Справа № 1/2506/123/12
Провадження по справі № 1/2506/1802/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді - Розинка В.М.

при секретарі - Осовицькій А.М.

за участю прокурорів - Грицана А.А., Коваленко Л.М.

потерпілих - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

представника потерпілого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Чернігові справу по обвинуваченню

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 2. 185 ч. 3, 307 ч. 2, 309 ч. 2 КК України, -

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.08.2012 р. підсудний ОСОБА_6 засуджена за ст. ст. 185 ч. 2. 185 ч. 3, 307 ч. 2, 309 ч. 2 КК України щодо ряду злочинів, скоєних у м. Чернігові, протягом 2011 р.

При розгляді кримінальної справи в судовому засіданні було встановлено ряд порушень вимог кримінально-процесуального закону України, як з боку слідчих, що провадили розслідування даної кримінальної справи, так і працівників міліції, котрими провадилась дослідча перевірка, а рівно й працівників прокуратури, якими здійснювався нагляд за дотриманням законності при розслідуванні даної справи. Зазначені обставини, а саме: порушення законодавства не потягли за собою направлення справи на додаткове розслідування, але змусили суд на протязі значного часу, що вимірюється місяцями, фактично усувати прогалини, допущені органами досудового слідства та прокуратури, наслідком чого стала тяганина в розгляді справи в суді, але виникла така не з вини самого суду.

Так, слід констатувати, що як органами досудового слідства, так і прокуратури області, останнім часом почали грубо ігноруватися вимоги п. 3 ст. 64 КПК України, у часті покладеного на зазначені правоохоронні органи обовязку, відносно обставин, що підлягають доказуванню в кримінальній справі, а це обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, помякшують та обтяжують покарання.

У даній справі, порушеній 11.10.2011 р., при допиті підсудної ще в якості підозрюваної того ж самого дня 11.10.2011 р., що провадився старшим слідчим Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_7, підсудна так прямо й заявила слідчому, що має травму правого ока, на яке не бачить, а на ліве око бачить чітко (т.1, 25). Причому, наслідки такої травми правого ока очевидні з першого погляду, це вбачається навіть візуально, що не потребує якихось особливих медичних знань.

Зазначене повинно було привернути увагу будь-якого слідчого, у провадженні якого б перебувала справа відносно такого підозрюваного чи обвинуваченого, оскільки це могло завдавати якісь ймовірні перешкоди такому учаснику процесу для захисту його прав, більш того законодавець, передбачаючи такі ситуації, прямо прописав відповідну норму закону, передбачену в ст. 75 КПК України, щодо того, що експертиза провадиться у випадках, коли для вирішення певних питань потрібні спеціальні знання, оскільки така кореспондується з іншою нормою закону щодо обовязкової участі захисника, як зазначено в ст. 45 п. 2 КПК України, у справах, про злочини осіб, які через свої фізичні вади не можуть самі реалізувати своє право на захист.

Разом з тим, незважаючи на очевидність виникнення достатньо серйозного питання, зазначений працівник органу досудового слідства, який за посадою є старшим слідчим, що може свідчити про відповідний рівень його фаховості, досвіду, відповідного ставлення до нього керівництва слідства міста та області, грубо порушив норму закону, проігнорував обовязкові приписи закону та, вочевидь вважаючи себе не лише працівником слідства, а й фахівцем з усіх інших питань, тому суд вважає, свідомо пішов на порушення закону з невідомих причин чи то байдужості, чи то халатного відношення до своїх обовязків, чи то лінощів, чи то, можливо, і упередженого відношення до підсудної. Суд сподівається, що це буде досконально встановлене в рамках ретельної службової перевірки, як щодо мотивів дій слідчого, так і вибору форми дисциплінарного реагування на таку поведінку останнього.

Більш того, слід звернути увагу, що це питання не являло таємниці й для прокурорів усіх рівнів та посад, котрі повинні були здійснювати прокурорський нагляд за дотриманням законів за порушеною кримінальною справою на всіх стадіях, як це передбачає закон у ст. 227 КПК України.

