Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/80/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 368 (168) Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2015 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року, якою стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стетківці Чуднівського району Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого начальником Кіровоградської міської державної лікарні ветеринарної медицини, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, обрано запобіжний захід у игляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 11 год. 37 хв. 10.02.2015 р. до 11 год. 37 хв. 10.04.2015 р. визначено розмір застави у розмірі 70 мінімальних розмірів заробітної плати, тобто в сумі 85260 грн.

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року задоволено клопотання слідчого ВР ЗССД СУ УМВС України в Кіровоградській області у кримінальному провадженні № 0000428 від 13.12.2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Обґрунтовуючи вказану ухвалу слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 є повнолітньою працездатною особою, працює керівником державної установи і підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, за який передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає і заперечує можливість наявності доказів його неправомірної діяльності. Зазначає що до клопотання додано матеріали, які вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Викладене об`єктивно свідчить як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, так і про існування ризиків перешкоджання ОСОБА_9 кримінальному провадженню, а саме знищення, ховання або спотворення ним речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та вчинення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи зайняття вказаною особою посади керівника установи і можливий в зв`язку з цим доступ до документів та спілкування з працівниками. Крім того відзначається наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду в зв`язку з розумінням можливості призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Встановлені ризики перешкоджання ОСОБА_9 кримінальному провадженню є суттєвим і свідчать, що більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Такий висновок не може бути об`єктивно спростований позитивними характеристиками ОСОБА_9 , перебуванням на його утриманні неповнолітньої дитини і наявністю у нього та членів його сім`ї хронічних захворювань.
В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2015 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ухвала винесена з порушенням вимог матеріального і процесуального права. Крім тяжкості скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції не наведено жодного доказу в обґрунтування обрання відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, як вбачається з мотивувальної частини ухвали суду, суд перерахував всі ризики, зазначені в ст.177 КПК України, але доказів на їх обґрунтування не зазначив. Вважає, що викладені в ухвалі обставини надумані, а підстави застосування обраного запобіжного заходу-відсутні.
Вказує, що суд не в повній мірі врахував те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, те, що ОСОБА_9 хворіє на гіпотонічну хворобу, цукровим діабетом, являється інвалідом ІІІ групи з 2010 року.
В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2015 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб із забороною залишати житло в період з 20.00 до 07.00 год. Ранку наступної доби.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що під час розгляду клопотання слідчого, ні прокурор, ні слідчий не довели і документально не підтвердили той факт, що дійсно існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також не довели, що жоден з більш м`яких заходів не забезпечить належну процесуального поведінку підозрюваного та запобігти ризикам.
Також суд в недостатній мірі врахував ті обставини, що ОСОБА_9 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, до затримання мав постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має сім`ю, має на утриманні малолітнього сина, є інвалідом 3 групи, оскільки має хронічні захворювання, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та психіатра, а дружина та син також мають хронічні захворювання.
Вважає, що слідчий суддя мав достатні підстави для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді часткового домашнього арешту.
Заслухавши доповідача, захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також те, що матеріали подання містять дані, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно вплинути на свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Однак, як вбачається із наданих суду матеріалів справи наведені у клопотанні слідчого ризики, як мета обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, є загальними, не підтверджені в достатній міри доказами і ґрунтуються на припущеннях, а тому самі по собі не можуть бути підставою для задоволення клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Окрім того, відповідно ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоев проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

У справі «Смирнова проти Росії» зазначено, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (як класичний прецедент, рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року; рішення у справі «Яґчі і Сарґін проти Туреччини» (Yagci and Sargin v. Turkey) від 8 червня 1995 року,.
Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штеґмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини»), вчинення ним подальших правопорушень (рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 року) або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення у справі «Летельєр проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія А, № 207, п. 51).
Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі«W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).
Як вбачається з матеріалів справи слідчий суддя вдався лише до загальних фраз про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При цьому, слідчим у наданому клопотанні та слідчим суддею у постановленому рішенні, жодним чином не вмотивовані підстави для наявності зазначених ризиків, зокрема не вказано яким чином підозрюваний, у разі застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, зможе впливати на свідків. Доводи прокурора в судовому засідання, щодо того, що Онищук може впливати на осіб, які з грудня по лютий приходили до нього на робоче місце та передавали йому кошти, і які на даний час слідством ще не встановлені, спростовуються наданими даними, що на теперішній час ОСОБА_9 усунений від займаної посади та даний факт підтверджується відповідними документами. Окрім цього, слідчим в клопотанні взагалі не вказано, яким іншим чином ОСОБА_9 зможе перешкоджати кримінальному провадженню та чим це підтверджується.
Таким чином, аналізуючи вище викладене, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, колегія суддів визнає, що матеріали клопотання хоча і містять дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, однак слідчим та прокурором не доведено наявність обґрунтованих підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоцільності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, є інвалідом 3 групи, оскільки має хронічні захворювання.
За вказаних обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів підозрюваного з приводу того, що до їх підзахисного слід застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Однак, враховуючи наявний ризик, передбачений п. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, колегія суддів визнає за необхідне, з урахуванням вимог ст. 181 КПК України, застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло з 20.00 до 07.00 години, та поклавши на нього певні обов`язки.
Згідно ст. 181 ч.ч.1-2,6 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Із врахуванням зазначеного вище, обставин справи, особи підозрюваного, що в матеріалах клопотання відсутні обґрунтовані докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України чи заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що на час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_9 можливо не продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 181, 194, 376, 407, 409, 411, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Клопотання слідчого ВР ЗССД СУ УМВС України в Кіровоградській області у кримінальному провадженні № 0000428 від 13.12.2014 року про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 такі обов`язки: не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_2 з 20год. 00хв. до 07год. 00хв.; прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; надати можливість працівникам органу внутрішніх справ, з метою контролю за поведінкою підозрюваного, безперешкодно перевіряти його за місцем проживання.

Підозрюваного ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Строк дії ухвали закінчується 10 квітня 2015 року.

Копію ухвали направити начальнику ВР ЗССД СУ УМВС України в Кіровоградській області для негайного виконання, постановлення на облік ОСОБА_9 та здійснення контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2