УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №280/1759/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №280/1759/14-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить вирок залишити без змін. При цьому, посилаючись на матеріали провадження, наголошує на тому, що вина обвинуваченого у вчиненому повністю доведена зібраними доказами. Вважає, що завдаючи удари в життєво важливі органи потерпілій, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті постраждалої, свідомо припускав їх настання, тому вважає, що обвинувачений діяв з умислом на вбивство потерпілої. Також, зазначає, що вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 є законним, оскільки розмір відшкодування матеріальної шкоди підтверджується матеріалами кримінального провадження, а сума відшкодування заподіяної моральної шкоди визначена судом першої інстанції є пропорційною до тривалості моральних страждань потерпілої, наявності суттєвих змін в її житті та наслідків від злочинних дій ОСОБА_8 .
Потерпіла ОСОБА_9 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , також просить залишити зазначену апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, наголошує на тому, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 повністю доведена під час судового слідства зібраними по провадженню доказами. Також, наголошує, що роботодавцем ОСОБА_8 був ОСОБА_10 , який орендував у неї цех по обробці виробів із природного каменю на підставі договору оренди, а тому в період вказаного договору вона не могла і не ставила завдань його працівникам, в тому числі ОСОБА_8 і не могла заборгувати заробітну плату ОСОБА_8 . Звертає увагу на розбіжності в розмірах суми її боргу заявленого обвинувачени. Крім того, посилаючись на фактичні обставини справи, наголошує, що ніяким чином, під час нападу на неї, не провокувала своїми діями ОСОБА_8 на будь-які злочинні дії, хоча, останнім було їй нанесено не менше 23 ударів ножем у різні ділянки тіла. Вважає, що покарання обране судом першої інстанції ОСОБА_8 за своїм розміром і видом є обґрунтованим та справедливим, як і розмір сум відшкодування їй шкоди понесеної від злочинних дій останнього.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України і призначено покарання:
-за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна;
-за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено обвинуваченому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання, тобто з 10.10.2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 393,12 гривень.
Питання про речові докази вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 09.10.2014 р. приблизно о 20 год. ОСОБА_8 прийшов на територію приватного підприємства, що розташоване за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Рози Люксембург, 97-а, власником якого є ОСОБА_9 , на підприємстві якої він іноді працював, не будучи офіційно працевлаштованим, з метою отримання, як він вважав, заборгованості по заробітній платі.
У цей же день, близько 20 год. 30 хв. у ОСОБА_8 , який заходився в приміщенні офісу на території вказаного приватного підприємства, після відмови ОСОБА_9 у видачі коштів, виник умисел, направлений на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_9 з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення розбою та умисного вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, правою рукою дістав із внутрішньої кишені своєї куртки господарський ніж, який приніс із собою, та вчинив напад на ОСОБА_9 , умисно нанісши декілька ударів вказаним ножем у ділянку розташування життєво важливих органів ОСОБА_9 - в ліву частину грудної клітки. В подальшому продовжив наносити удари ножем по різних частинах тіла - плечах, передпліччях, навколоочних, підщелепових, тім`яних ділянках голови, по колінним суглобам. Однак, з незалежних від волі ОСОБА_8 причин, останній не довів свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 до кінця, оскільки лезо ножа, яким він заподіював удари, зігнулося і він не зміг продовжити свої дії, спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілої.
Після того як ОСОБА_8 пішов, ОСОБА_9 самостійно змогла доповзти до виходу з території підприємства, де її знайшли перехожі та викликали карету швидкої медичної допомоги, яка невідкладно доставила потерпілу до Коростишівської центральної районної лікарні, де ОСОБА_9 отримала кваліфіковану медичну допомогу, що забезпечило збереження її життя.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який змінив свої апеляційні вимоги в частині юридичної оцінки просив кваліфікувати його дії як вчинені з необережності, в решті апеляційну скаргу просив задовольнити, пояснення захисника, яка просила задовольнити скаргу обвинуваченого, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі є безпідставними і спростовуються наявними у справі доказами.
У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_9 в частині щодо безпосередніх обставин вчинення кримінального правопорушення - правдивими, а частково визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_8 , як такі, що дані з метою пом`якшення кримінальної відповідальності.
Зазначені показання потерпілої узгоджуються із даними: протоколів огляду місця події від 09.10.2014 р. і 10.10.2014 р., якими було зафіксовано розташування слідів вчинення злочину на території приватного підприємства, яке належить ОСОБА_9 , та розміщене за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_8 від 10.10.2014 року, в ході якого в останнього було виявлено та вилучено грошові кошти купюрами по 200 гривень в кількості 7 штук, зі слідами (згідно висновків судово-імунологічних експертиз) крові потерпілої ОСОБА_9 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 10.10.2014 року, в ході якого ОСОБА_8 , детально розповів та показав на місцевості про обставини вчинення ним нападу на потерпілу (т.1 а.п.8-32, 36-41, 45-47, 57-63, 66-75).
Згідно висновку експерта №2665 від 07.11.2014 р., потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця в лівій навколоочній ділянці, субкон`юктивального крововиливу та колото-різаної рани верхньої повіки лівого ока, 2-ох поверхневих різаних ран в підочній ділянці справа, колото-різаної рани в ділянці переднісся, поверхневої різаної рани в правій лобно - тім`яній ділянці, поверхневої різаної рани в лівій підгцелеповій ділянці, синців та 2-х різаних ран в лівій тім`яній ділянці, різаної рани в ділянці правої ключиці, 3-х різаних ран на правому плечі, 3-х різаних ран на правому передпліччі, різаної рани на ділянці лівого плечового суглобу, 2-х різаних ран на лівому передпліччі, 4-х колото-різаних ран по задній поверхні грудної клітки зліва, різаної рани в ділянці лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; проникаючої колото- різаної рани грудної клітки зліва з розвитку пневмотораксу (наявність повітря в плевральній порожнині), яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися не менше, як від 23-х ударів ножем (т.1 а.п. 165-166).
Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , які він дав в суді першої інстанції, він 09.10.2014 р. близько 20 год. прийшов на територію приватного підприємства ОСОБА_9 , та пройшов до її кабінету. Після короткої розмови повідомив ОСОБА_9 , що йому потрібні гроші для лікування, на що вона повідомила, що грошей у неї немає. У подальшому ОСОБА_9 сказала, що буде їхати додому і вони разом вийшли з кабінету. У руках ОСОБА_9 тримала гаманець, ключі, телефон та ще якісь речі. Він дістав із внутрішньої кишені своєї куртки ніж з пластмасовою ручкою синього кольору, який збирався взяти із собою на рибалку, а тому носив його при собі, та сказав ОСОБА_9 , щоб поверталась до кабінету та віддала гроші, які вона винна. ОСОБА_9 повторно сказала, що у неї немає грошей. Вона відштовхнула його, а сама побігла по сходах до низу. Він побіг за нею, наздогнав її на сходах біля вхідних дверей та, тримав ручку дверей щоб вона не могла вийти. ОСОБА_9 казала, що у неї немає грошей із собою, пропонувала поїхати з нею в банк і зняти гроші, та давала свою банківську картку. Тоді він ножем, який тримав у своїй правій руці, вдарив ОСОБА_9 в середню частину тіла. Від удару ОСОБА_9 впала на спину на сходи і знаходилась у напівсидячому положенні, опираючись спиною на сходи. Він вдарив декілька разів ножем по тілу ОСОБА_9 , куди саме та скільки разів не пам`ятає. Від ударів, які заподіяв ОСОБА_9 , лезо ножа зігнулось. Потерпіла залишилась сидіти на сходах, вона була в крові. На прольоті між сходами побачив гаманець, який бачив у руках у ОСОБА_9 . Даний гаманець забрав із собою, оскільки там були гроші. На підлозі біля виходу, побачив мобільний телефон сірого кольору і забрав його із собою. Ніж також забрав з собою та покинув територію, де відбувались події. Він не пам`ятає в якому стані залишив потерпілу, та куди пішов. Проходив біля озера, тому вирішив викинути у воду ніж та мобільний телефон. Вже під ранок прийшов додому. Одяг, в якому був одягнений та який був у крові зняв та спалив у грубі. Разом з даними речами спалив і гаманець, який взяв у ОСОБА_9 , діставши з нього гроші. Гроші не рахував, купюри були по 200 грн. Пізніше розмовляв з дружиною і вона запитала, що сталося, бо додому приїжджали працівники міліції. Наміру вбити ОСОБА_9 не мав, все це вийшло спонтанно.
Згідно встановлених у вироку фактичних обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 прийшов до потерпілої ОСОБА_9 , на підприємстві якої він іноді працював, не будучи офіційно працевлаштованим, з метою отримання, як він вважав, заборгованості по заробітній платі. У цей же день, у ОСОБА_8 , який заходився в приміщенні офісу, після відмови ОСОБА_9 у видачі коштів, виник умисел, направлений на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_9 з корисливих мотивів.
Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 викладені в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги, його показання та показання свідків про обставини, які передували вчиненню ним кримінального правопорушення, а саме його трудові відносини з потерпілою та наявність заборгованості по заробітній платі, є необґрунтованими, оскільки були враховані судом першої інстанції.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , то апеляційний суд, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень спричинених потерпілій, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, мотив його дій (корисливий), суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений своїми умисними діями, які виразилися у закінченому замаху (виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі) на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України. Крім того, суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 додатково кваліфікувавши їх за ч.4 ст.187 КК України, як розбій поєднаний із заподіянням потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Підстави для перекваліфікації дій на ч.1 ст.121 КК України або на інший злочин вчинений з необережності, як просить обвинувачений відсутні.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходив з вимог ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого та з врахуванням всіх обставин справи.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що йому призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, не можна визнати обґрунтованими.
Суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, який є особливо тяжким, обставини вчинення злочину, взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого.
При цьому, апеляційний суд вважає, що як в ході судового засідання в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , хоча і визнав певні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, заперечуючи правильність їх кваліфікації, однак в його показаннях та діях відсутні необхідні ознаки щирого каяття (критичність оцінки своєї злочинної поведінки, вибачення перед потерпілою, тощо).
Викладені в апеляції доводи на застосування більш м`якого покарання, а також інші дані, що маються в матеріалах провадження щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що він характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, хворобливий стан його здоров`я, думку потерпілої про необхідність призначення суворого покарання, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання. Крім того, визначаючи розмір покарання, суд першої інстанції визначив його в мінімально допустимих межах, передбачених санкціями статей інкримінованих обвинуваченому.
Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, підстави вважати таке покарання явно несправедливим відсутні. Передбачені кримінальним законом підстави для застосування вимог ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд вважає, що питання про відшкодування потерпілій ОСОБА_9 заподіяної шкоди було вирішено судом першої інстанції при розв`язанні її цивільного позову з дотриманням вимог ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України та ст.ст.128, 129 КПК України.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого - відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді :