Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/3941/15-к
Провадження № 1-кп/644/317/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у затверджені угоди про визнання винуватості
08 травня 2015року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженого м. Харкова, громадянина України, з середньо освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, з «Угоду про визнання винуватості» (далі за текстом Угода), -
встановив:
16 квітня 2015 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання на 29 квітня 2015 року і було відкладено у зв`язку з неявкою адвоката, відомості про якого зовсім відсутні у матеріалі, що надійшов від прокурора (т.1 а.с.14).
14 травня 2015 року від прокурора листом надійшла інформація про участь адвоката у справі (т. 1 а.с. 26, 27).
За умовами «Угоди про визнання винуватості», сторони: Прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_3 з одного боку, та підозрюваний ОСОБА_5 з іншого боку, уклали цю Угоду на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, погодились на повне визнання ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - тобто, як зазначено в абзаці першому частини 1 Угоди, носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а в абзаці четвертому частини 1 Угоди вказано: «Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу», та - призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України. У угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав укладену з ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості від 31 березня 2015 року, просить таку затвердити. Щодо невідповідності формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення як в угоді про визнання винуватості, так і в обвинувальному акті, вважає, що така невідповідність не існує, бо адвокат приймав участь на досудовому розслідуванні з 31.03.2015 року; щодо строку призначення покарання три роки позбавлення волі чи як наполягав обвинувачений ОСОБА_5 один рік позбавлення волі з іспитовим строком у два-три роки, то прокурор вважає, що ОСОБА_5 запам`ятував, тому і помиляється в суді; судові витрати не сплачені, але як вважає прокурор, будуть сплачені ОСОБА_5 ; вказані невідповідності, на думку прокурора, - не є перешкодою для її затвердження.
Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263КК України, та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просить затвердити угоду, так як реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов"язання, але наполягав, що в Угоді покарання у вигляді позбавлення волі зазначено в строк один рік.
Захисник в підготовчому засіданні підтримав укладену між прокурором та його підзахисним угоду про визнання винуватості від 31 березня 2015 року, просить таку затвердити. В частині невідповідності формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вказав, що такі не є перешкодою для затвердження Угоди.
Заслухавши думку сторін угоди щодо можливості її затвердження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України і закону України про кримінальну відповідальність, наявність підстав для відмови в її затвердженні, суд прийшов до таких висновків.
Згідно ч. 2 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Підставами для відмови у затвердженні угоди є згідно ч. 7 ст. 474 КПК України наступні, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України передбачено кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання чи збут вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , може бути носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
При проведенні розгляду щодо угоди, зокрема, при перевірці її на відповідність вимогам кримінального закону, встановлено, що згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті та формулювання підозри в угоді про визнання винуватості ОСОБА_5 обвинувачується, як зазначено в абзаці першому частини 1 Угоди, носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а в абзаці четвертому частини 1 Угоди вказано: «Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу» та він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Разом з тим, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення вказано, що ОСОБА_5 19 лютого 2015 року перебуваючи на станції метро «Пролетарська» м. Харкова, познайомився з раніше невідомими йому людьми, які були одягнені у військову форму, і ці особи подарували йому 10 патронів калібру 5, 45 мм. Потім ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що вони є бойовими припасами, почав періодично незаконно носити при собі та зберігати без передбаченого законом дозволу.
Згідно висновку експерта № 116 від 03.03.2015, надані на дослідження 10 предметів є боєприпасами.
Крім того, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, не вказано мету, з якою ОСОБА_5 носив та зберігав боєприпаси без передбаченого законом дозволу.
З огляду на те, що предмет злочину та мета його вчинення є складовими частинами відповідно об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, згідно угоди про визнання винуватості - ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, але ж в якому саме не вказано.
Крім того, не вказано мету носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Окрім зазначеного, в Угоді не визначено порядок відшкодування судових витрат, а саме - за проведення експертом висновку, витрати згідно довідки складають 737,10 грн. і обвинуваченим не відшкодовані.
Сумнівним є і доведеність участі на досудовому слідстві і захисника-адвоката, як того вимагають внесені зміни в діючий КПК України.
Суд приходить до висновку, що умови угоди про визнання винуватості суперечать вимогам кримінального закону. Тому, таку угоду не може бути затверджено судом з ухваленням вироку суду.
Суд за змістом положень глави 35 КПК України не є суб`єктом доказування винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Завдання суду об`єктивно перевірити відповідність укладеної угоди про визнання винуватості вимогам закону та з"ясувати наявність підстав для твердження про винуватість обвинуваченого у вчиненні конкретного кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
З огляду на встановлені при розгляді щодо угоди обставини, суд прийшов до висновку, що в її затвердженні слід відмовити.
У зв"язку з тим, що угоду про визнання винуватості було укладено між прокурором та обвинуваченим під час досудового розслідування кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 314, 472, 474 КПК України,
У Х В А Л И В:
Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1