Справа № 752/3509/13-к
Провадження № 1/752/206/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2013 року
м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді Дмитрук
Н.Ю.,

при секретарі
Веселовському Д.П.

з участю прокурорів
Вдовиченка О.С., Куца О.О., Мельник І.О.

захисників ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Азербайджану, азербайджанця, уродженця
Республіки Азербайджан, району Сезам,
ст. Гильгильнат, не працюючого, освіта
неповна середня, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2 п/б, раніше не
судимого,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина
Азейбаджану, уродженця Республіки
Азербайджан м. Баку, азербайджанця, не
працюючого, освіта середня, студента 3
курсу МАУП факультет «Економіка
підприємства», зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_3 (гуртожиток), та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_4
(гуртожиток), раніше не судимого,

обох у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2011, приблизно в 02:30 год., ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та невстановлена досудовим
слідством особа знаходячись в салоні
автомобіля марки «Шевроле Лачети»
д.н.з. НОМЕР_1, під управлінням
потерпілого ОСОБА_7, вступили в злочину
змову між собою та здійснили напад з
метою незаконного заволодіння чужим
майном. Коли зазначений автомобіль
проїжджав біля будинку № 120/4 по вулиці
Козачій в м. Києві, реалізуючи свій
злочинний умисел, ОСОБА_3 став
погрожувати застосуванням ножа,
вимагаючи при цьому мобільний телефон
та гроші.

Невстановлена досудовим слідством
особа, в цей час, приставила ніж до шиї
ОСОБА_7 і схватила його за футболку
рукою. Потерпілий сприймаючи погрози,
як небезпеку для його життя та здоров'я
та розуміючи, що у випадку невиконання
пред'явлених йому вимог, ці погрози
можуть бути реалізовані, зупинив
автомобіль та вибіг з нього, в
результаті чого частина футболки з
кишенею, в якій знаходився мобільний
телефон марки «НОКІА 2330» вартістю 300
гривень, в якому знаходилась сім-картка
оператору «Київстар» вартістю 30
гривень, на рахунку якої знаходились
гроші в сумі 20 гривень, залишились в
руках в невстановленої досудовим
слідством особи. Заволодівши майном
ОСОБА_7, а саме мобільним телефоном
марки «НОКІА 2330» вартістю 300 гривень, в
якому знаходилась сім-картка оператору
«Київстар» вартістю 30 гривень, на
рахунку якої знаходились гроші в сумі 20
гривень, завдавши матеріальну шкоду на
загальну суму 350 гривень Після чого,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та невстановлена
досудовим слідством особа з місця
вчинення злочину зникли.

Крім цього, вступивши в злочинну змову
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та невстановленою
досудовим слідством особою, 21.08.2011,
приблизно в 03:00, перебуваючи біля
будинку № 120/4 по вулиці Казачій в м.
Києві, продовжуючи свої злочинні дії, з
метою реалізації раптово виниклого
умислу, направленого на незаконне
заволодіння транспортним засобом.
Погрожуючи ОСОБА_7 ножами, тобто
насильством, яке є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого,
подолавши волю останнього до
супротиву, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
невстановлена досудовим слідством
особа, скориставшись тим, що потерпілий
ОСОБА_7 вибіг із автомобіля марки
«Шевроле Лачети» д.н.з. НОМЕР_1, яким
законно володів, зупинив його з робочим
двигуном та ключем в замку запалення,
заволоділи зазначеним автомобілем,
повторно, та в трьох під управлінням
ОСОБА_3 зникли, в результаті завдавши
потерпілій ОСОБА_8, яка є власником
вказаного автомобіля шкоди на суму 15 100
гривень.

Підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні
інкримінованих йому злочинах не визнав
та показав суду про те, що приблизно в
серпні 2012 року разом зі своїм знайомим
ОСОБА_5 гуляли в парку «Голосіївський»,
вирішивши поїхати до нічного клубу
«Саксон», зупинили таксі, домовившись з
водієм за 50 гривень за поїздку,
передумавши по дорозі, попросили
відвезти їх до нічного клубу «Прайм» на
пр. Науки у м. Києві, на що водій
погодився за умови сплати йому 150 грн.,
на що вони не погодились і почалась
суперечка. Водій почав кричати та
висловлюватись нецензурною лайкою,
після чого почав сутичку, не пам'ятає чи
вдарив його потерпілий по голові рукою,
після чого з не відомих причин
потерпілий зупинив автомобіль,
вийшовши з нього потерпілий накинувся
знову з кулаками, після чого він наніс
водію удар у відповідь, куди саме не
запам'ятав. ОСОБА_5 ОСОБА_5 підбіг йому
на допомогу та зрозумівши, що водій
автомобіля сильніше, вони разом втекли.
Також, показав суду про те, що їх було
двоє, у них не було з собою ножів,
потерпілому ніхто з них не погрожував,
та нічого в нього не крали, пояснити хто
де і як сидів у автомобілі не зміг,
оскільки не пам'ятає, крім того, ніхто з
них не вміє керувати автомобілем та не
вживає спиртних напоїв. Також зазначив,
що в ході досудового слідства надавав
визнавальні пояснення, бо йому казали
працівники міліції, що потім його
відпустять, він підписував і все,
читати, писати та розмовляти на
російській мові не вміє. Вже коли
з'явився перекладач хтось з
співробітників міліції та слідчий в
тому числі, сказали визнавати частково
та його відпустять. Фізичне насилля до
нього не застосовувалось. Шкода
потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8
відшкодована.

Підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні
інкримінованих йому злочинах не
визнав, по фактичним обставинам дав
покази, аналогічні показам ОСОБА_3. Крім
того, зазначив, що явку з повинною,
пояснення, показання та заяву про
відмову від перекладача власноручно не
писав, все писали за нього, він
підписував. Він не розуміє російської
мови, писати та читати також не вміє.
Перекладач може був лише декілька раз.
Також зазначив, що визнавальні та всі
інші показання в ході досудового
розгляду надавав, оскільки йому так
сказали писати, фізичного тиску не
було.

Не зважаючи на невизнання своєї вини
підсудними у вчиненні інкримінованих
їм злочинів, їх вина повністю
стверджується наступними доказами, що
були зібрані в ході досудового
слідства та досліджені й перевірені в
ході судового слідства.

Так, підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 даючи
пояснення та будучи допитаними в
якості підозрюваних, обвинувачених в
ході досудового слідства, свою вину в
інкримінованим їм злочинах визнавали,
потім частково визнавали, проте покази
постійно змінювали та показали
наступне.

Так, даючи пояснення 22.08.2011 року, які
оголошені у судовому засіданні, ОСОБА_3
по суті пояснив, що він проживає в м.
Києві зі своєю сім'єю з 2008 року. Так,
біля 12 годин ночі 20.08.11 біля ресторану
«Сатурн» познайомився з
азербайджанцями ОСОБА_13 та ОСОБА_5 його
ж віку. В ресторані вони деякий час
відпочивали та випивали. Потім вони в
трьох вирішили поїхати в нічний клуб
«Саксон». Тоді вони побачили таксі, він
сів на переднє сидіння праворуч від
водія, а ОСОБА_13 та ОСОБА_5 сіли позаду.
Він попросив їхати водія до «Саксону».
Він знав, що грошей на таксі у них немає.
Але все ж таки вирішив їхати, оскільки
був на підпитку та не розумів, що
робить. По дорозі він сказав таксисту
везти в інший в клуб «Прайм», потім знов
змінили напрямок та попросив їхати в
«Форсаж». Навіщо так казав, пояснити не
може. По дорозі до клубу «Форсаж», водій
зупинив авто та спитав чи є у нас кошти,
та оскільки коштів у нас не було, то він
вирішив налякати водія ножем, дістав
його та показав таксисту. В цей час
ОСОБА_13, який сидів позаду також дістав
з карману розкладний ножик та налякав
водія. Таксист злякався та вибіг з
машини, ключі залишились в замку
запалення. Вслід за водієм вискочив
ОСОБА_13, а потім і він. В них зав'язалась
сутичка. Не знає чому, але водій кудись
убіг. Він повернувся до машини та сів за
кермо. ОСОБА_13 і ОСОБА_5 сіли в салон, і
вони поїхали в приватний сектор, куди
саме пояснити не може. Приблизно через
декілька хвилин, він не справився з
керуванням та в'їхав в огорожу. Подумав,
що сильно пошкодили автомобіль, вони в
трьох вибігли та направились в сторону
пр. Науки. Біля кінотеатру «Салют» вони
розійшлись, куди пішли ОСОБА_13 та
ОСОБА_5 йому не відомо. Він поїхав в с.
Гатне додому, дома був приблизно в 07.00
год. 21.08.11 та ліг спати В той же день він
дізнався, що його шукає міліція та вже
22.08.11 він сам прийшов до міліції та
розповів, що сталося (т.1 а.с.129-135).

Так, даючи показання 22.08.2011 року, як
підозрюваний та обвинувачений за
вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст.
289 КК України (в присутності захисника),
які були оголошені у судовому
засіданні, ОСОБА_3, вину визнавав та
щиро розкаювався у вчиненому, по суті
надав показання аналогічні поясненням
від 22.08.2011 року (т.1 а.с.151-153; 161-163).

Однак будучи допитаним 14.10.2011 року, як
обвинувачений за вчинення злочинів
передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст. 289 КК
України, в присутності захисника та
перекладача, ОСОБА_3, вину свою визнав
частково та зазначив, що розбійного
нападу не вчиняв. Підтримає показання
надані під час очної ставки з
потерпілим ОСОБА_7, де змінив свої
показання в частині, а саме зазначив, що
ніж був тільки в нього. Сутичка з
потерпілим відбувалась лише з ним, його
знайомі не втручалися. Повідомив, що за
футболку потерпілого тримав ОСОБА_13, та
чи був там у кармані мобільний йому не
відомо та йому не відомо чи брав його
хтось з знайомих. Всі інші обставини
підтримав (т.1 а.с.64-66, 178).

Що ж стосується показань підсудного
ОСОБА_5, то даючи свої первинні
пояснення від 22.08.11 року, які були
оголошені у судовому засіданні,
пояснив, що на територій України
проживає з 2009 року, у 2009 році поступив
до національного авіаційного
університету на факультет економіка
підприємства, в 2011 році перевівся у
МАУП. Так, 20.08.11 року о 21 годині
зустрівся з ОСОБА_13, та направились до
ресторану «Сатурн», по дорозі зустріли
ОСОБА_3, з яким познайомився тиждень
назад. В ресторані вони відпочивали де
який час. Після чого, приблизно о 02
годині 21.08.11 року, вони вирішили поїхати
до нічного клубу на дискотеку. Втрьох
сіли в таксі. Під час поїздки тричі
змінювали місце їхнього подальшого
відпочинку. Під час руху водій сказав,
що це буде коштувати 150 гривень, однак
вони такою сумою не володіли, і ОСОБА_3
сказав водію, щоб той зупинився, після
чого ОСОБА_3 та ОСОБА_13 дістали по
одному ножу, які в них були при собі та
почали погрожувати водію та наполягали
на тому, що вони не будуть сплачувати за
проїзд. Водій злякався та вибіг з-за
керма. Після чого, ОСОБА_3 сів за руль, а
ОСОБА_13 сів на переднє пасажирське
сидіння і вони поїхали, проїхавши якусь
відстань вони зіткнулись з металевою
огорожею. Після чого, вони вибігли з
автомобіля, він пішов додому, а ОСОБА_3 з
ОСОБА_13 сказали, що підуть в якийсь клуб
(т. 1 а.с.192-194).

Так, даючи показання 22.08.2011 року, як
підозрюваний та обвинувачений за
вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст.
289 КК України, які були оголошені у
судовому засіданні, ОСОБА_5, вину
визнавав та щиро розкаювався у
вчиненому, по суті надав показання
аналогічні поясненням від 22.08.2011 року
(т.1 а.с.208-210; 216-217).

