Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8

за участю прокурора ОСОБА_9

секретаря ОСОБА_10

розглянула 04 червня 2015 року в судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000193 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кіровоград, мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого, останній раз 09 червня 2009 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України на 3 роки позбавлення волі та штрафу в розмірі 1700 грн. 13 травня 2011 року звільненого умовно-достроково, невідбута частина покарання 10 місяців 1 день.

засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування вироку та ухвали суду у зв'язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, судом не враховано, що показання малолітнього ОСОБА_3, як свідка, викладені в протоколі слідчого експерименту є недопустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду. Дії засудженого кваліфіковано невірно. Оскільки ОСОБА_3 добровільно передав ОСОБА_2 своє майно, а той заволодів ним у шахрайський спосіб, в діях засудженого відсутній склад злочину за ч. 2 ст. 186 КК України. Наведеним обставинам суд не дав належної оцінки.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він 05 березня 2014 року, перебуваючи на вул. Леніна в с. Велика Северинка Кіровоградського району під час розмови з малолітнім ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.), відкрито заволодів планшетом із належностями на загальну суму 625,50 грн., який належав ОСОБА_4 Після цього залишив місце поді, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, котрий заперечив проти скарги захисника, та вважав, що судові рішення скасуванню, а скарга захисника задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у відкритому викраденні чужого майна за викладених у вироку обставин ґрунтується на сукупності доказів, здобутих та оцінених судом відповідно до вимог КПК України.

Зокрема, в судовому засіданні засуджений не заперечував того факту, що на його прохання ОСОБА_3 надав йому планшет покористуватися, а коли малолітній відвернувся, він із чужим майном залишив місце події.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що коли він відволікся, засуджений із його планшетом пішов за будинок. Він не наздоганяв його, тому що побоявся. Матері він пояснив, що у нього планшет украли.

Ці обставини об'єктивно підтверджуються протоколом проведеного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_5, протоколом огляду місця події від 06.03.2014 року, згідно якого ОСОБА_2 добровільно видав викрадений планшет, протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2014 року в ході якого ОСОБА_2 розповідав та показував, як він заволодів чужим майном, іншими дослідженими доказами.

Судом взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_2, котрий раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, усвідомлював, що малолітній через свій вік (12 років) не міг правильно оцінити обстановку, і тим більше йому протидіяти.

Відповідно до пункту 17 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року №10 якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії належить кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Давши належну оцінку доказам у їх сукупності, суд обґрунтовано кваліфікував злочинні дії засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Твердження захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги, про те, що в діях засудженого відсутній склад злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, перевірялися судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при проведенні слідчого експерименту за участю малолітнього свідка ОСОБА_3, на що посилається захисник у скарзі.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи скарги захисника безпідставними, а касаційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Зміст касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6