Справа №1-02-33/10 09.09.2010 09.09.2010 09.09.2010
Справа № 11-565/10 р. Головуюча суду 1 інстанції
Категорія: ст. 286 ч.3 КК ОСОБА_1
України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів Войтовського С.А., Пустовара М.Л.

за участю прокурора Іванова А.О.

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за спільною апеляцією потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_10, захисника ОСОБА_11 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2010 р., яким

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, який має на утриманні раніше неповнолітню дитину, офіційно не працює, не судимий

засуджено за ст. 286 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з засудженого: на користь Миколаївського філіалу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 1759 грн. 34 коп.; на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області 1896 грн. 76 коп.; на користь Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз 4884 грн. витрати за проведення експертиз.

Постановлено також речові докази у справі: мотоцикл «Мінськ» без державних реєстраційних номерів та мотоциклетній шолом повернути потерпілому ОСОБА_3; печатку, туфель, вихлопну трубу, фрагмент від державного реєстраційного номеру знищити.

Згідно з вироком суду, 13.05.2006 р., приблизно о 1 год. 10 хв., ОСОБА_10, керуючи за дорученням автомобілем марки «TOVOTA Land Cruser» реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по сухому чистому асфальтованому дорожньому покриттю автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в напрямку с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області.

В цей же час, в тому ж напрямку, рухався на мотоциклі «Мінськ» без реєстраційного номеру ОСОБА_3, який перевозив 2 пасажирів.

На 116 км.+350 м. вказаної автодороги, поблизу с. Половинки Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_10, порушуючи п.п. 12.2, 12.3, 12.6 «г» Правил дорожнього руху України, рухаючись в попутному напрямку з мотоциклом «Мінськ», проявив неуважність до навколишньої обстановки в темний час доби, тобто в умовах недостатньої видимості, перевищив допустиму швидкість, яка повинна бути не більш 90 км/год., рухаючись з швидкістю 178 км./год.

Наслідком таких порушень Правил дорожнього руху України стало зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_10 з мотоциклом «Мінськ» під керуванням ОСОБА_3, загибель 2-х пасажирів мотоциклу ОСОБА_5 і ОСОБА_12, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень водію ОСОБА_3

В спільній апеляції потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять вирок суду частково змінити стосовно покарання, призначеного ОСОБА_10 Просять призначити йому замість 7 років позбавлення волі 12 років позбавлення волі.

Посилаються, що призначене ОСОБА_10 покарання є явно несправедливим внаслідок його мякості. Вказують, що в результаті ДТП загинуло ОСОБА_12 та ОСОБА_5 (обидва ІНФОРМАЦІЯ_3), а ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

На думку апелянтів, суд при призначені покарання не врахував відповідно до ст. 66 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_10: невизнання вини, відсутність щирого каяття та вибачення перед батьками загиблих, ненадання допомоги на поховання загиблих та на лікування ОСОБА_3, який отримав важку травму, невідшкодування майнової та моральної шкоди, перешкоджання встановленню істини у справі.

Вважають, що ОСОБА_10 заслуговує на призначення йому максимального покарання, передбаченого ст. 289 ч.3 КК України.

Також наводять докази, які на їх думку свідчать про доведеність вини ОСОБА_10 у вчинені злочину та вважають, що слідчий допустив тяганину при розслідуванні справи.

Засуджений ОСОБА_10 в апеляції та доповненнях до неї просить вирок скасувати, справу направити на додаткове розслідування. Посилається, що на досудовому слідстві та при судовому розгляді справи допущені неповнота та однобічність, які потягли неправильну оцінку обставин події.

Вказує, що слідчим та судом безпідставно взяті до уваги дані відтворення обставин та обстановки події з потерпілим ОСОБА_3 (т.2 а.с. 5-9), згідно з якими ОСОБА_3 рухався на даній ділянці дороги з боковим інтервалом 1,55 м. Наводить, що згідно з матеріалами справи контактування транспортних засобів відбулося в районі лівого переднього крила і фари автомобіля, що свідчить про технічну неможливість зазначеного бокового інтервалу з урахуванням ширини проїзної частини дороги, оскільки в такому випадку половина автомобіля буде знаходитися на металевій огорожі або поза межами проїзної частини дороги по ходу руху, що практично неможливо.

Вважає, що показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 його вини не підтверджують. Посилається, що свідок ОСОБА_13 підтвердив про неодноразове порушення в той вечір ОСОБА_3 правил дорожнього руху та що в порушення вимог п. 21.1 цих правил він перевозив на цій же дорозі двох пасажирів. На думку апелянта не мають значення для справи показання цих свідків стосовно того, що на час їх перевезення на мотоциклі ОСОБА_3 були увімкнені передня фара та габаритні вогні. Вказує, що ці свідки є друзями ОСОБА_3, тому заінтересовані у справі.

Посилається, що швидкість руху автомобіля складала приблизно 90 км/год. та не погоджується з висновками експертів Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз про швидкість руху автомобіля 178 км/год. Вказує, що є припущенням висновки експертів про встановлення на автомобілі шин більшого розміру (285/60 R18).

Вважає, що ДТП сталося з вини водія мотоциклу ОСОБА_3, який не оцінив дорожню обстановку, не мав право бути учасником дорожнього руху через відсутність документів на право керування транспортного засобу та його реєстрації, чим порушені п.п. 2.1 «а», 2.1 «б» Правил дорожнього руху. Крім того, ОСОБА_3 перевозив на несправному мотоциклі недопустиму кількість пасажирів, які були без шоломів безпеки, чим порушив п.п.2.9 «в», 2.3 «г» Правил дорожнього руху. Внаслідок цього ОСОБА_3 поставив своє життя та життя пасажирів у небезпеку.

Вказує, що не проведений експеримент з посадкою на мотоцикл також типу 3 подібних на зріст осіб для перевірки ефективності керування мотоциклом водієм та можливості закриття габаритних вогнів мотоциклу верхнім одягом пасажира на задньому сидінні мотоцикла.

Оспорює частково висновки автотехничної експертизи (т.1 а.с. 30-32). Вважає, що при технічно несправній гальмовій системі мотоциклу і знаходженні на ньому 3-х осіб, мотоцикл могло увести в бік з причин її раптового блокування, або несправності покришки заднього колеса, або неефективного керування водієм через зайвого пасажира на мотоциклі. Звертає увагу, що мотоцикл не проходив техогляд, тому не можна підтвердити справність його рульового керування.

Оспорює висновки комплексної експертизи (т. 2 а.с. 154-174) експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, які не виїжджали на місце події, автомобіль не досліджували, пояснень не брали. Стверджує, що слід юзу на проїзній частині не міг бути залишений блокуванням заднього колеса автомобіля через наявність на технічно справному автомобілі системи АБС, яка не передбачає повного блокування коліс, а після ДТП не було пошкодження переднього і заднього коліс. Зазначає, що слід юзу продовжувався до переднього колеса автомобіля і був залишений саме переднім колесом автомобіля, яке було заблоковано мотоциклом та що автомобіль після повної зупинки вже не рухався. Не погоджується з висновками експертів про несправність системи АБС.

Вважає, що його дії як водія в тій дорожній обстановці відповідали вимогам ПДД.

Захисник ОСОБА_11 в апеляції також просить скасувати вирок, справу направити на додаткове розслідування. Наводить ті ж доводи, що й засуджений ОСОБА_15

Також посилається, що вирок ґрунтується на висновках лише однієї експертизи, проведеної експертами Харківського науково дослідного інституту судових експертиз, а висновки інших численних експертиз судом до уваги не прийняті і оцінка їм не дана, хоча вони є суперечливими.

Наводить висновки акту експерта № 2516 від 29.05.20007 р., згідно з якими причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм мотоциклу ОСОБА_3 пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.с. 132-136). Вказує, що ці висновки підтверджуються висновками акту комісії експертів № 207 від 10.07.2008 р. (т.1 а.с. 217-222) і що ці експерти безпосередньо проводили огляд транспортних засобів. Посилається на висновки транспортно-трасологічної експертизи (т.1 а. с. 50-54). Зазначає, що в подальшому проведена ще одна автотехнічна експертиза (акт №1/277 від 08.01.2008р., т.1 а.с. 203-212), згідно з висновками якої причиною ДТП стало порушення водієм мотоцикла ОСОБА_3 пунктів 31.6, 19.1 «а», 10.1 Правил дорожнього руху України. Проте, усім цим висновками експертів суд у вироку оцінки не дав.

Зазначає, що допитаний в судовому засіданні експерт Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз заявив, що при дослідженні в їх розпорядженні були лише матеріали кримінальної справи. Але суд у вироку безпідставно вказав, що не находить підстав не довіряти висновкам цієї повторної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи (акт №7523/7524 від 21.10.2009 р.). Вважає, що при проведенні цієї експертизи була порушена методика її проведення, а висновки недостатньо обґрунтовані.

Вважає, що суд не надав оцінки усім матеріалам справи, залишив поза увагою дії водія мотоцикла ОСОБА_16 в частині керування ним технічно несправним транспортним засобом, з порушенням правил перевезення пасажирів.

В запереченнях на апеляцію потерпілих засуджений ОСОБА_15 вказує, що ним та захисником ОСОБА_11 подані апеляції про скасування вироку у звязку з його необґрунтованим засудженням. Разом з тим, вказує, що призначене покарання не можна вважати занадто мяким. Просить апеляцію потерпілих залишити без задоволення.

В запереченнях на апеляцію захисника ОСОБА_11 потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вважають, що захисник ОСОБА_11 міг раніше оскаржити висновки експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, з якими він не згодний. Наводять положення ст. 367 КПК України щодо підстав для скасування вироку та вважають, що суд постановив обвинувальний вирок на підставі зібраних доказів. Також вказують на необхідність зміни вироку у звязку з призначенням засудженому занадто мякого покарання.

В запереченнях на апеляцію засудженого ОСОБА_10 потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вважають, що немає підстав для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування. Зазначають, що достатньо доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, наводять ці докази та вказують на необхідність зміни вироку у звязку з призначенням засудженому занадто мякого покарання.

Заслухавши доповідь судді, думки засудженого ОСОБА_10, потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, їх представника ОСОБА_9, прокурора з приводу подальшого провадження у справі, колегія суддів вважає необхідним повернути справу суду 1 інстанції з таких підстав.

Із змісту ст.ст. 347, 348, 349 КПК України слідує, що на вирок суду може бути подана апеляція відповідним учасником процесу. А згідно із вимогами п. 9 ст. 348 КПК України апеляцію має право подати потерпілий і його представник в частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді 1 інстанції.

Таким чином, подача однієї спільної апеляції декількома потерпілими, у яких можуть бути окремі інтереси, кримінально-процесуальним законодавством не передбачена.

Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що на стадії досудового слідства потерпілими у справі визнані: ОСОБА_5 постановою слідчого від 13.05.2006 р. (т.1 а.с. 76), ОСОБА_7 постановою слідчого від 17.05.2006 р. (т.1 а.с. 78), ОСОБА_3 постановою слідчого від 21.01.2009 р. (т.1 а.с.233). При цьому, процесуальне становище ОСОБА_3 у справі змінювалося.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 потерпілими у справі не визнані. Щодо матері потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4, то постановою слідчого від 10.07.2007 р. (т.1 а.с.141) вона визнана законним представником неповнолітнього, але без зазначення процесуального становища останнього, який на момент прийняття цього рішення був у справі лише свідком та досяг повнолітнього віку, оскільки народився 12.08.1988 р. (т.1 а.с. 166).

Викладене свідчить, що спільна апеляція містить вимоги осіб, які не визнані потерпілими у справі та вимоги особи, яка не може представляти неповнолітню особу у звязку з досягненням останньою повнолітнього віку ще 12.08.2006 р.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

В спільній апеляції потерпілих порушено питання про необхідність застосування більш суворого покарання засудженому ОСОБА_10 Разом з тим, в ній відсутнє прохання щодо скасування вироку в частині призначеного покарання та щодо постановлення нового вироку в цій частині, а лише висловлено прохання про зміну вироку стосовно призначеного покарання, що не узгоджується з вимогами п.2 ч.1 ст. 378 КПК України, а тому така позиція потерпілих є суперечливою.

За вказаних обставин кримінальна справа підлягає поверненню суду 1 інстанції для вирішення питання щодо відповідності спільної апеляції потерпілих вимогам ст. 350 КПК України та про її подальший рух відповідно до вимог ст. 352 КПК України.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Кримінальну справу у відношенні ОСОБА_10 повернути Миколаївському районному суду Миколаївської області для вирішення питання щодо відповідності спільної апеляції потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вимогам ст. 350 КПК України та про її подальший рух відповідно до вимог ст. 352 КПК України.

Головуюча:

Судді: