УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/3604/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №285/3604/14-к за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2014 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої без реєстрації АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду за недоведеністю її вини. Вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу на те, що жоден із свідків, на показаннях яких базується доведення вини його підзахисної, не був безпосереднім очевидцем подій нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. ОСОБА_6 на той час була хвора на туберкульоз і проходила відповідне лікування, тому не могла нанести тілесні ушкодження, що спростовує результати експертизи №119 від 13.03.2014 р. В матеріалах провадження відсутні відповідні процесуальні документи на підтвердження про визнання речовими доказами предметів, вилучених на місці події. Відсутні докази про можливість заподіяння саме речовим доказом - клинком ножа тілесних ушкоджень потерпілому.
В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування скарги, зазначає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. На час події вона перебувала в хворобливому стані і фізично не могла заподіяти потерпілому тілесне ушкодження. Наявні у вироку докази не підтверджують її вину у вчиненні злочину.
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2014 року, обвинувачену ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередньо-обраний - тримання під вартою.
Речові докази: грунт, траву, 3 недопалки, коробку з сірниками, сліди рук на 4 стрічках технічних, клинок ножа, 2 скляні чарки, картон; футболку, штани, тапочки ОСОБА_9 , змиви з рук ОСОБА_6 на 2 марлевих тампонах, піднігтьовий вміст пальців рук ОСОБА_10 ; зразок слини ОСОБА_10 , штани, блузку та светр ОСОБА_6 - знищено.
Згідно вироку, в ніч з 29 на 30 травня 2013 року ОСОБА_6 , за місцем свого проживання, АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_9 , розпивали спиртні напої. Приблизно 1 год. 30.05.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт під час якого, у ОСОБА_11 виник умисел направлений на умисне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , взяла в руки ножа, клинком якого умисно, із значною силою прикладання, нанесла удав в живіт ОСОБА_9 , після чого останній з отриманим колото- різаним пораненням живота вийшов на вулицю та перебуваючи поряд з місцем події, за вищевказаною адресою, внаслідок отриманого поранення помер.
В результаті умисного заподіяння ОСОБА_6 колото-різаного поранення ОСОБА_9 шкірі справа від пупка, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням брижі тонкого кишечника, нижньої брижової артерії, за очеревинної клітковини, що ускладнилось гострою внутрішньочеревною кровотечею, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи захисника ОСОБА_7 , які просили їх апеляційні вимоги задовольнити, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги, просила вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не дотримався.
Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочині. Проте, у вироку відсутнє будь-яке обґрунтування та аналіз цих доказів з підстав їх належності, допустимості та достовірності.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України в судовому засіданні суду першої інстанції категорично заперечувала, з цього приводу давала відповідні показання. Однак суд доводи обвинуваченої у вироку мотивовано не спростував.
Суд першої інстанції без будь-якого мотивування навів у вироку докази, тоді як по їх змісту не зрозуміло в частині яких саме обставин вони підтверджують вину обвинуваченої.
Так, в апеляційних скаргах звернуто увагу на неналежність як речового доказу клинка ножа, яким як встановлено судом у вироку ОСОБА_6 заподіяла тілесне ушкодження потерпілому, внаслідок чого той помер. В обґрунтування апеляційних доводів обвинувачена та її захисник зазначають, що на вказаному клинку ножа відсутні сліди крові, сліди пальців рук, відповідні дослідження, що саме ним було заподіяно тілесне ушкодження. Натомість, суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, належного аналізу та оцінки, як по наведеному доказу, так і по іншим доказам кримінального провадження, у вироку не дав.
Згідно п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 2 статті 412 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції в порушення ч.4 ст.107 КПК України, на технічному носії інформації не зафіксовано перебіг судового засідання, який відбувся 20.09.2013 року. Таке порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно п.7 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України є підставою для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Вирішуючи питання запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , апеляційний суд бере до уваги, що остання обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного місця проживання та відповідних соціальних зв`язків, а тому з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 415 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2014 року про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 01 травня 2015 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :