31.07.2015 Справа № 363/129/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді кримінальне провадження за № 0001243 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Київ, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючий АДРЕСА_2 , освіта неповна вища, працюючого у ТОВ «Грандсервіс» спеціалістом з оформлення гарантійних свідоцтв, неодруженого, раніше не судимого, обвинуваченого, у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, судовим слідством

ВСТАНОВИВ:
20 липня 2013 року, близько 12 год. 50 хв. водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ - Овруч» в с. Нові Петрівці Вишгородського району, по вул. Леніна в напрямку м. Київ в порушення вимог п. 12.1, 12.3 ПДР не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не зупинився коли пішохід ОСОБА_6 перетинала проїжджу частину з ліва на право відносно напрямку рух його автомобіля, де вчинив наїзд на останню.
Згідно висновку експерта від 22 вересня 2014 року № 74/Д, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
а) багатооскольчатого перелому тіла правої клубової кістки і вертлужної западини з протрузією голівки стегна в порожнину таза, перелом лонної кістки ліворуч, перелом діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням.
б) оскольчатий перелом тіла правої клубової кістки, перелом дна правої вертлужної западини зі зміщенням відламків, перелом крила правої клубової кістки із зміщенням відламків. Перелом правої сідничної кістки. Перелом лонної кістки зліва. Багатооскольчатий перелом правої бедреної кістки. Забійної рани нижньої третини правого стегна. ДНВП за гіпертонічним типом.
Усі вище описані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів, можливо в строк і при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи (автомобільної травми при зіткненні автомобіля з потерпілою), і у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Порушення вимог п. 12.1, 12.3 ПДР України, з боку водія ОСОБА_5 виразилося в тому, що він не зупинився коли потерпіла ОСОБА_6 перетинала проїжджу частину з ліва на право відносно напрямку руху його автомобіля, продовживши рух на автомобілі, вчинив наїзд на останню.
Згідно п. 12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору установлених меж безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у п. 12.3 зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вимог п.п. 12.1, 12.3 ПДР знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків - отриманням тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_6 .
Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 1087 А від 19 грудня 2013 року водій автомобіля «ВАЗ 21043» (д.н.з НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 правил дорожнього руху України, в даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних водій автомобіля «ВАЗ - 21043» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав у повному обсязі.
З урахуванням позиції обвинуваченого щодо повного визнання вини, відсутності заперечень у сторін захисту та обвинувачення, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, про те, що такого виду обставини їх зміст правильно зрозумілі учасниками процесу, про відсутність у них сумнівів та про добровільність їх позиції.
Тому, за згодою учасників процесу судом вирішено провести допит обвинуваченого та дослідити обліково-характеризуючі данні щодо ОСОБА_5 .
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненому розкаювався, погодився із обставинами, викладеними у пред`явленому йому обвинуваченні, від дачі показів у судовому засіданні відмовився.
Судом зазначається, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми діями, які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до статті 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 відноситься до злочинів невеликої тяжкості; вчинений злочин є злочином, вчиненим через необережність; дані про особу обвинуваченого - позитивна характеристика за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Судом враховано письмову позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила про відсутність претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до статті 66 КК України є щире каяття.

Також, судом не встановлено обставин що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу, передбачене санкцією статті частини 1 статті 286 КК України.

Саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

З огляду на обставини вчиненого злочину, порушення обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху, тілесні ушкодження, отримані потерпілою в наслідок зазначеного порушення, судом окремо зазначається про відсутність підстав для незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, передбаченого санкцією частини 1 статті 286 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , з урахуванням її письмової заяви про розгляд кримінальної справи у суді без її участі та про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у розмірі 1232 грн. 60 коп. за залучення експерта порядку 124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, судом не вбачається.

Керуючись статтями 369-375 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді 230 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3910 (три тисячі дев`ятсот десять) грн. 00 коп. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Речові докази по справі відсутні.

Стягнути із ОСОБА_5 процесуальні витрати по справі за залучення експерта у розмірі 1232 грн. 60 коп. - на користь держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Відповідно до статті 395 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя