Справа № 461/6081/15-к
Провадження № 1-кс/461/3767/15
УХВАЛА
іменем України
18.06.2015 р. м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю підозрюваного ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду справи № 461/6081/15-к за клопотанням ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, -

В С Т А Н О В И В :
28 травня 2015 року до Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, в якому просить надати тимчасовий доступ до документів про результати автоматичного розподілу у Галицькому районному суді м.Львова при розгляді клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_6 про проведення обшуку, яке було розглянуте слідчим суддею ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 461/3220/15-к. 28 травня 2015 року клопотання ОСОБА_5 передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_4 .

17.06.2015 року на розгляд судді ОСОБА_1 канцелярією суду було передано повторну заяву слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід. Заяву мотивує тим, що однією із сторін при розгляді клопотання є Галицький районний суд м. Львова, представника якого відповідно до ч.1 ст. 163 КПК України слід викликати у судове засідання для розгляду клопотання по суті. Оскільки він перебуває на посаді судді Галицького районного суду м. Львова, з метою об`єктивного та неупередженого розгляду вказаного клопотання, на підставі п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, вважає за необхідне заявити собі самовідвід.

Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід, тому суд визнає за можливе розглядати заяву слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід у відсутності прокурора, оскільки КПК України не визначає обов`язкову участь прокурора при розгляді таких заяв.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні проти заявленого самовідводу слідчого судді заперечив, вказавши, що підстави для самовідоду не змінилися, а всі обставини, на які покликається слідчий суддя вже були предметом судвих роозглядів коли вирішувалося питання про самовідвід і в цій заяві було суддями неодноразово відмовлено.

Дослідивши матеріали клопотання № 461/6081/15-к, приходжу до наступного висновку.

Так, статтею 75 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї cлідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, вважаю, що підстава заявлення самовідводу з тієї причини, що однією із сторін при розгляді клопотання є Галицький районний суд м. Львова не відповідає вимогам ст. 75 КПК України, а те, що слідчий суддя ОСОБА_4 перебуває на посаді судді Галицького районного суду м.Львова, відтак в силу п.4 ч.1 ст.75 КПК України існують інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості - суперечать вищенаведеним доводам.

За змістом статті 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитись з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 163 КПК України після отримання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд здійснює судовий виклик особи, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, за винятком випадку, встановленого частиною другою цієї статті.

Як встановлено у судовому засіданні, документи, до яких захисник ОСОБА_5 просить надати тимчасовий доступ знаходяться у володінні Галицького районного суду м. Львова, а не конкретно у судді цього суду - ОСОБА_4 , до повноважень котрого, в даному випадку та в силу п.18 ч.1 ст.3 КПК України належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, факт перебування ОСОБА_4 на посаді судді Галицького районного суду м. Львова не може бути перешкодою для розгляду клопотання сторони кримінального провадження про надання тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні Галицького районного суду м.Львова, оскільки відповідно до ст.23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом.

Крім того, в ході розгляду заяви про самовідвід встановлено, що суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 вже приймав процесуальні рішення, як слідчий суддя в межах даного кримінального провадження у справах: №461/5347/15-к, №461/5464/15-к, №461/6080/15-к, №461/6171/15-к, і жодних сумнівів щодо його упередженості у нього та у сторін кримінального провадження не виникало.

Так, положенням частини 1 ст.94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при прийнятті процесуального рішення керується своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no.255,і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43). Таких переконливих доказів під час розгляду заяви про самовідвід суду надано не було.

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelliand Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Крім того, приймаю до уваги те, що попередні заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_4 з аналогічних підстав вже були предметом судового розгляду, та у задоволенні таких заяв про самовідвід було відмовлено ухвалами від 04.06.2015 р. (справа № 461/3625/15-к суддя ОСОБА_8 ), від 09.06.2015 р. (справа № 461/6081/15-к, суддя ОСОБА_9 ) та від 16.06.2015 р. (справа № 461/3220/15-к суддя ОСОБА_9 ).

В зв"язку з вищевикладеним, у судовому засіданні не встановлено наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 , як того вимагає ч.4 ст. 75 КПК України, відтак у задоволенні заяви про самовідвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75, 81 КПК України, суддя -

УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду справи № 461/6081/15-к за клопотанням ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів - відмовити.

Передати справу № 461/6081/15-к за клопотанням ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів слідчому судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 для продовження розгляду.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1