Однак будучи допитаним 14.10.2011 року, як
обвинувачений за вчинення злочинів
передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст. 289 КК
України, ОСОБА_5, вину свою не визнав та
зазначив, що розбійного нападу та угону
не вчиняв. Також зазначив, що він не
знав, що ОСОБА_3 вчинить угон таксі, йому
про це він не повідомляв, він навіть не
міг цього собі припустити. Також не
вчиняв розбійний напад з ціллю
заволодіти телефоном таксіста. Він не
бачив, що в кармані футболки водія
телефон. Те, що у ОСОБА_3 до посадки в
таксі був ніж, він також не знав. Крім
того, зазначив, що за футболку водія
тримав ОСОБА_13, але ніж ОСОБА_13 до
потерпілого не приставляв (т.1 а.с. 235-236).

Таким чином, суд частково приймає
покази підсудних під час досудового
слідства, а саме в частині розвитку
подій до зупинки автомобіля таксі на їх
вимогу, кількості учасників тих події,
факт застосування ножа для погрози
потерпілого, хто сидів за кермом після
заволодіння транспортним засобом, що ж
стосується інших показів підсудних,
які були надані під час досудового
слідства, суд розцінює постійну їх
зміну, як намагання створення
видимості відповідності їх дій
правилам порядку, крім того, як спробу
свою вину перекласти також і на інших
учасників, а відповідно, як наслідок
спробу заплутати як слідство так і суд,
та уникнення відповідальності, як
кримінальної так і цивільно-правової
за вчинене.

Винуватість підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_5
підтверджується наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_7, який в
ході судового слідства пояснив про те,
що до того дня підсудних не знав,
підстав їх оговорювати немає. Так,
21.08.2011 року приблизно о 02.00 год. поблизу
ресторану «Голосіївський» по вул.
Голосіївській, 87 у м. Києві, працюючи в
таксі на автомобілі «Шевроле Лачеті»
д.н.з. НОМЕР_1, вирішив підвезти трьох
раніше невідомих йому хлопців
кавказької зовнішності. Домовившись
їхати у нічний клуб за 50 грн., під час
руху чоловіки передумали та попросили
їх відвезти в інший нічний клуб, почали
домовлятись про іншу суму. Під час
поїздки, хтось з хлопців попросив
зупинитись, хлопець, який сидів позаду
нього приставив до його шиї ніж, а
хлопець, який сидів з боку - приставив
ніж йому у бік, та почали вимагати гроші
та телефон, після чого намагаючись
вибігти з машини його хтось схватив за
футболку на якій був карман, а в кармані
телефон, вириваючись карман відірвався
та телефон залишився у них в
автомобілі, потім вони всі вибігли з
указаного автомобіля, почалась сутичка
під час якої він тричі намагався
повернути своє авто. Крім того,
зазначив, що намагаючись повернути
своє майно він наносив удар тому хто
сидів за кермом, тоді вони знов
вибігали та продовжуючи погрожувати
йому ножами, сіли в автомобіль
«Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 та
поїхали. Також зазначив, що всі троє
спілкувались з ним на російській мові і
добре все розуміли. Не чув щоб під час
очної ставки підсудним, хтось з
співробітників міліції казав
визнавати вину та таке інше. Зазначив,
що його субьективне сприйняття, коли
йому приставили ніж, це те, що його
хотіли зарізати, хотіли відібрати
майно та гроші. Вони самі так казали,
щоб віддав гроші та телефон. Коли
вийшов з машини вони продовжували
бігати за ним з ножами, ці їх дії він
сприйняв, як погрозу для себе та в нього
була думка, що вони хочуть угнать
автомобіль, оскільки в замку запалення
залишились ключі. Вважає, що підсудні
забрали один з його телефонів, все інше
в автомобілі не пропало, оскільки, на
його думку, коли вони розбили авто, то
злякались і втікли, таким чином не
встигли викрасти інші гроші. Йому було
відшкодовано тисячу доларів США.

Показами свідка ОСОБА_9 про те, що 21.08.2011
року приблизно о 02.00 год., перебуваючи
за місцем свого проживання у
приватному будинку по вул.
Краматорській, 2/20 у м. Києві, почула, що
їде автомобіль, освітивши фарами
спальню, як раптом почула скрип гальм
та вийшовши на дорогу почула голоси
іноземною мовою, та побачила двох
молодиків, один з яких біг через сквер,
а інший через огорожу в сторону
Червонозоряного проспекту та
автомобіль, з ввімкненими фарами та
аварійною сигналізацією, що заїхав у
глухий кут дому №16, пошкодивши огорожу.
Крім того, також зазначила, що бачила
точно двох, можливо був і третій.

Показами свідка ОСОБА_10 про те, що 20.08.2011
року приблизно о 02.30 год., перебуваючи у
будинку №16 по вул. Краматорській, 2/20 у
м. Києві, почув удар, після чого
вийшовши на вулицю, побачив
пошкоджений автомобіль - розбитий
бампер, крило та радіатор, з
ввімкненими фарами та аварійною
сигналізацією, біля якого нікого не
було, та сусідку, яка розповіла йому, що
бачила, після чого він викликав
працівників міліції.

Показами потерпілої ОСОБА_8 про те, що
автомобіль «Шевроле Лачеті» д.н.з.
НОМЕР_1 належить їй на праві власності.
На ремонт було витрачено 15 тисяч
гривень. Свідком тог, що сталась 21.08.2011
року не була та все відома їй зі слів
чоловіка ОСОБА_7 Заявлений цивільний
позов просила залишити без розгляду,
оскільки шкоди її відшкодовано в
повному обсязі.

Оголошеними показами свідка ОСОБА_11, зі
змісту яких вбачається, що йому не
відомо де був його син в ніч з 20.08.2011
року по 21.08.2011 року. Крім того, в його
присутності 22.08.2011 року його син
зізнався у вчиненні злочину. Та він
особисто був присутній під час
письмового опитування його сина
працівниками міліції (т.1 а.с.67-69).

Додотково вина підсудних доводиться.

Протоколом усної заяви про злочин від
21.08.2011 року, згідно якої потерпілий
ОСОБА_7, заявляє про те, що троє
невідомих йому чоловіків погрожуючи
йому ножами заволоділи транспортним
засобом (т.1 а.с.18).

Актом про застосування розшукової
собаки, яка взяла слід (т.1 а.с.24).

Протоколами пред'явлення фотознімків
для впізнання від 02.09.2011 року, згідно з
якими потерпілий ОСОБА_7 впізнав
обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та
вказав на те, що саме вони вчинили
відносно нього злочин та заволоділи
автомобілем «Шевроле Лачеті» д.н.з.
НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 57-61).

Протоколом очної ставки від 23.08.2011 року
між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим
ОСОБА_5, під час якої потерпілий
ствердив свої покази, а ОСОБА_5 не
погодився з показами потерпілого в
частині наявності у нього ножа та з ти,
що він за ним ганявся (т. 1 а.с. 62-63).

Протоколом очної ставки від 14.10.2011 року
між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим
ОСОБА_3, яка проводилась за участі
захисника та перекладача, під час якої
потерпілий ствердив свої покази, а
ОСОБА_3 з ними погодився частково, а
саме зазначив, про обставини
заволодіння автомобілем, що ніж був
лише в нього та бігав за ним також
тільки він, його знайомі ножів не мали
(т. 1 а.с. 64-66).

Протоколом явки з повинною від 22.08.2011
року, в якому ОСОБА_5 власноручно
виклав обставини вчиненого угону разом
зі знайомими (т. 1 а.с. 191).

Протоколом огляду місця подій від
21.08.2011 року, згідно якого була оглянута
місцевість, де було знайдено
автомобіль та сам автомобіль (т.1
а.с.31-35).

Висновком дактилоскопічної експертизи
№568 від 05.09.2011 р., відповідно до якої два
сліди папілярних узорів, які вилучені
з автомобіля марки «Шевроле Лачеті»
д.н.з. НОМЕР_1, залишені ОСОБА_5, інші
залишені не ОСОБА_7, не ОСОБА_5, не
ОСОБА_12, а іншою особою (т. 1 а.с. 97-109).

Речовими доказами - автомобілем
«Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1,
відбитками пальців рук, слід долоні,
змивами речовини бурого кольору (т. 1
а.с. 36-38).

Крім того, судом в ході розгляду справи
було встановлено, що потерпілою по
епізоду за ч.3 ст. 289 КК України крім того
є ОСОБА_8, яка є власницею автомобіля
«Шевроле», а не тільки ОСОБА_7, як
зазначено при зміні обвинувачення від
18.11.2013 року, оскільки прокурором було
допущено технічну описку.

