АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/515/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, з незакінченою вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого відповідно до ст.108 КК України, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та щодо стягнення витрат за проведення експертизи.

Судом визнано доведеним, що 03 листопада 2014 приблизно о 16 годині 42 хвилин ОСОБА_6 знаходився за адресою: м.Київ, вул.Попудренка, 18, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 і у нього виник злочинний корисливий умисел, нападу з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 підійшов до гр. ОСОБА_9 та діставши з правої кишені куртки ніж, який підготував для вчинення злочину та приставивши ніж до нижньої частини живота ОСОБА_9 під загрозою його застосування став вимагати у останнього грошові кошти. ОСОБА_9 усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує реальна небезпека, сприймаючи дії ОСОБА_6 , як реальну загрозу його життю та здоров`ю, не став чинити опору та повідомив, що в нього немає грошових коштів та став відходити від нього.

ОСОБА_6 побачивши, біля потерпілого поліетиленовий пакет в якому знаходились:

- електро-гірлянда лінійна в кількості 2 шт, загальною вартістю 696 грн.;

- хомут поліамід, вартістю 47 грн. 40 коп.;
- прожектор світлодіодний, вартістю 302 грн. 05 коп.;
- прожектор світлодіодний, вартістю 191 грн. 05 коп.;
- набір серветок, вартістю 59 грн. 80 коп.;
- табличка вказівник «ВС», вартістю 33 грн. 20 коп.;
- комплект з двох табличок, вартістю 12 грн. 90 коп.;
- табличка «Відчинено-Зачинено», вартістю 24 грн. 00 коп.;
- два пакети загальною вартістю 3 грн. 20 коп.;
- дві розетки загальною вартістю 363 грн. 20 коп., -
схопив його та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1733, 10 грн.
Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року змінити; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апелянт посилається на не відповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого. Судом першої інстанції не враховано того, що обвинувачений та потерпілий примирилися та потерпілий просив застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України. Висновки суду щодо призначення покарання не є індивідуально визначеними конкретно щодо ОСОБА_6 , як обвинуваченого, а носять стереотипне та формально-визначене ставлення до вирішення його долі та свідчать про порушення судом вимог ст.ст.50, 65 КК України. Висновки суду про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, є непереконливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням всіх цих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Та обставина, що обвинувачений та потерпілий примирилися, у зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_9 просив застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України, жодним чином не зменшує ступінь суспільно небезпеки скоєного ОСОБА_6 злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання, то вони не заслуговують на увагу, оскільки покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України у мінімальному розмірі визначеному санкцією ч.1 ст.187 КК України.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку і були підставами для його зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства. Підстави для його зміни - відсутні, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4