Справа № 362/5453/15-к
Провадження № 1-кп/362/245/15
ВИРОК
Іменем України
05.08.2015 Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію»,затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113- VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст.106 ч.І п.п.1, 17, 20;112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Полтавської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання вищевказаного Указу Президента України та визначених завдань наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №30 від 13.03.2015 року (по стройовій частині) з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №82 від 13.03.2015 року (по стройовій частині) ОСОБА_4 у військовому званні солдата зарахований до списків особового складу цієї частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта.
Згідно ст.24 ч.І п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 13.03.2015 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст.П, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
23.04.2015 року перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 та провести час на власний розсуд.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня біля 08год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання у с. Пелагеївка Шишацького району Полтавської області, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_2 , до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
15.05.2015року біля 08год. 00хв., тобто понад десять діб, але не більше місяця, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.
Ці умисні дії ОСОБА_4 які виразилися у самовільному залишенні військової частини,вчинене в умовах особливого періоду,крім воєнного стану, військовослужбовцем органом досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю в зв`язку із чим суд розглядає справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши ОСОБА_4 вимоги зазначеної статті та показав, що він являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації був зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта у військовому званні солдата, де проходив військову службу. Він дізнався про тяжку хворобу свого батька. 23.04.2015 року, близько 08год. 00хв., без дозволу командування залишив територію військової частини та направився до місця свого проживання у с. Пелагеївка, Шишацького району Полтавської області,де перебував приблизно 22 дні, поки стан здоров`я батька покращився, після чого 15.05.2015 року, добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 . У вчиненому він щиро розкаюється, і просить суд його суворо не карати.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 , в умисних діях які виразилися у самовільному залишенні військової частини,вчинене в умовах особливого періоду,крім воєнного стану, військовослужбовцем, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України.
Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_4 винним, обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, береться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи особу ОСОБА_4 наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину,суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України та при призначенні йому покарання перейти до іншого більш м`якого покарання не передбаченого ч.4 ст. 407 КК України у вигляді тримання в дисциплінарному батальйонні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді шести місяців тримання в дисциплінарному батальйоні..
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 обрати у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати із 05.08.2015 року.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1