Справа № 597/1007/2014
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року
Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не працюючого, зі слів останнього маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, раніше судимого:
- 12 березня 2001 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 140, ст.45 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком терміном 1 рік, штрафу у розмірі 680 грн.;
- 20 липня 2001 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 140, ст. 143 КК України до 3- років позбавлення волі, звільненого 26 грудня 2003 р. від відбування покарання Ізяславським районним судом Хмельницької області умовно-достроково;
- 23 лютого 2005 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1700 грн. штрафу;
- 10 листопада 2005 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі;
- 03 травня 2006 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 390, ст.71 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі. Звільненого 20 лютого 2008 р. по відбуттю строку покарання;
- 20 листопада 2008 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України (1961 року) до штрафу в сумі 1500 грн.;
- 19 червня 2012 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
в с т а н о в и в :
24 травня 2014 року ОСОБА_5 автомобілем потерпілого прибув до жителя с. Дзвиняч Заліщицького району ОСОБА_7 , якому передав транспортний засіб та просив повернути ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду показав, що 21 травня 2014 р. близько 15 год. прийшов до господарства потерпілого ОСОБА_6 щоб попросити в такого в тимчасове користування належний йому автомобіль марки ВАЗ, так як мав на меті поїхати в с.Добровляни. На що потерпілий погодився, і в його присутності з мотоцикла перелив у бак автомобіля 5 л. бензину. Крім того, ОСОБА_6 позичив йому 120 грн. З потерпілим досягли домовленостей, що автомобіль поверне ввечері. Але до визначеної пори в с. Дзвиняч не повернувся з с. Добровляни поїхав у м. Заставну, де близько 23 год. в центрі міста в`їхав у дерево, та пошкодив автомобіль. А тому, ввечері 21 травня 2014 року в с. Дзвиняч не приїхав. З 21 по 24 травня 2014 р. перебував в м. Заставна, де ремонтував автомобіль. 24 травня 2014 року таким приїхав в с. Дзвиняч, передав односельцю ОСОБА_8 , якого просив повернути автомобіль потерпілому. Так вчинив бо боявся потерпілого.
Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав, його вина у вчиненні такого повністю доведена дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 21 травня 2014 року близько 15 год. 30 хв. обвинувачений прийшов до нього в господарство та просив дозволу скористатись належним йому автомобілем для власних потреб. ОСОБА_5 у цьому відмовив, після чого пішов викинути сміття. Коли повернувся в двір господарства побачив як ОСОБА_9 на автомобілі виїзджав з двору. Після чого протягом тривалого часу телефонував обвинуваченому та просив повернути автомобіль. 24 травня 2014 р. їх односельчанин ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_5 залишив автомобіль у нього, звідки його і забрав. Про те, що ОСОБА_9 викрав у нього автомобіль повідомив міліції 24 травня 2014р.
Свідок ОСОБА_11 , мати потерпілого, суду показала, що саме від потерпілого довідалась про те, що ОСОБА_5 викрав у нього машину, яку, згодом, побиту, через кілька днів сину повернув ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_13 показав, що коли проходив повз господарство потерпілого бачив як з двору на великій швидкості виїхав автомобіль. В цей же час, оскільки ворота господарства були відкриті, помітив, що ОСОБА_6 заходить у двір з іншої сторони. Після чого ОСОБА_6 повідомив йому, що машину викрав ОСОБА_5 , який до нього перед цим заходив.
Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_5 залишив у нього автомобіль належний потерпілому, який був пошкоджений, та просив його передати потерпілому.
Свідок ОСОБА_14 , голова Дзвиняцької сільської ради, показав, що 24 травня 2014 року від матері потерпілого ОСОБА_11 довідався про те, що ОСОБА_9 викрав у нього автомобіль, а тому, пересвідчившись у тому, що такий факт дійсно мав місце і, що потерпілий з цього приводу до міліції не звертався, про дану подію повідомив правоохоронні органи по телефону.
Свідки ОСОБА_15 рідна сестра колишньої дружини обвинуваченого, ОСОБА_16 суду показали, що в травні 2014 року ОСОБА_5 кілька днів знаходився в м. Заставна Чернівецької області, куди приїхав автомобілем марки ВАЗ білого кольору, який, з його слів, був ним пошкоджений. При цьому, свідок ОСОБА_17 показала, що обвинувачений повідомив її про те, що автомобіль йому дав його знайомий.
Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2014 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 показав на місці та розповів обставини, за яких ним на дорозі між населеними пунктами Дзвиняч та Бедриківці Заліщицького району було вчинено ДТП та пошкоджено автомобіль належний потерпілому, що не відповідає та суперечить показам обвинуваченого, даних ним в ході судового розгляду про те, що автомобіль було пошкоджено ним в результаті ДТП, яка мала місце в м. Заставна.
Оцінюючи всі досліджені в ході судового розгляду докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми діями, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, скоїв злочин, передбачений ст. 289 ч.2 КК України.
Доказів, які б стверджували наведені обвинуваченим обставини про те, що він користувався належним потерпілому автомобілем, за згоди такого, в ході судового розгляду здобуто не було, стороною захисту, в тому числі обвинуваченим, не надано.
Посилання обвинуваченого на те, що факт викрадення автомобіля був зареєстрований за заявою голови сільської ради, а не потерпілого ОСОБА_6 , суд не знаходить такими, що спростовують доводи обвинувачення. При цьому, суд також відхиляє та не приймає твердження обвинуваченого про те, що факт реєстрації повідомлення про злочин 24 травня 2014р., тобто після того, як він повернув автомобіль, виключає його винність та свідчить якраз про те, що автомобілем користувався виключно за згоди потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, який є тяжким, дані про його особу, обставини, що пом`якшуюють та обтяжують його покарання.
Так, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, судимості не погашені, не працює та доходів немає, по місцю проживання характеризується негативно, в тому числі як особа, яка схильна до крадіжок. На обліку в психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, його особу, систематичність вчинення кримінально-карних діянь в минулому, поведінку після скоєння інкримінованого йому діяння, зокрема, те, що ухилявся від органів досудового розслідування, в зв`язку з чим перебував у розшуку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання у відповідності до санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, зарахувавши у строк відбутого покарання термін перебування під вартою, тобто з 29 липня 2014 року.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, який продовжений судом до 28 березня 2015 року, включно, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу продовжити, але не більш як на 60 діб, тобто з 29 березня 2015 року до 27 травня 2015 року включно.
Судові витрати по справі за проведення експертизи № 4-93/14 від 31.05.2014р. в сумі 307,45 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави в повному обємі.
Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-
з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.
В строк відбуття покарання зарахувати строк утримання ОСОБА_5 під вартою, тобто з 29 липня 2014 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити без змін у виді тримання під вартою, продовживши дію такого з 29 березня 2015 року по 27 травня 2015 року включно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертизи № 4-93/14 від 31.05.2014р. в сумі 307,45 грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду ОСОБА_1 .