Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
11 березня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000318 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, остання судимість за вироком Апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2014 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

З участю прокурора: ОСОБА_7 .

Обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 будучи раніше судимим 29.12.2010 року Костопільським районним судом до позбавлення волі терміном 1 рік 4 місяці за вчинення злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний майновий злочин.

06 липня 2014 року близько 23 год. 30 хв. діючи повторно, через відчинену кватирку проник в будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia» 920 mini вартістю 1200 грн. та жіночі прикраси виготовлені із золота 585 проби - хрестик вагою 1 г., ланцюжок вагою 8 г., сережки вагою 4 г., вартістю 650 грн. за 1 г. золота, належні потерпілій ОСОБА_8 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 9650 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_6 27 серпня 2014 року близько 23 год., через паркан проник на територію ПП «Авеліна», що розташована за адресою м. Костопіль вул. Рівненська, 107, шляхом підбору ключа до замка запалювання, запустив двигун та незаконно заволодів транспортним засобом марки «Камаз - 55102» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «СЗАП - 8527» д.н.з НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_9 , після чого виїхав за межі території вказаного підприємства в напрямку с. Лісопіль Костопільського району, де під час слідування, не впорався з керуванням та допустив з`їзд у кювет на перехресті доріг Городище - Рівне - Старокостянтинів та Костопіль - Лісопіль, де і залишив зазначений автомобіль з причепом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в скоєних злочинах визнав повністю, щодо фактичних обставин справи не заперечував та щиро кається в скоєному.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням в житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому та у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому повторно з проникненням у інше сховище підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та колегією суддів не перевіряється, оскільки докази не досліджувались і обставини не оспорювалися відповідно до вимог ст..349 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину і вважає правильною кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України

Вироком Костопільського районного суду від 04 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст..69 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарання за вироком Апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2014 року остаточно призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину на особі обвинуваченого. В обґрунтування зазначає, що при ухваленні вироку судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин повторно, що свідчить про злочинну направленість останнього. Вказує, що судом не взято до уваги роз`яснення постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами покарання» №7 від 24.10.2003 року, оскільки не враховано особу винного, тяжкість злочину та рецидив злочинів. Також вважає, що судом необґрунтовано застосовано ст..69 КК України, оскільки у своєму вироку не наведено переконливих мотивів про можливість призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом. Крім того, судом безпідставно враховано пом`якшуючу обставину, як відсутність претензій зі сторони потерпілих, оскільки вони були відсутні на судовому засіданні, а надана адвокатом від їх імені розписка не була нотаріально завірена.

Просить вирок скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарання остаточно призначити покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Рівненської області від 28.08.2014 року та остаточно призначити покарання5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалений вирок Костопільського районного суду від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню через невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину і необхідності застосування більш суворого покарання, не застосування судом закону, який підлягав застосуванню на підставі ст.409, 413, 414, 420 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні відповідає фактичним обставинам справи, а кваліфікація дій є правильною, і в апеляційній скарзі не оспорюється, оскільки вирок ухвалений на підставі ст.349 КПК України, тобто фактичні обставини справи не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, а докази ніким не оспорювалися.

Поряд з цим, при призначенні покарання судом першої інстанції не дотримано вимог ст.65 КК України. За змістом вказаної статті закону при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Тобто, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та яке б запобігало вчиненню нею інших злочинів. У цій справі, як видно з вироку цих вимог закону не дотримано, на що обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно вимог п.8 Постанови призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, суд врахував щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину відшкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілих. Проте, відповідно ст.69 КК України призначення основного покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкції статті можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання

Як убачається зі справи, судом не враховано, що ОСОБА_6 вчинив повторно умисні майнові злочини, у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною. Крім того, поза увагою суду залишилась і та обставина, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини і через короткий проміжок часу після відбуття покарання знову вчиняв злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання поважати закон.

Тому, рішення суду про застосування ст.69 КК України до санкції ч.2 ст.289 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкції статті, а лише послався на обставини, які на думку суду пом`якшують покарання.

Обираючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів на підставі ст.50, 65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, за обставин встановлених судом першої інстанції та перевірених при апеляційному розгляді справи, тобто вчинення обвинуваченим злочину повторно, обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, особу винного, думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - та вважає за необхідне обрати покарання без застосування ст..69 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі наведеного і керуючись п.3 ч.1 ст.407, п.1 ст.413, ст.418, п.2 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Костопільського районного суду від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 :

за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

за ч.2 ст.289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за вироком Апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2014 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2