Справа № 567/292/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000054 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новомалин Острозького району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, тимчасово непрацюючої (перебуває в декретній відпустці), раніше не судимої

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в :

10 лютого 2015 року близько 17 год. ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом зламу закриваючих пристроїв вхідних дверей, проникла до житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 в якому проживає ОСОБА_4 , звідки таємно викрала майно, що належить йому на праві власності, а саме килим вартістю 507 грн. 73 коп.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України винною себе не визнала. При цьому вона показала, що до грудня 2012 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , з яким в них є малолітня дочка і вони проживали в с. Точевики Острозького району в будинку батьків ОСОБА_4 , де останній проживає і зараз.

В подальшому вона уклала інший шлюб і за рішенням суду з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дочки, однак аліменти він не сплачує. В подальшому вона припинила стягувати з нього аліменти, відізвавши заяву з ДВС Острозького районного управління юстиції.

10.02.2015 року до неї додому приїхала кума її колишнього чоловіка ОСОБА_4 і коли вона стала збиратись додому в с. Точевики Острозького району, то вона сказала, що підвезе її, оскільки хоче провідати свого хрещеника, тобто її сина, та попросила свого сусіда, щоб він їх автомобілем відвіз в с. Точевики, що він і зробив. По дорозі вони забрали її чоловіка.

Коли вони виїхали в с. Точевики, то вона вирішила зайти там до свого колишнього чоловіка, щоб забрати 500 грн., які він був винен. По приїзді в с. Точевики вона зателефонувала до сестри свого колишнього чоловіка та попросила, щоб та прийшла до будинку, де проживав ОСОБА_7 , так як вона хоче забрати з будинку якесь майно, еквівалентне 500 грн.

Про свій намір вона ОСОБА_8 та свого чоловіка не повідомляла та прийшовши до будинку, де проживає ОСОБА_7 , який належав його батькам, вирвала вхідні двері і забрала з будинку килим, який належав матері її колишнього чоловіка, яка померла в 2013 році і покривало, яке було придбано ними під час шлюбу і віднесла їх в автомобіль.

В подальшому вони погостювали вдома в ОСОБА_9 та поїхали додому.

Зазначила, що поділу спільного майна між нею та ОСОБА_10 не було.

У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_4 , в судовому засіданні показав, що до 2012 року перебував в шлюбі з ОСОБА_11 і від даного шлюбу в них є малолітня дочка та за рішенням суду зобов`язаний сплачувати для ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки.

Підтвердив, що аліменти на утримання дочки не сплачував, а також пояснив, що протягом двох років був винен для своєї колишньої дружини 500 грн.

Пояснив, що проживає в будинку, належному його покійним батькам, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

Зазначив, що 10.02.2015 року перебував зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 в с. Верхів Острозького району, коли ввечері до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_13 , яка повідомила, що вдень того ж дня до неї телефонувала ОСОБА_14 , яка повідомила її, що хоче піти до його будинку та забрати звідки якісь речі.

Коли наступного дня він повернувся додому, то побачив, що з будинку зникло покривало розміром 200 на 200 см та зі стіни було знято килим розміром 300 на 200 см.

Зазначене покривало було придбане ним та ОСОБА_14 під час шлюбу, а килим він успадкував після смерті батьків.

У вчиненні крадіжки він запідозрив свою колишню дружину.

Зазначив, що вибачає її та просить суворо не карати.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що 10.02.2015 року гостювала в своєї куми ОСОБА_6 , а коли стала збиратись додому в с. Точевики Острозького району, то ОСОБА_6 запропонувала підвезти її, пояснивши це тим, що хотіла провідати свого хрещеника. В с. Точевики вона, ОСОБА_14 , її чоловік ОСОБА_16 та шофер приїхали біля 17 год. і ОСОБА_14 повідомила, що має намір зайти до свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який проживає там же і був винен для неї 500 грн. При цьому вона сказала, що якщо його не буде вдома, то вона забере для себе щось з його майна.

