Дата документу Справа № 314/981/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1043/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/981/15-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Софіївській виправній колонії № 55 в Запорізькій області,

встановила:
З апеляційною скаргою від 09.04.2015 року /а.п. 29-30/ та доповненням до неї від 17.04.2015 року /а.п. 33-35/ до суду апеляційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_7 , в яких просить переглянути щодо нього рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2015 року та застосувати щодо нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування скарги та доповнення до неї апелянт послався на те, що характеристика колонії щодо нього - не відповідає дійсності, оскільки з моменту взяття його 20.09.2011 року під варту та знаходячись в ІТУ, СІЗО та колонії, він не порушував режиму утримання та характеризувався позитивно, не дивлячись на те, що за станом здоров`я він є непрацездатним, тимчасово, за можливості, працював, а також навчався в ПТУ, де отримав 3 професії, має батьків-пенсіонерів, які хворіють та потребують його допомоги.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення .

Суд зазначив, що ОСОБА_7 засуджений вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 28.10.2011 року за ст. ст. 307 ч. 1, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України остаточно до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в установах виконання покарань знаходиться з 20.09.2011 року, під час знаходження в Запорізькому слідчому ізоляторі, вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 25.07.2012 року відбуває покарання у Софіївській ВК № 55 в Запорізькій області, на даний час є непрацездатним, однак, за час відбування покарання, взагалі працевлаштованим не був, що підтверджується довідкою про працевлаштування, згідно зі ст. 118 КВК України, до робіт з благоустрою місця позбавлення волі - не залучався, за сумлінну поведінку лише одного разу заохочувався правами начальника установи, при цьому стягнень не мав.

За наслідками перевірки матеріалів провадження, суд дійшов висновку, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, він не заслуговував на заохочення у період з 25.07.2012 року по 31.03.2014 року та з 31.03.2014 року по теперішній час, у зв`язку з чим, не довів своє виправлення та перевиховання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги з доповненням до неї, прокурора, який заперечує проти доводів апеляційної скарги з доповненням, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги і доповнення до неї, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ст. 81 КК України, до засудженого може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він, після фактичного відбуття певного строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з даними, які містяться у провадженні, у засудженого право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення виникло 20.01.2015 року, але комісією установи, де він відбуває покарання, 12.02.2015 року було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Суд, перевіривши обґрунтування заяви засудженого, дані про його особу, надані адміністрацією колонії, на яку законодавцем покладений обов`язок по виконанню покарань відповідно до вимог КВК України, також дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі не спростовані обставини, якими суд обґрунтував своє рішення, і в ній відсутнє посилання на докази, яким суд не надав належної оцінки.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу з доповненням до неї засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4