Справа № 1-133/11
Провадження № 11/779/7/2015
Категорія ст. 191 ч. 4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в суді першої інстанції ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_8 , на вирок Тисменицького районного суду від 13 травня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з повною вищою освітою, на час вчинення злочину директора Українського державного конструкторсько-технологічного інституту транспорту агропромислового комплексу, пенсіонера, вдівця, відповідно до вимог ст.55 КК України (в редакції 1960 р.) раніше не судимого, громадянина України, -

засуджено за ч.1 ст.210, ч.4 ст.191, ч.2 ст.15 ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, та призначено йому покарання за:

- ч.1 ст.210 КК України на два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк один рік;

- ч.4 ст.191 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк три роки;

- ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на строк чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк два роки;

- ч.2 ст.366 КК України на два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк один рік шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів - п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України, засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, та встановлено йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, на обвинуваченого ОСОБА_8 покладено певні обов`язки.

Додаткове покарання у виді трьох років позбавлення права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності підлягає до реального виконання.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 залишено попередньо обраний - підписку про невиїзд.

Вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що він, будучи службовою особою, використав бюджетні кошти у великих розмірах усупереч їх цільовому призначенню, шляхом зловживання своїм службовим становищем заволодів чужим майном - державними коштами у великому розмірі, та вчинив замах на заволодіння державними коштами у великому розмірі, вчинив службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, 7 грудня 2005 року між Українським державним конструкторсько-технологічним інститутом транспорту агропромислового комплексу (УДКТІагротранс), директором якого був ОСОБА_8 , який згідно з контрактом від 24.07.2002 р., укладеним з Міністерством аграрної політики України, зобов`язаний забезпечити ефективне використання державного майна і прибутку, з одного боку, та Міністерством аграрної політики України, з другого боку, укладено договори № 18-12/2005 та № 20-12/2005 про виконання робіт із розробки дослідних взірців енергозберігаючої техніки - автозаправника стиснутого газу на базі автомобіля "КАМАЗ" та обладнання для виробництва генераторного газу на базі автомобілів "ЗІЛ" і "ГАЗ". На виконання перших двох етапів договірного календарного плану робіт Міністерством 26.12.2005 р. на казначейський рахунок № 1713 інституту перераховано 250000 грн. бюджетних коштів цільового призначення. Діючи всупереч вимогам пунктів 5.4 вищевказаних договорів, якими передбачено заборону залучення до виконання робіт інших співвиконавців без письмової згоди замовника, у грудні 2005 року директор УДКТІагротранс ОСОБА_8 ініціював укладення договорів № 1 від 21.12.2005 р. та № 2 від 26.12.2005 р. з приватним підприємством „Женет", засновником та директором якого є його син - ОСОБА_9 відповідно до яких останнє зобов`язувалось від імені інституту та за рахунок державних коштів придбати у третьої сторони автомобілі і комплектуючі для виготовлення дослідних взірців. Платіжними дорученнями від 27.12.2005 р. № 688 та від 28.12.2005 р. № 702 ОСОБА_8 незаконно перерахував 250000 грн. цільових бюджетних коштів з казначейського рахунку інституту на рахунок підприємства «Женет». Своїх договірних зобов`язань підприємство «Женет» не виконало та протягом 2006-2007 років повернуло на розрахунковий рахунок інституту, який не контролюється казначейством, загальну суму 272 305 грн. Згідно умов договорів від 07.12.2005 року ОСОБА_8 зобов`язаний був повернути невикористані цільові бюджетні кошти на рахунок Міністерства аграрної політики України, однак використав їх на господарську діяльність інституту.

Тобто, ОСОБА_8 , будучи службовою особою та розпорядником бюджетних коштів, без дозволу контрагента незаконно перерахував 250000 грн. цільових бюджетних коштів на рахунок посередника - підприємства "Женет", що суперечило договорам, укладеним з Міністерством аграрної політики України. Після їх повернення на розрахунковий рахунок інституту ОСОБА_8 не повернув невикористані кошти міністерству, як цього вимагали умови вказаних договорів, а використав бюджетні кошти не за цільовим призначенням.

Таким чином, протягом 2006-2007 років підсудний використав 250000 грн., що становило великий розмір, бюджетних коштів усупереч їх цільовому призначенню.

Окрім цього, у грудні 2005 року ОСОБА_8 оформив право підпису банківських документів від імені підприємства "Женет", та після повернення протягом 2006-2007 років на розрахунковий рахунок інституту, який не контролюється казначейством, загальної суми 272 305 грн., тобто на 22 305 грн. більше від раніше отриманої, зловживаючи своїм службовим становищем і будучи розпорядником коштів, безпідставно повернув на користь підприємства "Женет" 62835 грн., внаслідок чого була створена заборгованість підприємства "Женет" перед інститутом.

