У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Шевченко Т.В., Скотаря А.М.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 1 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на вирок Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області від 5 липня 2006 року, постанову цього ж суду від 24
листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30
січня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

зазначеним вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, не судиму, виправдано за ч.1 ст.125 КК України за недоведеністю
участі у вчиненні злочину.

В цивільному позові відмовлено.

ОСОБА_1 обвинувачувалась в тому, що 10 липня 2000 року близько 19 год. на
ґрунті особистих неприязних відносин нанесла удари палкою по голові ОСОБА_2, а
коли остання впала, то нанесла ще удари руками і ногами по всіх частинах тіла,
заподіявши легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2007 року
залишено без задоволення апеляцію представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката
ОСОБА_3 на постанову Дубенського міськрайонного суду від 24 листопада 2006 року
про визнання такою, що не підлягає розгляду, апеляції на вирок Дубенського
міськрайонного суду Рівненської області від 5 липня 2006 року щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі потерпіла
ОСОБА_2 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_1 Посилається на однобічність та
неповноту розгляду справи, упередженість суду, що призвело до безпідставного
виправдання ОСОБА_1 Крім того, просить скасувати постанову суду про визнання
апеляції адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої такою, що не підлягає
розгляду, а також ухвалу апеляційного суду про залишення цієї постанови без
зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка вважала, що скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
вирок без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а вирок скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд
з таких підстав.

Постанова суду про залишення апеляції без розгляду та ухвала апеляційного
суду щодо цієї постанови є законними, оскільки текст апеляційної скарги
представника потерпілої не відповідав вимогам ст.350 КПК України, тому підстав
для їх скасування немає.

В той же час, доводи касаційної скарги про незаконність вироку є слушними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 375 КПК України після скасування вироку чи
постанови апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у
відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу. Згідно з ч.7 ст. 374 КПК
України вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є
обов'язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи. Суд
першої інстанції цих вимог закону не дотримався. Так, у даній справі двічі
скасовувалися виправдувальні вироки у зв'язку з однобічністю судового слідства
та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи (т.1 а.с.39, 127). Однак,
всупереч вимогам закону, справа втретє була розглянута без урахування
вказівок, зазначених в ухвалах апеляційного суду.

Зокрема, не було враховано вказівок про необхідність допиту у якості
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та надання відповідної оцінки показанням
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Як убачається з матеріалів справи, при новому
судовому розгляді ці свідки не допитувалися, передбачених законом заходів для
забезпечення їхньої явки судом не
вживалося. Посилання у вироку як на доказ на пояснення ОСОБА_7 (т.1 а.с.142) не
можна визнати законним, оскільки ці пояснення
не було отримано у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним
законом.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України, послався на те, що
показання свідка ОСОБА_9не можуть бути прийняті судом як достовірний доказ,
оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 і його
показання є суперечливими.

Натомість, як на докази, що виправдовують ОСОБА_1, суд послався на показання свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є близькими знайомими ОСОБА_1, і показання ОСОБА_13- її чоловіка.

З показань свідка ОСОБА_15 випливає, що йому стало відомо від ОСОБА_2 про
те, що її побила ОСОБА_1. Тілесних ушкоджень у потерпілої він не бачив, адже
він вимірював останній тиск, а не оглядав її на предмет наявності тілесних
ушкоджень.

З акту судово-медичного обстеження
(т.1 а.с.13) видно, що у ОСОБА_2 виявлені легкі тілесні ушкодження без розладу
здоров'я, які утворилися від дії тупих предметів, можливо від ударів руками,
ногами, дерев'яною палицею. Експерт ОСОБА_14 в суді підтвердив цей висновок та
пояснив, що зазначені тілесні ушкодження могли бути нанесені у межах 9-12 липня
2000 року. Оцінку цим доказам у вироку не надано. В той же час, всупереч
вимогам ст.76 КПК України, згідно з
якою для встановлення тяжкості і
характеру тілесних ушкоджень передбачено обов'язкове призначення експертизи,
така експертиза по справі не проводилася.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про
недоведеність вини ОСОБА_1 є передчасним і необґрунтованим. В порушення вимог
ст.334 КПК України суд у вироку не зазначив, чому він бере до уваги одні докази
і відкидає інші.

Тому на підставі ч.1 ст.398 КПК України внаслідок істотних порушень кримінально-процесуального
закону вирок підлягає скасуванню, а справа - поверненню на новий судовий
розгляд, під час якого необхідно повно, всебічно та об'єктивно дослідити
обставин справи, зокрема, вирішити питання про необхідність проведення
судово-медичної експертизи для з'ясування характеру і тяжкості тілесних
ушкоджень потерпілої та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у заподіянні
тілесних ушкоджень ОСОБА_2, суду належало з`ясувати її думку про можливість
застосування давності, оскільки згідно зі ст.7-1 КПК України для закриття
справи з цієї підстави потрібною є
тільки згода на це
обвинуваченого, а не визнання ним свої вини.

Керуючись ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2
задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 5 липня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

С у д д і :

Селівон О.Ф. Шевченко Т.В. Скотарь А.М.