Ухвала

іменем україни

14 серпня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,суддів
Суржка А.В. та Літвінова
Є.В.,за участю прокурора Голюги В.В.,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок
Дзерджинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 11 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 28
січня 2014 року.

Вироком Дзерджинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 11 листопада 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий,

що судимості не мав,

визнаний невинуватим у вчиненні
злочину, передбаченого частиною 1
статті 125 КК України, та виправданий за
відсутністю події злочину.

Згідно з вироком, ОСОБА_6
обвинувачувався в тому, що 24
квітня 2010 року в денний час, на ґрунті
особистих неприязних відносин,
влаштував сварку, ображав потерпілого
ОСОБА_5 нецензурними словами, почав
штовхати його руками, а потім,
вихопивши з його рук дерев'яну
тростину, за допомогою якої той
пересувався, умисно нею побив
останнього по лівій хворій нозі і
тулубу, заподіявши йому легкі тілесні
ушкодження у виді синців і садна лівої
нижньої кінцівки та лівої сідниці, які
згідно висновку судово-медичної
експертизи №961 від 26 квітня 2010 року за
своїм характером відносяться до легких
тілесних ушкоджень.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 28
січня 2014 року вирок Дзерджинського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року щодо ОСОБА_6 залишено
без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий просить
вказані судові рішення скасувати, а
матеріали кримінальної справи
направити на новий судовий розгляд.
Посилається на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону.

Зокрема, потерпілий вказує на те, що
судами першої та апеляційної інстанцій
не встановлено місце конфлікту та
побиття, яке піддалося зміні впродовж
провадження справи в суді, не враховано
висновок експертизи від 26 квітня 2010
року щодо наявності у нього тілесних
ушкоджень, показання очевидців події
на противагу врахованим показанням
свідків, які не були такими та
перебувають у родинних та дружніх
відносинах з виправданим, не допитано
та не перевірено показання свідка
ОСОБА_7, не оцінено інші наявні у справі
висновки експертиз щодо наслідків
завдання йому тілесних ушкоджень та не
перевірено можливість його
самотравмування шляхом проведення
відповідних досліджень.

Крім того, стверджує про розгляд
кримінальної справи суддею, що
підлягав відводу за його клопотаннями,
порушення таємниці нарадчої кімнати,
всупереч заявленим клопотанням не
проведено фіксацію судового процесу за
допомогою технічних засобів, а також
про невідповідність щодо зазначення
про його присутність під час
оголошення повного тексту ухвали
апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення прокурора, яка заперечувала
проти задоволення касаційної скарги та
вважала прийняті у справі судові
рішення законними та обґрунтованими,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали кримінальної
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга потерпілого підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Вирок суду повинен бути законним та
обґрунтованим, як наголошується в
статті 323 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 327 КПК України 1960 року
виправдувальний вирок повинен бути
судом мотивований.

Виправдувальний вирок постановляється
у випадках, коли не встановлено події
злочину, коли в діянні підсудного немає
складу злочину, а також коли не
доведено участі підсудного у вчиненні
злочину.

За змістом наведеної норми закону, суд
постановляє виправдувальний вирок за
відсутністю події злочину у випадках,
коли судовим розглядом справи
встановлено, що діяння, у вчиненні
якого обвинувачувався підсудний,
взагалі не мало місця або відсутній
причинний зв'язок між діянням
підсудного і шкідливими наслідками,
настанням яких обумовлюється
злочинність діяння.

У відповідності зі статтею 334 КПК
України 1960 року, мотивувальна частина
виправдувального вироку повинна
містити формулювання обвинувачення,
яке пред'явлене підсудному і визнане
судом недоведеним, а також підстави для
виправдання підсудного з зазначенням
мотивів, з яких суд відкидає докази
обвинувачення. Не допускається
включення у вирок формулювань, які
ставлять під сумнів невинність
виправданого.

Однак, такі вимоги
кримінально-процесуального закону
судом першої інстанції не дотримані.