Слід зазначити, що за останні роки виникла стала практика в частині направлення до суду кримінальних справ, де підсудні мають явні сліди травмування на голові, інших видимих частинах, посилались в допитах саме слідчими на явні й значні вади здоровя зір, слух, негаразди психічного складу, але все це було проігноровано досудовим слідством і прокуратурою, разом з тим суд це знаходив у матеріалах справи та й самі підсудні робили про це заяви в судовому засіданні, суд не міг це залишити без уваги, але наряду з цим таке не дозволяло й продовжувати судовий розгляд, оскільки це могло призвести до ймовірного порушення прав на захист уже в суді, суд змушений був припиняти подальший судовий розгляд, призначаючи в цей час відповідні судово-медичні експертизи та даючи судові доручення для перевірки таких обставин, що приводило до затримки розгляду таких справ у суді на декілька місяців. З цих питань були поінформовані неодноразово керівники прокуратури області та УМВС в області, але це не мало жодних наслідків у частині припинення порушень закону з боку працівників органу досудового слідства та працівників прокуратури.

У даному випадку відбулась аналогічна ситуація суд був відкинутий загалом на декілька місяців назад у звязку з проведенням такої експертизи, призначенням судом захисника, неодноразовими неявками свідків, потерпілим та неналежним виконанням приводів тих працівниками органів внутрішніх справ.

Суд вважає, що за даним документом реагування окремою постановою, як у системі УМВС області, так і прокуратурі повинні бути встановлені всі особи, причетні до таких порушень від безпосередніх виконавців, чи то навпаки службових осіб, які ухилились від виконання своїх обовязків до всіх їх керівників, причому не лише рівня м. Чернігова, але і області, які не здійснювали контроль за їх роботою та не проявили відповідної вимогливості до працівників рівня правоохоронних органів м. Чернігова, і всі вони будуть нарешті притягнуті до дійсної відповідальності, а не направлені до суду, як зазвичай, відписки, про посилення відповідальності, що в дійсності свідчить про зростання безвідповідальності.

По справі встановлені і інші обставини, які потребують відповідного реагування. Суд, а також судові інстанції вищих ріней апеляційної, касаційної, Верховний Суд України багаторазово звертали увагу на сумнівність дій працівників міліції при здійсненні контрольованих оперативних закупівель наркотиків, що організуються та провадяться безпосередньо працівниками міліції. Е незрозумілим, чому при проведенні першої такої дій, документуванні факту правопорушення працівники міліції не реагують, у порушення конституційних приписів про боротьбу зі злочинністю та дотриманням законів, Закону України Про міліцію, КПК України на виявленні ознаки злочину та продовжують повторювати таки закупки. Так, допитані працівники міліції, без жодної мотивації пояснили, що прийняли рішення через 2-3 тижні повторити по даній справі таку закупівлю. Матеріали кримінальної справи не містять жодної відповіді сенсу такого рішення, котрі не обумовлені абсолютно нічим, крім, як убачається суду, намаганням створити штучний ріст кількості розкритих епізодів злочинів, створити штучне враження про викриття злочинців, які ведуть активну протиправну діяльність, тобто не виключно, а навпаки, ймовірно, що такі дії правоохоронців переслідують на меті отримання показників, матеріальних благ (премій, підвищення по службі, тощо), послідуючу бездіяльність (оскільки подібні злочини, фактично розкриваються на рівні кабінетної роботи, де плануються такі закупівлі, без конкретної діяльності працівників служби БНОН , у той час я робота по розкриттю злочинів проти життя і здоровя людей, проти власності, тощо, потребує фактичного розкриття таких злочинів на місті, а не керованогорозкриття). Зазначений підхід призводить до пасивності в роботі таких працівників міліції, тягне за собою значне витрачення грошей платників податку, а в даному випадку всієї громади міста Чернігова, області, і фактично не впливає на рівень такої злочинності, тобто не є суспільно корисним. Крім того, по всім матеріалам кримінальних справ, що розглядаються судом, фактично не встановлюються джерела походження наркотиків, тобто й тут роль повторних оперативних закупівель не має жодної результативності.

З вищевикладеного слідує, що саме неналежне виконання співробітниками УМВС України в області та, працівниками прокуратури своїх посадових обов'язків, стало однією із причин такого тривалого розгляду даної кримінальної справи, котра довго не могла знайти свого остаточного вирішення в судовому засіданні.

Про такі недоліки та прямі порушення закону суд уже багаторазово повідомляв керівників правоохоронних органів області, але зазначене жодним чином не усувається, повторюється по значній кількості кримінальних справ, наслідком чого було затягування розгляду і даної справи, не з вини суду.

Суд вважає, що приведені факти порушення закону, підлягають відповідній оцінці й реагуванню, із метою їх подальшого недопущення.

Керуючись ст. ст.23-2, 340 КПК України, суд

постановив:

Довести до відома начальника УМВС України в Чернігівській області про встановлене по справі.

Не пізніше як у місячний строк по окремій постанові має бути вжито необхідних заходів і про результати повідомлено суд.

Головуючий В.М. Розинко