Справа № 309/2591/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України з середньою освітою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше несудимого,
визнано винним у вчинненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.122 КК України з призначенням покарання на один рік позбавлення волі, за ч.1 ст.122 КК України на один рік шість місяців позбвлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки : повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільні позови потерпілого ОСОБА_10 і
потерпілого ОСОБА_11 залишено без розгляду для вирішення в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 17 лютого 2014 року о 16 год. 30 хв. знаходячись на земельній ділянці біля будинку № 32 "А" по вул.Учительській в с.Копашнево Хустського району на грунті особисто неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_11 один удар рукою затиснутою в кулак в область лівого ока, внаслідок чого останній впав на землю, а Гангур знову наніс йому декілька ударів ногами в голову. Згідно висновку експерта №123 від 27 лютого 2014 року, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме: неповний перелом верхнього краю орбіти лобової кістки.

Крім того, 27 квітня 2014 року о 22 годині 30 хв. ОСОБА_7 по вул.Учительській в с.Копашнево Хустського району, під час суперечки з гр. ОСОБА_12 який проїжджав на мотоциклі повз нього та зупинився на вимогу ОСОБА_7 , проте злякався останнього і покликав на допомогу своїх друзів ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , які знаходились неподалік. В цей час коли, ОСОБА_10 та ОСОБА_10 підходили, ОСОБА_7 умисно наніс три удари руками в область голови ОСОБА_10 , 1997 року народження, від яких останній впав на землю. Відповідно до висновку експерта №302 від 29 квітня 2014 року ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме перелом вінцевого паростка нижньої щелепи справа без зміщення по лінії перелому.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на 3 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання. Обгрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що при призначенні покарання судом не враховано роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 " Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" згідно яким звертається увага суддів на необхідність суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя і здоров`я особи. Суд на противагу цьому призначив мяке покарання, не беручи до уваги, що в ході судового розгляду обвинувачений вину не визнав, не відшкодував потерпілим завдану шкоду. Також вважає необгрунтованим залишення судом цивільних позовів потерпілих без розгляду, що суд не дотримав вимог ст. 128, ст.129 КПК України та безпідставно їх не вирішив, тому просить задовольнити позовні вимоги в межах їх доведеності .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить змінити вирок в частині призначення покарання, а саме визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Також просить цивільний позов до ОСОБА_7 задовольнити. в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вказує, що обвинувачений нехтував судовими засіданнями, через що справа неодноразово відкладалась. Під час розгляду кримінального провадження, аж до судових дебатів, обвинувачений постійно принижував потерпілих та членів їх сімей, зухвало виражався і жодного разу не вибачився за скоєне, не відшкодував заподіяної шкоди. Окрім того, вказує на те, що поряд з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , є ще дві особи, яким ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження без жодних на те підстав, проте ці особи не звернулись із заявою про кримінальне правопорушення. Вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, і звільнення від відбування цього покарання з випробуванням в 1 рік - не являється достатнім покаранням, не відповідає особі винного і не виконує основні завдання покарання- перевиховання та усвідомлення тяжкості вчинення злочину особою.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині призначення покарання, а саме визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Свої доводи обгрунтовує аналогічно викладеним доводам в апеляційній скарзі ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів про підтримання апеляційних скарг, зокрема, прокурора про часткове підтримання апеляційної скарги потерпілих та про підтримання апеляційної скарги прокурора з проханням вирок скасувати та постановити новий, у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, яким призначити ОСОБА_13 за ч.1 ст. 122 КК України три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України із випробувальним строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та про часткове задоволення позовів потерпілих; виступ представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 про підтримання апеляційних скарг потерпілих і часткове підтримання апеляційної скарги прокурора, заперечення обвинуваченого та захисника проти апеляційних скарг у зв`язку з невизнанням вини, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи апелянтами не оспорюються, обвинуваченим апеляційна скарга не подавалась, тому суд на підставі ч.1 ст. 404 КПК України переглядає вирок в межах заявлених апеляційних вимог в частині призначення покарання ОСОБА_7 та вирішення цивільного позову.

Як видно з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи, оцінив здобуті докази і обгрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 122 КК України. Проте призначаючи особі покарання за злочини, які кваліфіковані за однією і цією ж нормою Кримінального Кодексу України, повинен був врахувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003" Про практику призначення судами кримінального покарання ", що правила ст. 70 КК України застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого за різними статтями, та за різними частинами однієї статті кримінального закону. Таким чином, суд невірно призначив особі покарання- двічі за однією і тією частиною статті та застосував правила ст. 70 КК України, чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з доводами апелянтів про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання. Однак апеляційний суд позбавлений можливості винести свій вирок з урахуванням вимог прокурора про звільнення особи від покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України та вимог потерпілих про призначення покарання без звільненя від його відбування, при цьому, що в апеляційних скаргах вони не порушували питання про винесення апеляційним судом нового вироку.

Одночасно судова колегія погоджується з доводами потерпілих про те, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим. Встановлено, що ОСОБА_7 вини не визнав, не розкаявся, потерпілим добровільно заподіяну шкоду не відшкодував, не вибачився, як особа характеризується посередньо, відтак які саме обставини та відомості про особу переконали суд першої інстанції про те, що особа може виправитись без відбування покарання, у вироку не зазначено. Окрім того. покладаючи на засудженого обов`язки, суд не вказав у резолютивній частині норму кримінального закону, яка передбачає покладення таких обов`язків та допустив помилку вказавши на " органи кримінально-виконавчої інспекці", замість "кримінально-виконавча інспекція", як це передбачено ст. 76 КК України.

Заслуговують на увагу твердження апелянтів, що суд необгрунтовано залишив позовні заяви без розгляду. Заявлення цивільного позову у кримінальному провадженні визначено ст. 128 КПК України. Убачається, що потерпілі подали позовні заяви у відповідності до вимог даної норми закону. Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України , суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовільняє цивільний позов повністю або частково або відмовляє у ньому. Потерпілі ставили вимоги як про відшкодування матеріальної шкоди, так і моральної. Суд, всупереч вимог кримінально-процесуального закону, залишив цивільні позови без розгляду безпідставно. Таке рішення суду не узгоджується з нормами ч.1 ст. 129 та п.7 ч.1 ст.368 КПК України.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, тому вирок на підставі ч.1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. При новому розгляді необхідно врахувати, що в разі доведення вини ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі, беручи до уваги доводи апеляційних скарг, покарання призначене ОСОБА_7 слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги прокурора Хустської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді