Справа№ 640/8852/15-к
н/п 1-кп/640/381/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2015 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, має на своєму утриманні неповнолітню дитину 2001 р.н., офіційно не працюючого, раніш не судимого, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 222 КК України,
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 222 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного.
Прокурор щодо застосовування відносно ОСОБА_5 вимог Закону України «Про амністію у 2014 році» не заперечував.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, показання його є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_5 кваліфікувати за ч.1 ст. 222 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у наданні завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту (шахрайство з фінансовими ресурсами).
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про його особу.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніш не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, має на своєму утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
З урахуванням вищезазначених обставин суд вважає, що по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо обрати покарання за ст. 222 ч. 1 КК України у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією даної статті.
При призначенні покарання суд вважає недоцільним застосовувати до обвинуваченого позбавлення права займати певні посади та займатися певною діяльністю, ОСОБА_5 на посадах, пов`язаних з матеріальною відповідальністю не перебував та діяльністю, пов`язану з матеріальними ресурсами не займався.
Крім того, розглянувши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого та звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки злочин, який він вчинив до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» не є тяжким, та ОСОБА_5 має на своєму утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої він не позбавлений батьківських прав, про що свідчить довідка служби у справах дітей від 08.06.2015 року за № 01-42/556/15.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Суд також вважає за необхідне керуючись ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судово-технічної експертизи у розмірі 1026,90 грн.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, Законом України «Про амністію у 2014 році», суд -
На підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у вигляді штрафу.
Речові докази, залучені до матеріалів справи зберігати у справі.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судово-технічної експертизи у розмірі 1026,90 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1