АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/230/15-Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/146/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати у кримінальних

справах апеляційного суду Тернопільської області

в складі : головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року, про закриття кримінального провадження, щодо обвинувачення ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України на підставі ч.1 п.7 ст.284 КПК України.

Закриваючи кримінальне провадження суд першої інстанції виходив з того, що потерпілий ОСОБА_7 клопотав про закриття кримінального провадження, оскільки в ході підготовчого судового розгляду він заявив про відмову від обвинувачення.

В апеляції потерпілий просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що фактично між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 примирення не відбулось, а тому вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає реальним обставинам справи та його волевиявленню.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, та прокурора, який вважає скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до переконання, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, яке статтею 477 КПК України віднесено до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

З журналу підготовчого судового засідання від 5 березня 2015 року (а.с.20) та його звукозапису вбачається, що після роз`яснення учасникам кримінального провадження процесуальних прав потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що пробачає ОСОБА_8 і бажає відмовитися від обвинувачення. У зв`язку з цим суд роз`яснив потерпілому, що у такому випадку кримінальне провадження підлягає закриттю і оголосив перерву, після якої потерпілий оголосив заяву, в якій підставою закриття даного кримінального провадження вказав саме відмову від підтримання від обвинувачення, наслідки якої йому зрозумілі (а.с.19).

Проти задоволення вказаного клопотання потерпілого прокурор та обвинувачений не заперечували.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття кримінального провадження є обґрунтованим, а оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та з наведенням належних і достатніх мотивів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи потерпілого про те, що ухвала суду першої інстанції не відповідає його волевиявленню повністю спростовуються даними журналу підготовчого судового засідання та його звукозаписом, з яких слідує, що суд першої інстанції закрив кримінальне провадження саме з тих підстав на які вказував потерпілий, тобто у зв`язку з його відмовою від обвинувачення.

При цьому, судом першої інстанції належним чином було роз`яснено процесуальні права і те, що наслідком відмови від обвинувачення буде закриття кримінального провадження, на що потерпілий погодився. Жодних даних про його примушування до відмови від обвинувачення в матеріалах провадження немає і в апеляційній скарзі не наведено, а тому у колегії суддів немає підстав сумніватися в добровільності подання ним заяви.

Доводи потерпілого про скасування оскаржуваної ухвали через те, що між ним і обвинуваченим не відбулось фактичного примирення є безпідставними, оскільки дане кримінальне провадження було закрито з інших підстав.

Так, з матеріалів провадження слідує, що сторони не заявляли клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням, судом дане питання не вирішувалось і потерпілий під час свого виступу в підготовчому судовому засіданні та у власноручно написаній заяві не вказував на наявність між ним та обвинуваченим будь-яких домовленостей чи умов примирення.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів також приходить до переконання, що зміна потерпілим свого ставлення до обвинуваченого у зв`язку з наведеними в апеляційній скарзі подіями, які відбулися після закриття даного кримінального провадження, не є підставою для скасування законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419,426 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2015 року без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9

підпис підпис підпис

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2