В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2012 Справа №1915/11184/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Базана Л.Т.

при секретарі Пилипець О.І.

з участю прокурора Ороновського С.І.

потерпілого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно вимог ст.89 КК України такого, що не має судимості,

- за ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженнця с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

- за ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 26 лютого 2012 року, о 03 год. 51 хв. у підсудного ОСОБА_3, який перебував поблизу магазину-кафетерію «Нізон», що по вул.Живова у м.Тернополі, виник злочинний намір направлений на відкрите заволодіння особистими речами ОСОБА_1, який в цей час також перебував у вказаному місці, реалізовуючи який він перебуваючи у вказаний час в даному місці підійшов до ОСОБА_1, який в цей час лежав на поверхні землі, неподалік входу в приміщення магазину-кафетерію «Нізон» та почав обшукувати кишені куртки, в яку він був одягнутий, знайшовши таким чином у її правій зовнішній кишені гаманець вартістю 100 грн. з грошовими коштами в сумі 200 грн., які відкрито викрав та поклав до кишені своєї куртки, у яку був одягнутий, та із викраденим майном ОСОБА_3 з місця події втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну суму 300 грн.

Крім цього, 07 квітня 2012 року, близько 20 год. 40 хв. у підсудного ОСОБА_3 разом із підсудним ОСОБА_4, які знаходились у громадському місці, а саме в салоні маршрутного автобуса №1, який перебував в цей час на зупинці громадського транспорту поблизу бару «Маяк», що в м.Тернополі по вул.Дружби, 1, виник злочинний намір, направлений на вчинення хуліганства групою осіб, реалізовуючи який вони, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті норми моралі, елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб пасажирів вказаного автобуса, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за рахунок приниження потерпілого ОСОБА_8 безпричинно розпочали з ним конфлікт, під час якого ОСОБА_3 діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась в насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 один удар кулаком в обличчя. Після цього ОСОБА_8 вийшов з салону автобуса і до нього підійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, почали наносити йому удари руками по різним частинам тіла до того часу, поки очевидці події ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не припинили вказані хуліганські дії. Вказаними хуліганськими діями підсудні спричинили потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця і садна носа, садна правого ліктя та правої половини тазової ділянки, які відносяться до легких. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 втекли з місця події.

Крім цього, в результаті злочинної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було порушено громадський порядок, а також спричинено шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_8, наданих йому Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність, а також зірвано роботу громадського транспорту.

Допитаний як підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів за ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні показав

Допитаний як підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.296 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні показав

Визнавши свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів, зокрема підсудний ОСОБА_3 за ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та підсудний ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України повністю погодилися зі всіма зібраними в процесі досудового слідства доказами, що її підтверджують, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, зясувавши думку учасників процесу щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.299 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зясувавши при цьому, чи правильно розуміють підсудні та інші учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_9 у вчиненні злочинів та кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за ч.2 ст.296 КК України, як, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. а також про доведеність вини підсудного ОСОБА_4 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч.2 ст.296 КК України, як, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_3, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте згідно вимог ст.89 КК України вважається таким, що несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, те, що його дружина вагітна та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що помякшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини, щире каяття, повне відшкодування заподіяної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що підсудному ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, суд, враховуючи вищенаведені помякшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого ОСОБА_1, який жодних претензій до підсудного немає та просив його суворо не карати, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення підсудного ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_4, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що помякшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини та щире каяття.

Таким чином, суд вважає, що підсудному ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, суд, враховуючи вищенаведені помякшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення підсудного ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_4 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період дії іспитового строку на них слід покласти передбачені п.п. 2-4 ст.76 КК України обовязки.

Речові докази у справі: пожежний рукав, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_10 та дитячу коляску марки «Geobi», що повернута потерпілій ОСОБА_11 слід залишити у розпорядженні останніх.

До вступу вироку в законну силу запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК України і призначити йому за даними злочинами наступні покарання:

- за ч.1 ст.186 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обовязки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і призначити йому за даними злочином покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обовязки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази у справі: пожежний рукав, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_10 та дитячу коляску марки «Geobi», що повернута потерпілій ОСОБА_11 слід залишити у розпорядженні останніх.

Раніше обраний ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_12