Номер провадження 1-кп/754/328/14
Справа№754/8820/14-к
Вирок
Іменем України
03.12.2014 року

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, без місця реєстрації, раніше судимому:

3 січня 1994 року Дніпровським районним судом м. Києва за частиною третьою статті 140, частиною третьою статті 142 КК України на 6 років позбавлення волі;
16 серпня 2001 року Залізничним районним судом м. Києва за частиною третьою статті 142, частиною другою статті 140, частиною першою статті 145, частиною третьою статті 193, статтею 191 КК України на 12 років позбавлення волі;
9 вересня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва за частиною другою статті 185, частиною третьою статті 187, частиною третьою статті 357, статтями 70,71 КК України на 12 років позбавлення волі;
22 березня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва за частиною другою статті 187, статті 70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
1 листопада 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці за частиною третьою статті 186, статтею 70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 393 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурорів: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7 ,

Встановив:
Обвинувачений ОСОБА_8 будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі 12 березня 2014 року у період часу з 1 год. до 3 год., знаходячись на стаціонарному лікуванні у палаті № 920 відділення політравми Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що по вул. Братиславська, 3 в м. Києві, з метою втечі з під варти та подальшого ухилення від відбування покарання призначеного судом, скориставшись відсутністю належного контролю з боку працівників СІЗО № 13, звільнився від спецзасобів одягнутих на руки, а саме металевих браслетів, після чого таємно, самовільно та незаконно залишив палату вище вказаної лікарні.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним та відмовився від дачі показань суду. Під час судового розгляду наголошував, що того дня його звільнили особи, які назвались «Самообороною майдана», які зазначали, що до нього застосована амністія, проте документів, що підтверджують його звільнення від відбування покарання не надали.

Винність обвинуваченого у вчиненні злочину при обставинах, встановлених судом, доведена повністю зібраними по справі та дослідженими судом доказами в їх сукупності.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що працює в Київському СІЗО на посаді відділу режиму і охорони, він спостерігав, щоб засуджений не порушував режим утримання. На той час він був старшим по конвою, до якого входили ще 2 інспекторів конвою. 11 березня 2014 року вони заступили на чергування, обвинувачений находився в палаті на 9 поверсі. О 10 год. він перевірив кайданки обвинуваченого. В той час в палаті знаходилось 5 осіб які лікувалися. О 22 год. відділення, ліфт та сходову клітину закрили. Біля палати знаходились він та молодший інспектор, в палаті також знаходився інший інспектор. Приблизно о 2 год. до нього звернувся молодший інспектор за ключами від кайданок, оскільки обвинувачений просився в туалет, після того інспектор надів на обвинуваченого кайданки та повернув ключ. Проте він не перевірив чи закриті кайданки. Потім він задрімав та приблизно через півгодини підійшов молодший інспектор та сказав що зник ОСОБА_10 , в палаті залишились кайданки та речі обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_11 надав суду аналогічні показання, та підтвердив, що здійснював охорону обвинуваченого в лікарні швидкої медичної допомоги. Того дня в палаті з обвинуваченим знаходився стажер, він знаходився біля палати за начальником конвою. Приблизно о 2 год. обвинуваченого водили до туалету. Після 2 год. 12 березня 2014 року він дрімав біля палати, після цього вийшов стажер з палати та повідомив, що обвинувачений зник. Після цього вони почали шукати обвинуваченого. Двері на сходову клітину лікарні були вибиті.

Свідок ОСОБА_12 надав суду аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що в березні 2014 року він знаходився на лікуванні в КМЛШМД обвинувачений знаходився разом із ним в палаті, останнього його охороняли 3 особи. 12 березня 2014 року він ліг спати пізно, пам`ятає, що серед ночі обвинуваченого виводили до туалету, та перед цим він нібито чув розмови про нову владу, амністію.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав суду, що у березні 2014 року знаходився на лікуванні в КМЛШМД, в одній палаті з ним проходив лікування обвинувачений ОСОБА_4 . Того дня він заснув він близько 2 год., оскільки дивився телевізор. Потім йому стало відомо, що обвинувачений зник з палати.

Протоколом огляду місця події від 12 березня 2014 року, яким підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_10 самовільно покинув палату №920 КМЛШМД, залишивши на ліжку свої речі та кайданки.

Аналіз наведених доказів у їх сукупності свідчить, що досудове слідство проведено об`єктивно, з достатньою повнотою та всебічністю, тому доводи обвинуваченого про його невинуватість у вчиненому злочині є безпідставними.

Зазначені свідки показали суду, що того вечора людей в камуфляжній формі, які б заходили до палати, в які утримувався обвинувачений вони не бачили.

Суд не приймає показання свідка ОСОБА_15 , який показував суду, що 12 березня о 00 год. він підвіз на своєму автомобілі 2-х людей у військовій формі до КМЛШМД, які попросили почекати їх біля лікарні. Приблизно через 20 хв. вказані особи вийшли з чоловіком схожим на ОСОБА_10 , та він почув їх розмову, вони казали що він вільний та документи пришлють по пошті.

Також суд не приймає показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які показали суду, що того дня знаходились по справам в КМЛШМД та бачили обвинуваченого біля приймального відділення приблизно від 00 год. до 2 год. 12 березня 2014 року. Обвинувачений був з двома чоловіками в камуфляжній формі, обвинувачений просив у тих чоловіків якісь документи.

Показання зазначених свідків не спростовують дій обвинуваченого направлених на залишення місця ув`язнення.

Суд критично відноситься до показань зазначених свідків, оскільки вони в судовому засіданні з легкістю впізнали обвинуваченого ОСОБА_10 , проте запевнили, що чоловіків в камуфляжній формі впізнати не зможуть. Крім того, показання зазначених свідків не співпадають з часом події, згідно обвинуваченого, оскільки більшість свідків в суді вказують, що обвинувачений о 2 год. 12 березня 2014 року знаходився в палаті лікарні, проте свідки обвинувачення вказують на те, що це відбулось з 00 год. до 2 год.

Суд не приймає до уваги показання свідків сторони захисту, які вказували, що бачили ОСОБА_10 на першому поверсі КМЛШМД з особами в камуфляжній формі, оскільки зазначені свідки не бачили як обвинувачений залишив палату лікарні.

Пояснення обвинуваченого, що він був змушений покинути місце утримання, спростовує той факт, що обвинувачений маючи тяжкий стан здоров`я, без особистих речій залишив місце свого лікування. Проте обвинувачений не зміг суду пояснити, чому він будучи нібито звільненим «Самообороною майдану» не залишився для продовження лікування.

До пояснень обвинуваченого в судовому засіданні суд відноситься критично та розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, і покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про винність обвинуваченого у скоєнні встановленого судом кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого за частиною першою статті 393 КК України, оскільки він вчинив втечу з-під варти, вчинену особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який обвинувачується у скоєнні злочину середньої тяжкості, негативно характеризується з місця відбування покарання, неодноразово судимий, не працює, відсутність пом`якшуючої та наявність обтяжуючої покарання обставини та вважає за неможливе його виправлення без ізоляції від суспільства та призначає покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 був засуджений 1 листопада 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці за частиною третьою статті 186, статтею 70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна то суд при призначенні покарання керується вимогами статті 71КК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

Засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 393 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до вимог статті 71КК України приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуту частину покарання за вироком Замостянського районного суду м.Вінниці від 1 листопада 2011 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 14 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю в дохід держави.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 18 квітня 2010 року.

Речові докази, що зберігаються в камері схову речових доказів Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві (квитанція №004721), а саме кофта, предмет схожий на чотки, кросівки повернути обвинуваченому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: