умисне вбивство з метою приховати умисне вбивство
ОСОБА_7.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_2. порушує питання про зміну вироку в частині кваліфікації його дій за ч.
3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, посилаючись на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального
закону. Просить перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 185 і ч. 1 ст. 289 КК
України та пом'якшити покарання.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1.
посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що
його вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п. п. 9, 13 ч. 2 ст.
115 КК України не доведено і вважає, що суд при розгляді справи неповно
дослідив усі обставини справи, що призвело до неправильної кваліфікації його
дій.

У касаційному поданні прокурор порушує
питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду щодо засудженого
ОСОБА_2. з направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з тим, що суд
неправильно застосував кримінальний закон при призначенні покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення засуджених
ОСОБА_1. і ОСОБА_2. на підтримання касаційних скарг, де засуджений ОСОБА_1.
підтвердив факт учинення ним вбивства обох потерпілих та просив пом'якшити
покарання, думку прокурора про підтримання касаційного подання і залишення без
задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. та часткове задоволення
касаційної скарги ОСОБА_2., перевіривши матеріали справи, доводи касаційних
скарг і касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання слід
задовольнити, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково, а
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1. залишити без задоволення, виходячи з
такого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1. у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115
КК України, суд зробив на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні і
детально викладених у вироку.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції всебічно та повно
дослідив зібрані у справі докази, у тому числі й ті, на які є посилання у
касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1., дав їм належну оцінку в їх сукупності
та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1. у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.115, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_1. на те, що він не мав умислу на вчинення
вбивства потерпілих, є безпідставними, і спростовуються наведеними у справі
доказами. Зокрема, на досудовому слідстві ОСОБА_1. показував, що коли ОСОБА_7.
побігла на другий поверх у під'їзді будинку та стала кликати на допомогу, він
її наздогнав її та почав бити, завдавав удари ножем у живіт, а пізніше ножем
перерізав їй горло.

Такі показання засудженого об'єктивно підтверджуються даними висновку
судово-медичної експертизи НОМЕР_2 з якого убачається, що смерть потерпілої
ОСОБА_7 настала від заподіяння різаної рани шиї з пошкодженням сонної артерії,
котра супроводжувалася гострою крововтратою (т. 5, а.с. 189-195).

ОСОБА_1. також показав, що після вбивства ОСОБА_7, разом із ОСОБА_2. завели
ОСОБА_6 у квартиру, де він почав його бити, завдавав удари ножем у живіт і
перерізав горло, а коли виходив із квартири, ударив ножем у лівий бік і залишив
його у тілі ОСОБА_6а (т. 4, а.с. 100-103).

Ці показання ОСОБА_1. підтвердили: засуджений ОСОБА_2, свідки ОСОБА_8 і
ОСОБА_9. (т. 6, а.с. 40-41).

Із даних висновку судово-медичної експертизи НОМЕР_3 убачається, що ОСОБА_6
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння, у
виді численних проникаючих колото-різаних ран передньої і задньої поверхні
грудей, живота, печінки, лівої нирки, шиї, що супроводжувалося гострою
крововтратою і призвело до настання смерті (т. 5, а.с. 179-186).

Зазначені ушкодження обом потерпілим було заподіяно колото-ріжучим
предметом, яким міг бути вилучений з місця події ніж і на якому, згідно даних
судово-імунологічної експертизи НОМЕР_4 було виявлено кров, що походить від
трупів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 5, а.с. 92-96).

Доводи у скарзі засудженого ОСОБА_1. про те, що на досудовому слідстві він
себе обмовив внаслідок незаконних дій з боку працівників міліції, судом
перевірялися і не знайшли свого підтвердження.

Твердження засудженого ОСОБА_1. про те, що суд неповно з'ясував усі
обставини справи та не дав належної оцінки всім доказам у справі,
необґрунтовані і не відповідають матеріалам справи, оскільки всі обставини
справи досліджені повно і вирок у частині доведеності вини засудженого ОСОБА_1.
належно мотивований.

Посилання ОСОБА_1. на те, що він убив ОСОБА_7. та ОСОБА_6. обороняючись від
їх нападу, ретельно перевірялися судом і не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування вироку, не встановлено.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 липня 2006 року та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 серпня 2006 року про визначення порядку
застосування покарання за сукупністю вироків щодо засудженого ОСОБА_2.
підлягають скасуванню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2. вироком Нікопольського міського
суду від 13 грудня 1999р. було засуджено за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89 КК України
1960р. на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі постанови Полтавського
районного суду від 19 липня 2002 року ОСОБА_2. було звільнено від відбуття
призначеного покарання умовно-достроково на 6 місяців 17днів.

Призначаючи засудженому ОСОБА_2. у покарання за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 2
ст. 289 КК України, суд, у порушення вимог ст. 71 КК України, не приєднав
повністю або частково невідбуте покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 413 КПК України суд визначає порядок застосування
покарання за всіма вироками, відповідно до ст. 71 КК України, якщо суду, що
постановив останній вирок, не було відомо про вирок щодо засудженого, який не
було виконано.

Із матеріалів справи убачається, що
на час розгляду справи суду було відомо, що новий злочин ОСОБА_2. учинив у
жовтні 2002 року, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Оскільки судом порушено закон при призначенні покарання, то вирок і ухвала
як такі, що постановлено з порушенням вимог ст. ст. 371, 413 КПК України,
підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи суду належить дослідити всі обставини справи
щодо обвинувачення ОСОБА_2., вирішити питання, перелічені у ст. 324 КПК України
і дотримуватись вимог ст.ст. 65, 71 КК України, призначаючи покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційне подання прокурора задовольнити, касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_2. задовольнити частково, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1. залишити
без задоволення.

Вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2006 року щодо
засудженого ОСОБА_2 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд у той
же суд в іншому складі суддів.

Цей же вирок щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

С у д д і :

Міщенко С.М. Пошва Б.М Паневін В.О.