Переслідуючи мету заволодіння державними коштами, ОСОБА_8 у квітні 2007 року дав вказівку головному бухгалтеру інституту провести по журналу-ордеру № 6 бухгалтерську проводку погашення взаємозаліком боргу на суму 40530 грн. Із вказаної суми 25089 грн. погашено борг інституту перед підприємством "Женет" за нібито виконані будівельно-ремонтні роботи приміщень п`ятого поверху інституту на підставі завідомо неправдивого акту від 30.03.2007 р. приймання-здавання, кошторису та довідки про вартість виконаних робіт. Однак, вказані у кошторисі роботи не виконувались.

Крім того, ОСОБА_8 подав у бухгалтерію інституту для оплати завідомо неправдиві акти приймання-здавання ремонтно-будівельних робіт п`ять довідок до них та кошториси про виконання підприємством "Женет" протягом червня-жовтня 2007 року ремонтних робіт приміщень четвертого та п`ятого поверхів інституту загальною вартістю 126818 грн. Для часткової оплати нібито виконаних робіт підприємством "Женет" ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно перерахував платіжним дорученням № 502 від 28.12.2007 р. суму 58300 грн. на рахунок підприємства "Женет".

Тобто, засуджений ОСОБА_8 , будучи службовою особою і розпорядником коштів, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно перерахував 25 089 грн. та 58 300 грн. на користь приватного підприємства "Женет", щодо якого він мав право підпису банківських платіжних документів та можливість розпорядження коштами, заволодівши таким чином у 2007 році державними коштами інституту в сумі 83389 грн., що становило великий розмір.

Після перерахування платіжним дорученням № 502 від 28.12.2007 р. на рахунок підприємства "Женет" 58300 грн., у бухгалтерії інституту залишився непогашеним борг перед підприємством "Женет" на суму 68518 грн.

Крім того, 29 грудня 2007 року ОСОБА_8 подав в бухгалтерію для оплати завідомо неправдиві три договори від 12.11.2007 р. та акти виконаних підприємством "Женет" науково-дослідних робіт загальною вартістю 38300 грн. Своїми діями ОСОБА_8 створив борг інституту перед підприємством "Женет" на загальну суму 106818 грн.

Однак, його умисел по перерахунку вказаних державних коштів на користь приватного підприємства «Женет» не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки Міністерство аграрної політики України припинило подальше фінансування по договорах, почалися перевірки фінансово-господарської діяльності інституту.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 в 2007 році вчинив закінчений замах на заволодіння, шляхом зловживання своїм службовим становищем, державними коштами на загальну суму 106818 грн., що становило великий розмір.

З метою використання отриманих від Міністерства агрополітики України державних бюджетних коштів на цілі, не передбачені договорами, та подальшого заволодіння ними, ОСОБА_8 вчинив службове підроблення документів.

Зокрема, у грудні 2005 року ОСОБА_8 підписав та завірив печаткою два акти приймання-здавання науково-технічної продукції по договорах від 07.12.2005 р. з Міністерством агрополітики України, в яких неправдиво підтвердив перед міністерством про цільове використання отриманих коштів, тобто, що інститутом на 100 відсотків виконано два перших етапи договірних робіт, другий з яких означає, що для виконання замовлення інститут закупив обладнання, що не відповідало дійсності.

У подальшому, з метою заволодіння державними коштами інституту, засуджений підписав, завірив печаткою платіжне доручення від 28.12.2007 р., в якому вказана неправдива підстава перерахунку коштів за роботу, яка підрядником не виконувалася. Даним платіжним документом сума 58300 грн. була ним безпідставно перерахована в користь приватного підприємства "Женет" та привласнена.

Крім того, за вказівкою ОСОБА_8 , заступником директора інституту ОСОБА_10 підписані завідомо неправдивий договір підряду від 02.01.2006 р. з фірмою "Женет", акти виконаних робіт, шість довідок до них про вартість виконаних робіт, локальні кошториси, а від імені керівництва фірми "Женет" підписи з його вказівки були виконані його дружиною ОСОБА_11 . Вказані завідомо підроблені документи ОСОБА_8 передав у бухгалтерію інституту, внаслідок чого була створена заборгованість інституту перед підприємством "Женет" на суму 151907 грн. за нібито виконані у 2007 році ремонтно-будівельні роботи.