Таким чином, суд, безпосередньо
дослідженні докази вважає належними та
допустимими та взагалі достатніми для
належної правової оцінки дії підсудних
та визнання їх винними.

Враховуючи викладене, суд критично
сприймає покази підсудних ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 про те, що потерпілому ОСОБА_7
ніхто з них не погрожував, та нічого в
нього не крав, крім того, ніхто з них не
вміє керувати автомобілем, який вони
також не викрадали, як спробу уникнути
кримінальної відповідальності за
вчинені ними злочини, враховуючи те, що
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та потерпілий
ОСОБА_7 з достовірністю вказують на
обставини вчинення останніми злочинів.

Крім того, суд критично ставиться, до
того, що підсудні взагалі не володіють
російською мовою, та не приймає дані
факти до уваги, оскільки, як
встановлено судом підсудні проживали
на території України вже тривалий час,
з потерпілим спілкувались на
російській мові, а підсудний ОСОБА_5 і
взагалі навчався у вищому навчальному
закладі та в матеріалах справи наявні
власноручні його заяви та пояснення.
Суд також визнає таку позицію
підсудних, як одним із способів
уникнення відповідальності.

На думку суду показання, які підсудні
давали під час судового слідства є
надуманими та безпідставними, оскільки
носять суперечливий характер та не
відповідають встановленим по справі
обставинам і повністю спростовуються
перерахованими та наведеними вище
доказами.

Суд не приймає до уваги показання
свідка ОСОБА_11 в ході судового розгляду
з приводу того, що оголошені покази
судом він не надавав, підписував лише
чисті листи, та ставиться до них
критично з огляду на те, що він є
батьком підсудного ОСОБА_3, та таким
чином намагається допомогти своєму
сину уникнути відповідальності.

Суд не приймає до уваги висновок судово
- медичної експертизи від 31.08.20011 року
№326, оскільки, як зазначено у висновку
визначення видової належності крові не
проводили в зв'язку з відсутністю на
даний час в Україні зареєстрованих
сироваток, преціптуючих білки людини,
рогатої худоби, свині, собаки, кішки,
коня, кроля, птиці (т.1 а.с.83-85).

Суд не приймає до уваги протоколи
огляду місця подій від 21.08.2011 року, яким
було оглянуто ресторан «Голосіївський
Двір (Сатурн)», оскільки зазначений
протокол а ні підтверджує, а ні
спростовує винність підсудних (т.1
а.с.26-30).

Речовий доказ, а саме ганчірку, - суд не
приймає до уваги, вважає вказаний
речовий доказ не має ніякого
доказового значення по кримінальній
справі.

Крім того, суд також враховує і ту
обставину, що під час і досудового і
судового слідства не представилось
можливим встановити інших очевидців та
свідків події.

Аналізуючи досліджені докази в їх
сукупності, суд вважає, що дії
підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187
КК України кваліфіковані правильно, як
вчинення нападу з метою заволодіння
чужим майном, поєднаний із погрозою
застосуванням насильства (розбій)
вчинений за попередньою змовою групою
осіб, а також за ч. 3 ст. 289 КК України, як
незаконне заволодіння транспортним
засобом, вчинене за попередньою змовою
групою осіб, з погрозою застосування
насильства яке є небезпечним для життя
та здоров'я потерпілого, повторно.

При обранні міри покарання ОСОБА_3 суд
враховує ступінь тяжкості вчинених ним
злочинів, особу винного, який за місцем
попереднього утримання - ІТТ
характеризується посередньо, не
знаходиться на обліку у лікаря
психіатра, на обліку лікаря нарколога
не перебуває, раніше до кримінальної та
адміністративної відповідальності не
притягався.

При обранні міри покарання ОСОБА_5 суд
враховує ступінь тяжкості вчинених ним
злочинів, особу винного, який за місцем
навчання характеризується позитивно,
на обліку у лікарів психіатра чи
нарколога не перебуває, раніше до
кримінальної та адміністративної
відповідальності не притягався.

Обставин, що пом'якшують покарання
винних, у відповідності до ст. 66 КК
України судом визнається
відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання
винних, у відповідності зі ст. 67 КК
України судом не встановлено.

