У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Гошовської Т.В., Кривенди О.В.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 12 червня 2008 року кримінальну справу
за касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області на
вирок Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2007
року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

уродженку с. Ворожба Лебединського району

Сумської області, громадянку України,

раніше судиму 20 грудня
2005 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст.
15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; звільнену на
підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки, -

засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України на 3 роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 358 КК України на 2 роки
обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді обмеження волі
строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання, яке, згідно зі ст.
72 КК України, відповідає 1 року 6 місяцям позбавлення волі, частково приєднано
невідбуте покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області
від 20 грудня 2005 року у виді позбавлення волі строком на 6 місяців і
остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС
України на транспорті 294 грн. 23 коп. судових витрат за проведення
криміналістичної експертизи.

ОСОБА_1 визнано винною та засуджено за те, що вона в січні 2007 року в електропотязі знайшла посвідчення «Ветеран
праці» серії НОМЕР_1від 18 листопада 1997 року на ім'я ОСОБА_2, видане
Управлінням праці і соціального захисту населення виконкому Червонозаводської
районної ради м. Харкова, після чого у своєму домоволодінні, розташованому по
АДРЕСА_1, шляхом переклеювання фотокартки, підмалювавши на ній ручкою фрагмент
відтиску офіційної печатки, підробила офіційний документ з метою подальшого
його використання для безкоштовного проїзду.

Крім того, ОСОБА_1 використовуючи завідомо підробне посвідчення «Ветеран
праці» серії НОМЕР_1, видане Управлінням праці і соціального захисту населення
виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова на ім'я ОСОБА_2, 4 квітня
2007 року приблизно о 17 годині 30 хвилин придбала в касі ст. Мерчик Південної
залізниці талон на безкоштовний проїзд № 549550 і того ж дня приблизно о 18
годині 10 хвилин пред'явила його
провідникам Локомотивного депо ст. Люботин в електропотязі № 6228 з метою
безкоштовного проїзду на залізничному транспорті.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1, порушує
питання про скасування вироку щодо неї з
направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону. При цьому посилається на те, що місцевий суд при
призначенні ОСОБА_1 покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю
вироків необґрунтовано призначив їй покарання у виді позбавлення волі строком
на 2 роки, оскільки це покарання менше невідбутої частини покарання за
попереднім вироком.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала касаційне
подання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційного подання,
колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 371 КПК України підставою для скасування або зміни судових
рішень є неправильне застосування кримінального закону.

Призначаючи ОСОБА_1 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, покарання у
виді 3 років обмеження волі, а за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК
України, частково приєднуючи невідбуту частину покарання й остаточно визначаючи
2 роки позбавлення волі, суд припустився помилки.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за
сукупністю вироків має бути більшим від покарання за новий злочин, а
також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з попереднього вироку Харківського районного суду Харківської
області від 20 грудня 2005 року, ОСОБА_1 була засуджена за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст.
185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК
України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
2 роки.

Суд же призначив ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю вироків менше,
ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

За таких обставин вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду належить прийняти
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Харківської
області задовольнити.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від
27 липня 2007 року щодо ОСОБА_1с к а с у в а т и, а справу - направити
на новий судовий розгляд у той же місцевий суд.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Кравченко К.Т. Кривенда О.В.