АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7
березня 2007 року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської області в складі

Головуючого:
Коваленка Є.П.

суддів: Максимовича Ю.А., Демченко
О.В.

з участю
прокурора: Гузіка Й.М.

потерпілої:
ОСОБА_1

засудженого:
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальну справу за
апеляцією потерпілої ОСОБА_1 на вирок Козівського районного суду від 8 грудня
2006 року ,-

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель АДРЕСА_1,
українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, ІНФОРМАЦІЯ_2,
одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 355 КК
України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.
75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст.76 КК України покладено
на засудженого такі обов"язки:

·
не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально виконавчої системи;

·
повідомляти
органи
кримінально-виконавчої
системи про зміну
місця

проживання,
роботи або навчання.

Справа № 11-70-
2007 року Головуючий
у 1 інстанції Кренцель М.І.

категорія: 355
ч.2 доповідач
Максимович .Ю.А.

періодично
з"являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили
залишено без змін -підписку про невиїзд.

Речові докази по
справі залишено в розпорядженні потерпілої ОСОБА_1

Цивільні позови
потерпілої залишені без розгляду.

Стягнуто
із засудженого в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 500 грн.

Згідно вироку суду
ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений за вчинення злочину при таких
обставинах.

14.06.2006 року в ОСОБА_2 виник злочинний намір примусити
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до виконання цивільно-правового зобов"язання, яке
випливало із усного договору найму його квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2, а
саме повернення боргу за найм в сумі біля 1000 грн.

З цією метою, цього ж дня біля 14 год.30 хв.
ОСОБА_2 на своєму автомобілі ВАЗ приїхав до будинку АДРЕСА_3 та зайшов на
другий поверх у квартиру НОМЕР_1, у якій проживає ОСОБА_1, де умисно,
застосовуючи насильство примусив неповнолітнього ОСОБА_3 винести із вказаної
квартири телевізор "SAMSUNG" вартістю 1000 грн. та DVD
програвач "SAMSUNG" вартістю 547 грн. і занести у його автомашину ВАЗ
2101, а також примусив ОСОБА_3 видати йому диплом про здобуття освіти,
посвідчення водія та талон до нього на прізвище ОСОБА_4, застосовуючи при цьому
до потерпілого ОСОБА_3 насильство, яке не було небезпечним для життя у вигляді
спричинення легких тілесних ушкоджень.

В апеляції потерпіла ОСОБА_1 просить вирок суду
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, посилаючись на те, що
засуджений не притягнутий до кримінальної відповідальності за незаконне
заволодіння її особистими документами, а також не притягнутий до кримінальної
відповідальності інший співучасник злочину - ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_1 , яка підтримала
апеляцію, прокурора, який вважає вирок суду незаконним і просить справу
направити на додаткове розслідування, засудженого ОСОБА_2 , який згідний з
вироком суду, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з таких
підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, 15.11.2006 року в ході
судового розгляду державний обвинувач відмовився від обвинувачення ОСОБА_2 за
ч.І ст. 125 КК України, про що виніс письмову постанову. Потерпілі ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 не погодились з думкою прокурора та підтримали обвинувачення у повному
обсязі.

Згідно
ст.ст.247, 282 КПК України не допускається припинення розгляду справи, якщо
прокурор відмовився підтримувати державне обвинувачення, а потерпілий вимагає
продовження розгляду справи.

Незважаючи на цю вимогу закону і позицію потерпілих, суд після зміни
прокурором обвинувачення, продовжив розгляд справи лише за ч.2 ст.355 КК
України і у вироку жодним чином не мотивував своє рішення про обвинувачення
ОСОБА_2 за ч.І ст. 125 КК України.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв рішення щодо заявленого
потерпілими цивільного позову.

Так, відповідно до ст.334 КПК України у мотивувальній частині вироку
повинні бути викладені підстави для задоволення або відхилення цивільного
позову.

Без наявності будь-яких підстав, суд залишив цивільний
позов без розгляду і таким чином не вирішив його.

Також із фабули обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що
засуджений під час вчинення злочину заволодів ще й особливо важливими
особистими документами потерпілої ОСОБА_1 - дипломом, посвідченням водія і
талоном до нього.

Разом з тим, розслідування даного факту у повному об"ємі органом
досудового слідства не було проведено, оскільки будь-якого рішення про
наявність чи відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.3
ст.357 КК України, по даному епізоду, слідчий не прийняв.

Таким чином, орган досудового слідства під час розслідування даної справи
та суд першої інстанції під час її розгляду, допустили порушення норм
кримінально-процесуального закону.

Ці порушення колегія суддів вважає істотними і такими, які відповідно до
ст.ст.370 КПК України першкодили суду повно і всебічно розглянути дану
кримінальну справу і виключали можливість постановления
вироку.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що вирок суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону, а тому його слід відповідно до ст.374 КПК України
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, під час якого слід
усунути зазначені порушення та прийняти законне рішення по справі.

Керуючись ст.ст.362, 365, 367, 370,
374 КПК України, колегія судців ,-

ухвалила:

Апеляцію
потерпілої ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок
Козівського районного суду від 8 грудня 2006 року відносно ОСОБА_2 скасувати, а
справу направити прокурору Козівського району для проведення додаткового
розслідування.