Справа № 201/1019/15-к
Провадження № - 1кп/201/91/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0004102 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наталине Красноградського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
01.10.2014 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, пересуваючись потягом сполученням Апостолово - Дніпропетровськ до м. Дніпропетровськ, помітили у вагоні ОСОБА_6 , який користувався ноутбуком марки ДНС. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з метою відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, заздалегідь розподіливши ролі, визначили ноутбук марки ДНС, який належить ОСОБА_6 , як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі співучасники злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , керуючись єдиним злочинним умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, 01.10.2014, приблизно о 19:30 годин, прибули слідом за ОСОБА_6 до гуртожитку ім. Патона, розташованому по вул. Чернишевського, 1Б у м. Дніпропетровську, де ОСОБА_5 , реалізовуючи досягнену раніше злочинну домовленість, виконуючи заздалегідь відведену йому роль, яка полягала у застосуванні фізичної сили до потерпілого з метою забезпечення можливості скоєння кримінального правопорушення, підійшов до ОСОБА_6 та, переконавшись, що поблизу немає сторонніх осіб, які могли б завадити викраденню чужого майна, схопив його за передпліччя правої руки, із застосуванням фізичного насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, став утримувати попереду себе потерпілого, не даючи йому можливості зайти у приміщення гуртожитку. В цей час, ОСОБА_3 , діючи за попередньою домовленістю, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, виконуючи заздалегідь відведену йому роль, яка полягала у відкритому викраденні майна, яке належить ОСОБА_6 , обома руками схопив рюкзак який знаходився у потерпілого на плечі та зірвав його, таким чином заволодів чужим майном. Після того, як майно ОСОБА_6 , а саме: рюкзак марки "Саse Logic", у якому знаходився ноутбук марки ДНС, опинилось у співучасника злочину ОСОБА_3 , співучасники злочину з місця скоєння злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4 043 гривень 95 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті обставин, у скоєному розкаявся.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини та відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого. Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

В той же час, враховуючи всі вищеперелічені обставини, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 , положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2015 року скасувати, звільнивши ОСОБА_3 з-під варти в залі судового засідання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1