Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України
суддів
в судовому засіданні в м. Києві 23 вересня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2008 року щодо ОСОБА_3
цією ухвалою кримінальну справу
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця м. Дергачі Харківської
неодноразово судимого, останній раз
лютого 2004 року за ч. 1 ст. 122, ч.4, 5
ст. 185 КК України на 6 років
ІНФОРМАЦІЯ_2року народження,
уродженця м. Харкова,
раніше судимого 23 лютого
2004 року за ч.4, 5 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення, постановою від 6 квітня 2005 року звільнено
вчиненні злочинів, передбачених п. п. “ а”, “ж”, “з”, “і” ст. 93 КК, ч. 3 ст. 142 України 1960 року, повернуто на додаткове розслідування.
досудового слідства, з урахуванням внесених
прокурором на підставі ст. 277
КПК України змін, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. звинувачувались в умисних вбивствах
ОСОБА_5. і ОСОБА_6., вчинених ними за
року ОСОБА_3. і ОСОБА_4, довідавшись про
наявність у гаражі ОСОБА_5великої
суми грошей, вирішили його вбити і заволодіти майном ОСОБА_5
метою вони, діючи відповідно до
розробленого та узгодженого ними плану,
23 червня 2000 року близько 15 години на вулиці АДРЕСА_1 під виглядом
отримання від приватного перевізника
ОСОБА_5послуги - відвезти їх у вказане ними місце за межі м.
а ОСОБА_3. - позаду.
години 15 хвилин на ділянці автодороги
Ґонтів Яр, що проходить лісом поблизу села Перепелицівка Валківского
району Харківської області, ОСОБА_3. попросив зупинити машину. Після повної
зупинки автомобіля ОСОБА_3. й ОСОБА_4, діючи узгоджено, за попередньою змовою вчинили на
ОСОБА_5розбійний напад. ОСОБА_3. ззаду
накинув на шию ОСОБА_5 заздалегідь приготовлену для цієї мети мотузку і став його душити, а ОСОБА_4
утримувати й душити потерпілого руками,
долаючи опір останнього. У такий спосіб шляхом здавлювання шиї
потерпілого руками і петлею ОСОБА_3. і ОСОБА_4 умисно вбили ОСОБА_5, причиною смерті якого стала
механічна асфіксія. Після чого труп потерпілого роздягли і сховали в лісі на відстані 150 метрів від проїзної
частини дороги біля села Перепелицівка, а його одяг і документи
знищили шляхом спалення.
після розбійного нападу й вбивства ОСОБА_3. і ОСОБА_4 заволоділи автомобілем
даний автомобіль, яким керував ОСОБА_3.,
вони відігнали в покинуте домоволодіння, зареєстроване на бабцю останнього, що
знаходилось у с. Щербиновці Банківського району Харківської області. Там вони
згодом розібрали цей автомобіль, деталі ходової частини якого перевезли в домоволодіння ОСОБА_7
у м. Харкові й продали їх невстановленим особам, а окремі
частини кузова цього автомобіля ОСОБА_3.
реалізацію свого злочинного наміру на заволодіння майном ОСОБА_5, 23 червня
2000 року близько 23-00 години підсудні,
скориставшись ключами від гаража потерпілого, проникли звідки і викрали належні ОСОБА_5 гроші у сумі
У березні 2001 року ОСОБА_3. і ОСОБА_4, діючи
повторно як особи, які раніше скоїли
умисне убивство і розбійний напад, вступили між собою у злочинну змову,
спрямовану на вбивство ОСОБА_6, з метою
заволодіння його майном та уникнення необхідності повернення йому коштів,
отриманих ними за продаж йому підробленого документу. Для здійснення цих
злочинів вони спільно розробили план,
аналогічний застосованому ними при вбивстві ОСОБА_5, розподілили ролі,
визначили місце, час, знаряддя і засоби для вбивства ОСОБА_6
злочинний намір, 5 березня 2001 року
близько 22-ї години автомобілем
«Форд-Скорпио» під керуванням ОСОБА_4 вони приїхали до будинку АДРЕСА_2 де зустрілися з ОСОБА_6 і під вигаданим
приводом запропонували поїхати з ними у
один із населених пунктів Харківської області. Коли вони приїхали у селище Мала
Данилівка Дергачівского району,
ОСОБА_3., який сидів в автомобілі позаду ОСОБА_6, накинув
йому на шию електричний шнур, яким
став душити останнього. Однак ОСОБА_6
зумів вирватися і вискочити з машини. Проте ОСОБА_3. наздогнав його, повалив на
землю, а потім металевим монтуванням, яке за його вказівкою ОСОБА_4 дістав з автомобіля й передав йому знаряддя
для вбивства, завдав принаймні 13 ударів по голові ОСОБА_6, заподіявши йому відкриту
черепно-мозкову травму, від якої в зазначеному місці настала смерть
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_6. та ключами від його квартири, а труп потерпілого
на зазначеному автомобілі вивезли у
район мосту через річку Лопань у Дергачівскому районі, де роздягли і кинули
реалізацію свого умислу на заволодіння майном ОСОБА_6, 6 березня 2001 року
близько 2-ї години ОСОБА_4 і ОСОБА_3.
проникли до житла потерпілого, де заволоділи його майном на суму 2709,68 грн.
та підробленим дипломом на ім'я ОСОБА_6.
справу на додаткове розслідування, суд зазначив в ухвалі про: невідповідність
матеріалів справи пред'явленому обвинуваченню; неправильну оцінку доказів,
покладених в основу обвинувачення, які, на думку суду, є відносними;
перекручування викладених у протоколах допитів показань свідків на
обґрунтування доведеності винуватості обвинувачених; однобічність та неповноту
досудового слідства, яка, на думку суду,
полягала у відсутності перевірки показань ОСОБА_4 й ОСОБА_3. щодо
іншого, ніж зазначено в обвинувальному висновку, місця вчинення вбивства
потерпілого ОСОБА_6, а також в тому, що
органом досудового слідства не надано
об'єктивних доказів на підтвердження факту демонтажу автомобіля
потерпілого ОСОБА_5з використанням інструменту, який потребував електроенергії,
та тієї обставини, що виявлені по справі речові докази - окремі деталі й частини кузова автомобіля, походили саме від автомобіля ОСОБА_5Окрім того, суд зауважив, що по
справі не перевірено, чи дійсно ОСОБА_6мав гроші й майно, заволодіння яким
інкриміновано обвинуваченим.
на такі обставини суд запропонував під
час додаткового розслідування справи органу досудового слідства:
- додатково перевірити, чи міг ОСОБА_3. використовувати електроенергію у
2000 році в домоволодінні по вулиці АДРЕСА_3і за умови, що демонтаж автомобіля ОСОБА_5проводився
ріжучим електроінструментом “болгаркою”;
- перевірити, чи знаходилась у квартирі
ОСОБА_6 велика сума грошей, та надати докази на підтвердження,
чи спростовання цього;
- провести огляд місця події, відтворення обстановки та обставин події за
участю кожного із підсудних по епізодах
вбивства ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та з участю судово-медичного експерта, а також
призначити судово-медичні експертизи для з'ясування, чи відповідають показання
ОСОБА_3. й ОСОБА_4 про обставини й спосіб заподіяння потерпілим та виникнення у
ОСОБА_3. тілесних ушкоджень об'єктивним судово-медичним даним;
- прокурору більш детально
перевірити достовірність показань свідків та встановити, чи не застосовувалося
до ОСОБА_4 насильство, внаслідок чого він обмовив себе у скоєнні вбивств;
провести прокурорську перевірку показань свідків про примушування їх давати
необхідні обвинуваченню покази, а також перевірку доводів про порушення права
ОСОБА_3. й ОСОБА_4 на захист.
У касаційному поданні
прокурор вказує, що рішення суду про направлення справи на додаткове
розслідування є помилковим, оскільки пред'явлене ОСОБА_3. й ОСОБА_4.
обвинувачення відповідає вимогам закону, досудовим слідством зібрано достатньо
доказів для їх оцінки судом та прийняття рішення по суті пред'явленого
обвинувачення, а судом не використано усіх передбачених законом можливостей для
перевірки обставин, що виникли під час судового розгляду справи. Враховуючи
викладене, прокурор просить ухвалу суду про направлення справи на додаткове
розслідування скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора Казнадзея В.В. на
підтримання касаційного подання, захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які вважали
обґрунтованим рішення суду про
направлення справи на додаткове розслідування, а доводи касаційного
подання безпідставними, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у
поданні доводи, колегія суддів вважає,
що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України повернення справи
на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового
слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не
може бути усунута в судовому засіданні.
