АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/391/14-к Номер провадження 11-кп/786/23/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 191 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000123 за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_10 та апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_9 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Градизьк Глобинського р-ну Полтавської обл., яка проживає АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

· ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з організацією та проведенням виборів депутатів строком на 1 рік;
· ч. 2 ст. 191 КК України на 1 рік 3 місяці обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з організацією та проведенням виборів депутатів строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з організацією та проведенням виборів депутатів строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнана винуватою і засуджена за те, що вона, обіймаючи посаду голови дільничної виборчої комісії № 530384 одномандатного виборчого округу № 150 з виборів народних депутатів України 2012 року в с. Гориславці Кременчуцького району Полтавської області, зловживаючи своїм службовим становищем, 9 листопада 2012 року о 16 год. 10 хв. з метою власного збагачення та в інтересах третіх осіб для отримання одноразової грошової винагороди, яка була виділена на дільничну виборчу комісію з державного бюджету, без проведення засідання виборчої комісії та відповідного протоколу засідання, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ постанову « Про преміювання членів дільничної виборчої комісії », яку надала для затвердження до окружної виборчої комісії одномандатного виборчого округу № 150, де визначила собі, як голові дільничної виборчої комісії одноразову грошову винагороду в сумі 1 120 грн., привласнивши грошові кошти, секретарю ОСОБА_11 та заступнику голови дільничної виборчої комісії ОСОБА_12 по 1 120 грн., розтративши державні грошові кошти та спричинивши збитки державним інтересам в розмірі 3 360 грн..

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватою за ч. 1 ст. 366 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організацією та проведенням виборів депутатів строком на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що покарання ОСОБА_9 повинно бути призначено із врахуванням положень ст. 65 КК України. ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження і, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі до неї не може бути застосовано, оскільки, виходячи з приписів цієї норми обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14 років. Крім того на думку прокурора неправильно застосовано ст. 70 КК України в частині призначення додаткових покарань однакового розміру, що позбавляє застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_9 змінила свої вимоги і просить вирок стосовно неї скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в її діянні складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України.

При цьому обвинувачена зазначає, що суд першої інстанції, прийнявши рішення про проведення скороченого судового розгляду допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону України і порушив її права, передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вона не погоджувалася із обставинами, які були встановлені під час досудового розслідування. Одночасно ОСОБА_9 зазначила, що погодилася у місцевому суді на проведення скороченого судового розгляду через свою юридичну неграмотність. Крім того, ОСОБА_9 вважає, що місцевий суд, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно неї не врахував того, що обвинувальний акт містить неконкретизоване обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених; прокурорів, які, посилаючись на неправильність призначеного покарання ОСОБА_9 просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої просили залишити без задоволення через те, що обвинувачена не має права оскаржувати фактичні обставини провадження, які нею не оспорювалися у суді першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченої підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В оскаржуваному судовому рішенні щодо ОСОБА_9 зазначено про те, що кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом із тим, як випливає із журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, прокурор заявив клопотання про проведення скороченого судового розгляду, суд, з`ясував думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора і прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Проте суд не з`ясував, хоча відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України зобов`язаний був з`ясувати чи правильно розуміє обвинувачена зміст обставин, які вона не оспорює, чи не має сумнівів у добровільності її позиції та не роз`яснив їй, що у випадку, коли суд прийме рішення про скорочений судовий розгляд, вона буде позбавлена права оскаржити визнані нею фактичні обставини.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена показала, що захист своїх інтересів у місцевому суді здійснювала самостійно без допомоги захисника і через свою юридичну неграмотність зрозуміла, що скорочений судовий розгляд полягає лише у швидкому розгляді провадження, суд не роз`яснював їй зміст ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідків застосування вказаної норми закону у зв`язку з чим вона не заперечувала проти скороченого судового розгляду.

Отже, суд першої інстанції, не виконавши вимог ст. 349 КПК України, порушив права ОСОБА_9 , що з огляду на положення ст. 412 цього ж Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку.

Враховуючи вищенаведене і те, що ні апеляційні скарги не містять клопотань про дослідження доказів, ні під час апеляційного розгляду апелянти таких клопотань не заявляли, виходячи з меж судового розгляду, визначених ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції без наявності відповідних клопотань учасників судового провадження позбавлений права у судовому засіданні перевірити доводи обвинуваченої щодо її невинуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України.

З огляду на вищевикладене вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 березня 2014 року щодо ОСОБА_9 необхідно скасувати і призначити новий розгляд в Кременчуцькому районному суді Полтавської області. При новому розгляді у суді першої інстанції необхідно врахувати наведене в цій ухвалі з дотриманням вимог процесуального та матеріального законів, повно й всебічно перевірити всі обставини протиправних діянь, вчинення яких інкриміновано ОСОБА_9 , доводи обвинуваченої та прокурора і прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_10 та апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 березня 2014 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у Кременчуцькому районному суді Полтавської області.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4