На підставі викладеного суд вважає, що
перевиховання та виправлення винних
можливо тільки в умовах ізоляції від
суспільства, а тому необхідно
призначити:

- ОСОБА_3 покарання в межах санкцій ч. 2
ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України у виді
позбавлення волі з конфіскацією майна,
застосувавши правила ч. 1 ст. 70 КК
України остаточно призначивши
покарання за сукупністю злочинів,
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим.

- ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2
ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України у виді
позбавлення волі із конфіскацією
майна, застосувавши правила ч. 1 ст. 70 КК
України призначивши покарання за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим.

Зарахувати в строк відбуття покарання
засудженому ОСОБА_3 строк його
попереднього ув'язнення, а саме час
перебування його під вартою з 22.08.2011
року, засудженому ОСОБА_5 строк його
попереднього ув'язнення, а саме час
перебування його під вартою з 22.08.2011
року, відповідно до вимог ст. 72 КК
України.

Потерпілою ОСОБА_8 у кримінальній
справі було заявлено цивільний позов
на суму 15739, 66 гривень (т.2 а.с. 17), який
підлягає залишенню без розгляду, у
зв'язку з повним відшкодуванням шкоди
потерпілій в ході судового слідства.

Згідно ст. 93 КПК України 1960 року з
підсудних необхідно стягнути судові
витрати по справі - вартість проведеної
дактилоскопічної експертизи.

Долю речових доказів вирішити
відповідно до вимог ст. 81 КПК України 1960
року.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст.
289 КК України, та призначити йому
покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді
позбавлення волі на строк 7 (сім) років з
конфіскацією майна.

- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді
позбавлення волі на строк 8 (вісім)
років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
остаточне покарання визначити у виді
позбавлення волі на строк 8 (вісім)
років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання
ОСОБА_3 обраховувати з 10.12.2013 р.

В строк відбування покарання ОСОБА_3
відповідно до вимог ст. 72 КК України
зарахувати термін його попереднього
ув'язнення з 22.08.2011 р. по 09.12.2013 р.
включно.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст.
289 КК України, та призначити йому
покарання:

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді
позбавлення волі на строк 7 (сім) років з
конфіскацією майна.

- за ч. 3 ст. 289 КК України у виді
позбавлення волі на строк 8 (вісім)
років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
остаточне покарання визначити у виді
позбавлення волі на строк 8 (вісім)
років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання
ОСОБА_5 обраховувати з 10.12.2013 р.

В строк відбування покарання ОСОБА_5
відповідно до вимог ст. 72 КК України
зарахувати термін його попереднього
ув'язнення з 22.08.2011 р. по 09.12.2013 р.
включно.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без
розгляду.

Речові докази у справі:

- автомобіль марки “Шевроле Лачети”
д.н.з. НОМЕР_1, що знаходиться на
відповідальному зберіганні ОСОБА_7 (т. 1
а.с.38), - залишити йому ж за належністю;

- дев'ять слідів пальців рук, один
фрагмент сліду долоні та змиви
речовини бурого кольору з внутрішньої
частини передніх лівих водійських
дверей, що зберігаються у матеріалах
справи (т. 1 а.с. 89, 110), - залишити там же;

- ганчірку, поміщену у поліетиленовий
пакет, що зберігається у кімнаті для
зберігання речових доказів УМЗ ГУ МВС
України в м. Києві (т. 1 а.с. 39), - знищити.

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 судові витрати по справі в
рівних долях:

- вартість дактилоскопічної
експертизи, згідно висновку №568 від
05.09.2011 року у розмірі 2847 гривні 96
копійки, отримувач платежу - 60000 НДЕКЦ
при ГУМВС України в м. Києві р/р 0699
в ГУДКУ у Київській області МФО 821018 код
25575285 з приміткою: "за проведення
експертизи та дослідження" (т. 2 а.с. 97).

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу
залишити без змін - тримання під вартою.

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу
залишити без змін - тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва
протягом 15 діб з моменту проголошення,
а підсудними, які перебувають під
вартою в той же строк з моменту
вручення.

Суддя
Н.Ю. Дмитрук