Це положення закону знайшло своє відображення у вигляді
відповідного застереження в роз'ясненні, що міститься в абз. 2 п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування” від 11 лютого 2005 року №
2, де зазначено, що у випадках, коли суд має змогу усунути виявлені недоліки
досудового слідства шляхом більш
ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових
свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів,
давання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних
дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи
процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове
розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд
для витребування додаткових доказів.
Крім того, відповідно до ст. 67 КПК України та п.13
зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду
України ніякі докази для суду, прокурора, слідчого й особи, яка
проводить дізнання, не мають наперед встановленої сили, а тому суд, повертаючи
справу на додаткове розслідування, не вправі наперед вирішувати питання про
доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність того чи іншого доказу
чи переваги одних доказів перед іншими.
Однак, усупереч цим вимогам закону, суд, дійшовши
висновку про невідповідність матеріалів
справи пред'явленому обвинуваченню, про те, що органом досудового слідства дана
неправильна оцінка доказів, покладених в основу обвинувачення, які на думку
суду, є відносними, та перекручено
показання ряду свідків, фактично дав оцінку доказам по справі, що є
неприпустимим при направленні справи на додаткове розслідування.
Повертаючи кримінальну справу на додаткове розслідування,
суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що під час додаткового слідства
підлягає перевірці версія підсудних про інші, аніж зазначено в обвинувальному
висновку, обставини вбивства потерпілих та про те, що ОСОБА_6 було вбито в
Проте, ці показання ОСОБА_3. й ОСОБА_4 могли бути
перевірені під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту
самих підсудних, проведення у разі необхідності додаткових чи повторних
експертиз, витребування документів, давання судових доручень в порядку ст.
315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій. Зібрані у судовому
засіданні докази суд мав зіставити з доказами, здобутими під час досудового
слідства, дати їм належну оцінку та дійти відповідного висновку.
У такому ж порядку суду належало перевірити,
підтверджують чи ні обвинувачення
підсудних у вбивстві потерпілого ОСОБА_5та заволодінні його майном виявлені у вказаному ОСОБА_3 ставку,
домоволодіннях його бабусі й знайомого деталі та частини кузова автомобіля
такої ж модифікації, який належав потерпілому та інші, зазначені в ухвалі
Що стосується вказівки суду щодо необхідності перевірки показань підсудних
про застосування недозволених методів слідства, то суд не позбавлений
можливості доручити проведення такої перевірки прокурору.
Крім того, в ухвалі Апеляційний суд зазначив, що у справі
мало місце порушення права обвинувачених на захист. Такий висновок суду є необґрунтованим. Як убачається з матеріалів справи, під час
досудового слідства ОСОБА_3. й ОСОБА_4. було роз'яснено їх право на захист і
призначено захисників. До першого їх допиту вони мали побачення із захисником і
не заперечували проти його участі у справі. Впродовж досудового слідства за їх
клопотанням їм надавалася можливість
спілкуватися наодинці зі своїм захисником. При допитах та проведенні слідчих дій з участю ОСОБА_3. й ОСОБА_4 вони
погоджувалися, щоб у цих процесуальних
діях брали участь конкретні захисники.
Стосовно вказівки суду про необхідність конкретизації
мотиву вбивства ОСОБА_6, то й це питання суд міг вирішити без направлення
справи на додаткове розслідування, керуючись роз'ясненням, що міститься в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про
злочини проти життя і здоров'я особи” від 7 лютого 2003 року, відповідно до
якого у випадках, коли винна особа, вчинюючи умисне вбивство, керувалася не
одним, а декількома мотивами, суду слід з'ясувати, який із них був домінуючим,
і кваліфікувати злочинні дії за тим пунктом ч.2 ст. 115 КК України, яким
визначено відповідальність за вчинення вбивства з такого мотиву.
наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційного подання про
безпідставність рішення суду першої інстанції про повернення справи на
додаткове розслідування, у зв'язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий судовий розгляд, при якому належить вжити всіх
передбачених законом заходів для повного та об'єктивного розгляду справи,
дослідити зібрані органами досудового
слідства та інші надані суду докази, та, оцінивши їх у сукупності, прийняти
Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів
касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.
Апеляційного суду Харківської
області від 20 червня 2008 року про повернення кримінальної щодо
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на додаткове розслідування - скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.
Запобіжний захід ОСОБА_3. та ОСОБА_4 залишити тримання
Судді:
Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Глос Л.Ф.