Справа № 645/3253/14-к
Провадження № 1-кп/645/57/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України,-

встановила:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою судової колегії ОСОБА_11 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 20 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, на виконання вимог вказаної частини ст. 331 КПК України на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою.

Прокурор вважав доцільним продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , оскільки останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які не були допитані, іншого обвинуваченого.

Потерпілі в судовому засіданні просили продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_11 , обґрунтовуючи це тим, що злочин, в якому обвинувачується останній був вчинений групою осіб, та дані особи будуть морально та фізично впливати на обвинуваченого, у разі перебування його на свободі. Потерпіла ОСОБА_8 також пояснила, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_11 не розкрито, та вона боїться за життя останнього, у зв`язку чим потерпіли вважали за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник покладалися на розсуд суду у вирішенні даного питання.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на безпідставність його тримання під вартою тривалий час, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність вагомості наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, при цьому ОСОБА_11 посилався на міцні соціальні зв`язки, зазначаючи на наявність у нього реєстрації у м. Харкові, праці, посилаючись на наявність захворювання у вигляді туберкульозу, відсутності судимостей.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , судова колегія враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для продовження обраного запобіжного заходу, судова колегія виходить з того, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти особи, судове слідство триває, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, що не були допитані, а також іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення. За сукупності таких обставин, судова колегія вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.
При цьому судова колегія не ігнорує ті доводи, які приводяться стороною захисту на користь обвинуваченого, разом з тим, в даному конкретному випадку приходить до висновку, що ці доводи не перевищують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини по провадженню, недопущенні перешкоджання цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання судових рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Тобто, подовжуючи строк тримання під вартою, судова колегія виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експертів, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, та вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

Крім цього, менш суворий вид запобіжного заходу, на думку судової колегії, не може бути застосований через особливу тяжкість кримінального правопорушення та суспільну резонансність кримінального провадження.
Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, суд, продовжуючи ОСОБА_11 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. 331 КПК України, судова колегія, -

постановила:

Клопотання прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк, який не може перевищувати двох місяців, тобто до 15 квітня 2015 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , а також клопотання ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3