В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження №0003042 від « 02» жовтня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Калинівського хлопкорадгоспу Наурського району Чечні, маючого середню освіту, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 ? 02 жовтня 2014 року керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-217030-110-01» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався по проїжджій частині вул. Дніпровської м. Павлограда Дніпропетровської області зі сторони м. Дніпропетровська в напрямку м. Донецька зі швидкістю 61 кілометр на годину в лівій смузі свого напрямку руху. В цей час, він наближався до пішохідного переходу, розташованого в районі перетину вул. Дніпровської та вул. Водопровідної міста Павлограда, надалі маючи намір продовжити рух по вул. Дніпровській м. Павлограда в напрямку м. Донецька.

У вказаний час в правій смузі руху, перед пішохідним переходом, в напрямку міста Донецька зупинився автомобіль марки «ВАЗ-2106» червоного кольору, котрий пропускав пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину вул. Дніпровської м.Павлограда, по пішохідному переходу з права наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ-2106» червоного кольору, котрий зупинився перед пішохідним переходом.

В ході зближення автомобіля марки «ВАЗ-217030-110-01» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 з пішоходом ОСОБА_4 , близько 13.10 годин, водій автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» ОСОБА_5 маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що його дії будуть безпечними, і не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не прийняв дієвих заходів для зменшення швидкості, а за необхідності зупинитися, в наслідок чого допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 .

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_5 зазначеного пункту Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, до яких у обвинуваченого була необережна форма вини, у вигляді спричинення потерпілій, згідно висновку судово-медичної експертизи № 530 від 18.11.2014 р. тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому хірургічної шийки лівого плечового суглобу зі зміщенням, який по признаку тривалого розладу здоров`я (тривалого порушення функції лівої верхньої кінцівки) тривалістю більше трьох тижнів (більше 21 дня),які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Потерпілою в кримінальному правопорушенню є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньо тяжкості тілесні ушкодження.

22 грудня 2014 року після оголошення обвинувального акту, щодо якого обвинувачений заявив про визнання вини, сторонами була надана угода про примирення у відповідності до вимог ст.. 471 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в обсязі висунутого обвинувачення та зобов`язався компенсувати потерпілій всі витрати, пов`язані з лікуванням та реабілітацією отриманого ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки лівого плечового суглобу зі зміщенням, отриманого 02 жовтня 2014 року внаслідок ДТП.

ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину кримінального правопорушення, а він має право мовчати, мати захисника та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та потерпілою угоду про примирення.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила,що вона розуміє характер обвинувачення щодо обвинуваченого, вид покарання, який буде застосовано до обвинуваченого в разі затвердження угоди. Угоду про примирення вона уклала добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Також зазначила що розмір відшкодувань матеріальних збитків буде залежати від витрат на майбутнє лікування. Просила суд затвердити укладену між нею та обвинуваченим угоду про примирення.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про примирення потерпіла відповідно до ст. 476 КПК України, має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є необережним злочином невеликої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого ОСОБА_5 визнає себе винуватим, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також, що сторони розуміють наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні злочину за ст. 286 ч.1 КК України.

Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди сторони погодили покарання ОСОБА_5 , відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з врахуванням особи обвинуваченого, та пом`якшуючих обставин може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи внаслідок професійного захворювання. Також обвинувачений вчинив необережний злочин та в момент вчинення злочину перебував в тверезому стані.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів..

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 22 грудня 2014 року про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 22 грудня 2014 року покарання у вигляді штрафу в розмірі три тисячі чотириста гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1