Єдиний унікальний номер 725/2549/15-к
Номер провадження 1-кп/725/110/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000003 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України при наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року Кіцманським РВК Чернівецької області ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією та в складі команди направлений до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 08 квітня 2014 року ОСОБА_4 зарахований до списків частини, всіх видів забезпечення і призначений на посаду номера обслуги 2 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 1-ї гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 .

Так, статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Законом України «Про оборону України», зокрема ст. 17 передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати обов`язок згідно із законодавством.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «солдат», ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, 16 грудня 2014 року біля 8-ї години старший солдат ОСОБА_4 всупереч наведених вимог законодавства, не бажаючи проходити військову службу, з метою тимчасово ухилитися від її проходження, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, не погоджуючи свої дії з командуванням та не одержавши дозволу командира (начальника), самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та вибув до місця постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

23 квітня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходити військову службу.

Таким чином, номер обслуги 2 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 1-ї гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 16 грудня 2014 року біля 8-ї години самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 , та вибув до місця постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 23 квітня 2015 року, чим скоїв самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати.

Не зважаючи на визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина також підтверджується наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, а саме: витягом з кримінального провадження (а.с. 1), актом службового розслідування по факту відсутності на службі в військовій частині НОМЕР_2 16 грудня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 (а.с. 5-13), рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 від 16 грудня 2014 року (а.с. 14) та витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (а.с. 19-21).

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем служби посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, виконував бойові завдання у період з 07 травня 2014 року по 04 вересня 2014 року в зоні антитерористичної операції, а також добровільно прибув до місця несення військової служби та продовжив її проходження, однак на даний час є демобілізованим.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1