Справа № 343/539/13-к
Провадження № 11-кп/779/6/2015
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Долинського районного суду від 29 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, громадянин України

обвинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2(два) роки.

На підставі п. «в» ст..1 Закону України «Про амністію у 2014 році» його звільнено від відбуття призначеного основного та додаткового покарання .

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 26229,34 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а також 4566, 40 грн. витрат на користь держави за проведення експертиз.

За вироком суду, ОСОБА_8 20 грудня 2012 року близько 18 год. 00 хв., керуючи вантажним мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz-313-CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по слизькому дорожньому покриттю автодороги «Хуст-Долина» в напрямку м.Долина, на 11км +650 м неподалік с.Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області проявив неуважність, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку (наявність ожеледі) та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини автодороги ліворуч чим порушив вимоги пунктів 1.2, 2.3, 10.1, 11.2, 12.1Правил дорожнього руху України , внаслідок чого допустив перекидання керованого ним транспортного засобу, в результаті чого пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких він помер на місці події.

В поданих апеляційних скаргах:

- потерпіла ОСОБА_9 вважає вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в частині призначення покаранням та звільнення його від відбування цього покарання відповідно до Закону України «Про амністію в 2014 році» законним та обгрунтованим, однак не погодилась із рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_8 на її користь 26229,34 матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. Вважає, що враховуючи всі понесені нею витрати, які настали внаслідок цієї події, а також моральні страждання, яких вона зазнала у зв`язку із смертю свого чоловіка необхідно стягнути з ОСОБА_8 в її користь 270000 грн. матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди.

- обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями вважає вирок суду першої інстанції щодо нього упередженим та несправедливим, таким що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Зокрема вказує на те, що його вина у смерті потерпілого є лише у тій мірі, що йому не вдалося уникнути ДТП, але спеціальної вини у тому, що відбулося немає. Також заперечує розмір грошового стягнення та арешту його автомобіля, так як автомобіль є засобом його заробітку, а призначений розмір грошового стягнення є явно завищеним, так як він не працює та має на утриманні малолітніх дітей. Просить вирок суду першої інстанції відносно нього скасувати і постановити виправдувальний вирок, а кримінальну справу закрити, а також скасувати арешт його автомобіля .

У засіданні апеляційного суду:

обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з доповненнями, просив її задовольнити в повному обсязі.

- потерпіла ОСОБА_9 підтримала свої доводи, викладні в її апеляційній скарзі, апеляційну скаргу обвинуваченого просила відхилити як невмотивовану та безпідставну.

- прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, вважав вирок законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілої підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України підтверджено зібраними по справі доказами.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_8 , його винуватість у скоєному повністю підтверджується як показаннями самого обвинуваченого, де він частково визнає свою вину у скоєному, показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які суду підтвердили, що були очевидцями даної аварії, що саме ОСОБА_8 був водієм атомашини «Мерседес Бенс» в якому їхав потерпілий ОСОБА_10 так і заявою внесеною до ЄРДР від 21.12.2012 року (т.2 а.с.1), протоколом огляду місця події від 20.12.2012 року та фототаблицею до нього (т.2 а.с.7-27), лікарським свідоцтвом про смерть № 95 від 21.12.2012 року (т.2 а.с. 47), протоколом огляду транспортного засобу від 25.01.2013 року та фототаблицею до нього (т.2 а.с.72, 74-79), висновками експерта №95 (т.2 а.с.58-62), №09/17-494 від 16.01.2013 року (т.2 а.п. 84-88), № 09/17-70 від 21.02.2013 року (т.п. 2 а.п. 119-121), висновком судової автотехнічної експертизи № 3295 від 24.01.2014 року (т.п.1 а.п.101-102), висновком судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №3296/166 від 28.01.2014 року (т.п. 1 а.п.104-106).

Тому посилання обвинуваченого на те, що наслідки даної дорожньо-транспортної пригоди сталися не через його дії, а внаслідок обставин які не залежали від нього є безпідставними, оскільки фактично спростовуються наведеними вище доказами .

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вимог п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.220 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і в повній мірі врахував як ступінь тяжкості скоєного злочину так і особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні врегульовується судом за правилами, встановленими цим Кодексом та нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Вирішуючи апеляційні вимоги потерпілої колегія суддів виходить з того, що ні в позовній заяві ні в доповненнях до неї потерпіла не ставила вимог про стягнення вартості встановлення надгробного пам`ятника, а тому суд першої інстанції тільки на підставі одних її усних вимог не вправі був виходячи з вимог ЦПК України вирішувати її зазначену вимогу, а тим більше по тексту мотивувальної чатини викладати свою позицію чому вважає цю вимогу не доведеною. При цьому колегія суддів враховує, що у резолютивній частині у вироку рішення про відмову у задоволенні зазначеної вимоги не приймалося. Але з метою виправлення помилки суду в цьому питанні, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини вироку слід виключити посилання суду на безпідставність заявлених вимог в цій частині.

При таких обставинах, апеляційні вимоги потерпілої не можуть бути задоволені в частині стягнення вартості надгробного пам`ятника, оскільки апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в цій частині, але не вправі сам вирішити цю вимогу, якщо вона не вирішувалася в суді першої інстанції. Що не позбавляє потерпілу можливості заявити із зазначеного приводу цивільний позов.

В той же час виходячи з вказаного вище, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги потерпілої слід задовольнити частково та виключити з мотивувальної частини зазначене вище щодо надгоробного пам`ятника.

Щодо вимог потерпілої в частині збільшення суми стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив дану вимогу з врахуванням обставин по справі та чинного законодавства. А питання про стягнення сум у зв`язку з інфляцією має вирішуватися судом першої інстанції після вступу рішення в законну силу, а не апеляційним судом виходячи з того, що дане питання судом першої інстанції також не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 128, 376, 404 , 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

:

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на безпідставність вимоги потерпілої в частині стягнення витрат на встановлення пам`ятника.

В решті вирок Долинського районного суду від 29 серпня 2014 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4