Як убачається з матеріалів
кримінальної справи, ОСОБА_5 звернувся
в суд першої інстанції зі скаргою
приватного обвинувачення щодо
умисного спричинення йому ОСОБА_6
легких тілесних ушкоджень, тобто у
вчиненні щодо нього злочину,
передбаченого частиною 1 статті 125 КК
України, що підтвердив висновком
експерта та просив допитати свідків.

Згідно з показаннями ОСОБА_6, ним не
заперечувався факт виникнення
конфлікту 24 квітня 2010 року за обставин
викладених у скарзі приватного
обвинувачення потерпілого, що також
підтвердили допитані з цього приводу
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, котрі були як очевидцями події,
так і дізналися про вказані потерпілим
обставини з його слів.

Однак, у основу виправдувального
вироку покладено сумнівні мотиви щодо
надання критичної оцінки показанням
свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які
заявлялися для допиту потерпілим з
вказівкою на їх відносини з ним, тоді як
згідно з протоколу судового засідання
вбачається, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11,
також перебувають у родинних та майже
родинних (хрещення доньки
виправданого) відносинах з
виправданим, а із потерпілим у
неприязних відносинах, а також вказані
та інші свідки надавали показання по
обставинам події, яка мала місце 24
березня (т.1 а.с.59 зворот-60).

Також, непереконливим є неврахування
судом першої інстанції показань
ОСОБА_15 та ОСОБА_14 з причин укладення із
ОСОБА_5 в 2011 та 2012 роках договорів
піднайму жилого приміщення, що ніяким
чином не виключає їх можливість бути
очевидцями вказаної потерпілим події,
адже по справі не встановлено місця їх
проживання або перебування на момент
події.

При тому, що також безпосередній
очевидець події ОСОБА_7 судом першої
інстанції взагалі не допитувався на
предмет спростування або
підтвердження пред'явленого
потерпілим обвинувачення, показанням
свідка ОСОБА_9, ОСОБА_18 у вироку взагалі
не надано оцінку, а також не перевірена
обстановка місця події саме станом на 24
квітня 2010 року із зазначенням місця
події для підтвердження висновку
виправдання ОСОБА_6 та показання всіх
свідків щодо обстановки місця події та
їх розташування вказаної дати, а не
лише заявлених свідків виправданим.

Крім того, залишився без оцінки
висновок судово-медичного експерта №961
від 26 квітня 2010 року, проведеного за
направленням слідчого, щодо наявності
на тілі потерпілого тілесних ушкоджень
з визначенням їх ступеня тяжкості та їх
кількості, що перевірялося іншими
дослідженнями за дорученнями суду, а
також не мотивовано відсутність
причинного-наслідкового зв'язку їх
виникнення внаслідок конфлікту між
виправданим та потерпілим або ж його
самотравмування шляхом проведення
відповідних досліджень.

Тоді як, дослідження
причинно-наслідкового зв'язку щодо
наявності на тілі особи тілесних
ушкоджень з настанням інвалідності,
про що зазначено у вироку, не впливає на
кваліфікацію дій за частиною 1 статті 125
КК України, оскільки вказаний злочин
вважається закінченим з моменту
заподіяння фізичної шкоди у виді таких
наслідків, як і тілесні ушкодження.

Таким чином, колегія суддів не може
беззаперечно та категорично
стверджувати про законність та
обґрунтованість виправдувального
вироку суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, оскільки
формулювання їх висновків щодо
відсутності події злочину з
дослідженням матеріалів кримінальної
справи ставить під сумнів невинність
ОСОБА_6 з такої підстави.

Що стосується інших доводів касаційної
скарги потерпілого, то вони
матеріалами справи не підтверджені, а
тому колегія суддів не вбачає
об'єктивних підстав для їх задоволення.

Відтак, касаційна скарга потерпілого
підлягає частковому задоволенню, а
вироку суду першої інстанції та ухвала
апеляційного суду - скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись
статті 394-396 КПК України 1960 року та
пункту 15 розділу 11 Перехідних положень
КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Дзерджинського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 січня
2014 року щодо виправданого ОСОБА_6
скасувати, а матеріали кримінальної
справи щодо останнього - направити на
новий судовий розгляд.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

М.М. Лагнюк А.В. Суржок Є.В.Літвінов