У листопаді 2007 року заступником директора інституту ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_8 підписані неправдиві та акти про виконання підприємством "Женет" в інтересах інституту науково-технічної продукції, які ОСОБА_8 завірив печаткою інституту. Вказаними завідомо неправдивими трьома договорами та актами стверджувалося, що підприємство "Женет" виконало в інтересах інституту перші етапи науково-дослідних робіт (технічні завдання) загальною вартістю 38300 грн., які ОСОБА_8 були 29.12.2007 р. надані бухгалтерії інституту для проведення оплати.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 вчинив службове підроблення, що виразилося у складанні та видачі завідомо неправдивих документів, яке спричинило тяжкі наслідки.

У своїй апеляції прокурор ОСОБА_5 , яка брала участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого, посилається на незаконність вироку щодо нього з підстав неправильного застосування судом норм кримінального закону та невідповідності призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчинених ним злочинів та його особі внаслідок м`якості.

Просить вирок суду: в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.210 КК України скасувати та закрити провадження по справі, а засудженого звільнити від кримінальної відповідальності за цією ж статтею на підставі ст.49 КК; в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.366 КК України змінити та звільнити його від призначеного покарання на підставі ст.ст.74 ч.5, 49 КК України; в решті цей же вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_8 суворіше покарання, зокрема за ч.4 ст.191 КК 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк три роки, за ч.2 ст.15 ч.4 ст.191 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк два роки, та на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями, на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності на строк три роки.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_8 , оспорюючи свою винуватість у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК, покликається на незаконність та необґрунтованість вироку суду щодо нього, однобічність та неповноту досудового та судового слідства, неправильне застосування норм кримінального закону.

Просить вирок в частині призначення йому покарання за ч.1 ст.210, ч.2 ст.366 КК змінити, звільнити його від відбування призначеного покарання; а в частині засудження його за ч.4 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України скасувати та закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляцію, просить вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.210 скасувати та закрити провадження по справі, а засудженого звільнити від кримінальної відповідальності за цією ж статтею на підставі ст.49 КК, в частині засудження його за ч.2 ст.366 КК України змінити та звільнити його від призначеного покарання на підставі ст.ст.74 ч.5, 49 цього ж Кодексу, а в решті вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_8 суворіше покарання; пояснення засудженого ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляцію, просить вирок в частині призначення йому покарання за ч.1 ст.210 та ч.2 ст.366 КК змінити, звільнити його від відбування призначеного покарання; а в частині засудження ОСОБА_8 , за ч.4 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України скасувати та закрити провадження по справі, провівши судове слідство, дослідивши та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів знаходить, що апеляцію прокурора та апеляцію засудженого ОСОБА_8 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

В силу ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

Відповідно до ст. 367 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в апеляційному суді є однобічність та неповнота дізнання, досудового чи судового слідства. Однобічним або неповним, згідно положень ст. 368 КПК України 1960 року, визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема, коли не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2012 року у зв`язку із заявленим захисником підсудного клопотанням судом першої інстанції було винесено постанову про призначення судово-бухгалтерської експертизи, яка не була виконана. Продовжуючи розгляд справи суд вказав, що постанова про призначення експертизи повернулась без виконання у зв`язку з відсутністю у штаті НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області судового експерта-бухгалтера. Згідно протоколу судового засідання підсудній просив продовжити розгляд справи без проведення експертизи. Однак в матеріалах справи відсутні дані про повернення постанови про проведення експертизи з причинами невиконання, відсутні письмові підтвердження які б свідчили про відмову підсудного та його захисника від проведення експертизи. В доводах апеляції підсудний підсудний стверджує, що йому безпідставно відмовлено в проведенні експертизи. В процесі апеляційного розгляду ОСОБА_12 та його захисник теж ствердили, що від проведення експертизи не відмовлялися, зміст протоколу судового засідання в цій частині не відповідає дійсності. Не зважаючи на це, суд продовжив розгляд справи без проведення зазначеної експертизи, хоча підсудний та його захисник заперечували проти цього.

Призначаючи судово-бухгалтерську експертизу суд погодився із захисником ОСОБА_8 , що її проведення потрібне для повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Однак невиконання постанови про проведення судово-бухгалтерської експертизи із-за відсутності причин неможливості її виконання, на думку колегії суддів призвело до неповноти судового слідства так-як залишилися недослідженими такі обставини справи, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, з чим і погодився суд першої інстанції призначаючи експертизу та ставлячи перед експертами цілий ряд питань.

Враховуючи допущені Тисменицьким районним судом порушення, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 373,376 КПКУкраїни (1960 року), п.п.11,15 Розділу Х1 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора ОСОБА_5 , яка брала участь в розгляді справи судом першої інстанції, та апеляцію засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду від 13 травня 2013 року відносно ОСОБА_8 скасувати, а справу направити в цей же суд на новий судовий розгляд іншим складом.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2