Дата документу Справа № 314/1284/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/1284/15-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1319/15 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі (у режимі відео конференції) апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року засудженому ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) з 16.02.2014 року, має обмеження працездатності, проте взагалі не був працевлаштованим, на залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування. Вимоги режиму утримання засуджений не порушував, стягнень не мав. Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передувала вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була позитивною та активною, про що свідчить те, що він взагалі не заслуговував на заохочення за період відбування покарання. Суд погодився з висновком комісії Кам`янській виправній колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 101) та не встановив достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він на час розгляду його клопотання не проявив себе, як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не підтвердили його виправлення та перевиховання.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути його справу про умово-дострокове звільнення, висловлює свою незгоду з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що з 16 лютого 2014 року він відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 101), з березня по листопад 2014 року займався ремонтом житлових приміщень відділення № 7, у вересні 2014 року був переведений до 2-го інвалідного відділення, але продовжував здійснювати ремонт 7-го відділення, за весь час перебування в колонії стягнень не мав, вину у чиненому злочині визнає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, скасування ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року та ухвалення нової ухвали, про задоволення його клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, доводи прокурора щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , та ухвали суду без змін, доводи представника адміністрації колонії ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу засудженого не підтримав, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 року за ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбування покарання був звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2013 року звільнення від відбування покарання з випробуванням було скасовано та ОСОБА_7 був направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.05.2014 року за поданням адміністрації Кам`янській виправній колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_7 скорочено наполовину не відбуту частину покарання на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та до відбуття залишено 1 рік 4 місяці 12 днів.

Таким чином, на час звернення засудженого до суду першої інстанції невідбута частина строку призначеного йому покарання становила менше половини строку, призначеного судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, який не є корупційним злочином та відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися, в тому числі, й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. При цьому висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його сумлінну поведінку та ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 101) засуджений ОСОБА_7 приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав, санітарно-гігієнічних норм дотримується.

Разом з тим, як також вбачається з матеріалів справи, зокрема, з характеристики на засудженого ОСОБА_7 , наданої адміністрацією виправної установи, за час відбування покарання ОСОБА_7 заохочень не мав, характеризується посередньо, у відношенні до представників колонії не завжди тактовний та ввічливий, товаришує з засудженим різної спрямованості, загальноосвітній рівень не підвищує, бібліотеку колонії не відвідує, на заходи виховного впливу не завжди реагує адекватно, у скоєному злочині провину визнає частково, не розкоюється, на час складання характеристики працевлаштований не був, у зв`язку із чим адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Згідно довідок від 31.03.2015 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не мав як стягнень, так і заохочень, працевлаштований не був, за станом здоров`я має обмеження працездатності (остеохондроз поперекового відділу позвонка).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи засудженого про те, що він був працевлаштований та займався з березня та листопад 2014 року благоустроєм відділення спростовується письмовими доказами у справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року, підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:

1)
2. 3.