АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 11-кп/786/103/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України - С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури міста Полтава ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 18 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 18 грудня 2014 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Позов прокурора прокуратури м. Полтава в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 11571 грн. залишено без розгляду.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 5.08.2014 року близько 8.30 год., керуючи автомобілем «ИЖ-2715» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у першій смузі проїзної частини вулиці Жовтнева в м. Полтава від вулиці Степана Халтуріна в напрямку вулиці Нечуй - Левицького, в районі нерегульованого перехрестя з вищевказаною вулицею, не врахувавши, що в другій смузі перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість ти зупинився транспортний засіб для надання переваги в русі пішоходам, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, в результаті чого не переконався у відсутності на ньому пішоходів, не надав переваги в русі, виїхав на нерегульований пішохідний перехід та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину зліва направо в напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, визначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1. ПДР, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді багато чисельних переломів кісток тазу та перелому крижі з забоєм сечового міхура , закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран, саден шкіри та гематоми голови, кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості. Причиною дорожньо-транспортної події та її наслідків стали порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху.

Суд в ухвалі вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений та має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, у скоєному щиро покаявся, активно сприяв розкриття злочину, повністю відшкодував потерпілій завдані злочином матеріальні та моральні збитки. (Потерпіла надала суду заяву , що матеріальні та моральні збитки їй відшкодовані, просить закрити справу) Вказані обставини відповідно до вимог ст. 45 КК України, є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду та просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілої, яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася оскільки досі перебуває в лікарняному закладі у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами. При звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності судом взято до уваги заяву потерпілої, датовану 5.09.2014 р, що ставить під сумнів факт повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілої, обвинувачений не визнав та не відшкодував заподіяні злочином збитки.

Вважає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності , так як факт щирого розкаяння особи у вчиненні злочину, повного відшкодування збитків не знайшов свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали справи містять дві заяви потерпілої ОСОБА_10 від 05.09.2014 року та від 25.11.2014 року щодо розгляду справи без її участі та відсутність у неї до ОСОБА_8 будь-яких претензій.

/а.с.38, 53/

Таким чином, потерпіла ОСОБА_10 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, а не з`явилася до суду першої інстанції через хворобу, а не у зв`язку із неналежним її повідомленням.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а вимога про призначення нового судового розгляду є безпідставною.

Відповідно до ст.128 КПК України при розгляді кримінального провадження можуть бути стягнуті грошові кошти з винної особи за майнову та/або моральну шкоду завдану злочином. Витрати на стаціонарне лікування не є шкодою в розумінні ст.128 КПК України, оскільки є похідними від шкоди, спричиненої злочинними діями. Діючий Кримінально-процесуальний кодекс України не передбачає їх стягнення, а тому твердження прокурора про неправильність висновків суду першої інстанції щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 у зв`язку із не відшкодуванням витрат на лікування, понесених лікувальним закладом, - не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Із показань ОСОБА_8 , даних ним у суді першої та апеляційної інстанції, вбачається, що вину він визнає та щиро розкаюється. Обвинувачений відшкодував збитки потерпілій у повному обсязі, про що свідчить заява ОСОБА_10 від 05.09.2014 року. Позовних вимог потерпіла в ході досудового та до початку судового слідства не заявляла, також під час судового слідства від неї не надходило будь-яких заяви, що свідчили б про наявність у неї претензій до обвинуваченого по невідшкодуванню спричиненої шкоди. Доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи.

За наведених обставин, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 правильним, а апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України , -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури міста Полтава ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та закриття провадження щодо нього, - без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Полтавської області.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4