У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_4,
за участю прокурора ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003710 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дарницького районного суд м. Києва від 29 липня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина Грузії, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 судові витрати на проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він о 12 год. 20 хв. 19 травня 2014 року проник у будинок АДРЕСА_1, звідки таємно викрав грошові кошти потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 3 084 грн.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано, що засуджений не працює, на території України не зареєстрований і не має постійного місця проживання, що може свідчити про вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Твердження прокурора про те, що місцевий суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, особу винного, який визнав вину, розкаявся, позитивно характеризується, стан його здоров'я, обставини, що пом'якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Розглядаючи справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на підставі детального вивчення матеріалів справи апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій. При цьому суд апеляційної інстанції правильно послався на те, що на момент розгляду провадження засуджений ОСОБА_6 має постійне місце проживання в Україні, влаштувався на роботу, що свідчить про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м'якості призначеного ОСОБА_6 покарання, то скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ____________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3