В подальшому вона пішла додому, а через деякий час туди приїхали ОСОБА_14 з чоловіком та водієм та ОСОБА_14 повідомила її, що вирвала вхідні двері будинку ОСОБА_17 та забрала з будинку килим та одіяло.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що 10.02.2015 року разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_18 перебувала в с. Верхів Острозького району, а коли наступного дня повернулись, то вона побачила, що на вхідних дверях будинку, де вони проживали в с. Точевики Острозького району, вирвано замок, а двері відчинені. Коли вони зайшли всередину будинку, то вона побачила, що на ліжку в одній з кімнат відсутнє покривало розміром 2 на 2 метра, а на стіні відсутній килим, розміром 2 на 3 метра.

У вчиненні крадіжки вона запідозрила колишню дружину ОСОБА_19 , яка 10.02.2015 року телефонувала до його сестри ОСОБА_13 та повідомила її, що йде до будинку ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що 10.02.2015 року її дочка ОСОБА_12 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_18 перебували в неї вдома в с. верхів острозького району та біля 21 год. 30 хв. до ОСОБА_4 телефонувала його сестра ОСОБА_21 .

Окрім показань потерпілого та свідків вина обвинуваченої знайшла своє підтвердження в зібраних на досудовому слідстві та перевірених в судовому засіданні матеріалах.
З протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього встановлено, що 12.02.2015 року під час огляду житлового будинку по АДРЕСА_2 було виявлено пошкодження вхідних дверей будинку та внутрішнього замка цих дверей. Одночасно, при огляді житлової кімнати будинку виявлено відсутність шпалер на частині однієї зі стін кімнати.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №136 встановлено, що вартість килима та покривала, які добровільно було видано ОСОБА_6 становила станом на 10.02.2015 року відповідно 507 грн. 73 коп. та 171 грн. 58 коп.

Оцінивши сукупність доказів, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати по ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

При цьому, суд виходить з того, що успадкувавши після смерті своєї матері ОСОБА_22 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , речі домашньої обстановки, ОСОБА_23 став власником килима, вартістю 507 грн. 92 коп. і при цьому, ОСОБА_6 жодних прав на зазначений предмет не мала.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої стосовно заволодіння нею килимом та покривалом суд виходить і з наступного.

Юридичними ознаками майна як предмета злочинів проти власності є те, що 1) таке майно повинно бути чужим для винного; 2) воно, як правило, має належати на праві власності іншому суб`єкту права власності; 3) воно не повинно виступати предметом злочинів, відповідальність за які передбачена іншими розділами Особливої частини КК.

ОСОБА_24 слід визнавати майно, яке не перебуває у власності чи законному володінні винного. Не є чужим для кожного з подружжя, а отже, не може визнаватися предметом злочину проти власності майно, яке набуте подружжям за час шлюбу і яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу (крім речей індивідуального користування), є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому подружжя набуває право спільної сумісної власності на таке майно незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік розпоряджаються таким майном за взаємною згодою. Майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, може бути поділено на частки майна - відповідно чоловіка та дружини (спільна часткова власність). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. При цьому співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Водночас, є власністю кожного з подружжя майно, що є особистою приватною класністю дружини та чоловіка (майно, набуте нею (ним) до шлюбу; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто; речі індивідуального користування, в т.ч. коштовності, навіть тоді, коли вони придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Той з подружжя, хто є власником такого майна, сам визначає режим володіння та користування ним. Отже, неправомірне заволодіння таким майном, його пошкодження чи знищення одним із членів подружжя утворює склад відповідного злочину проти власності.

Таким чином, предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є килим, який належить на праві власності ОСОБА_4 та не може бути покривало, оскільки воно є об`єктом права спільної сумісної власності обвинуваченої та потерпілого, а тому послання на нього як предмет злочину з обвинувачення ОСОБА_6 слід виключити.

Відповідно до ст.. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий і не передбачає інших покарань окрім позбавлення волі.

Беручи до уваги особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_6 сільською радою по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні 5 дітей, раніше не судима.

Відповідно до ст.. 66 КК України, суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 є відшкодування заподіяних збитків, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. В той же час, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 немає.

Відповідно до ст.. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Дані обставини суд вважає такими, що вказують на можливість виправлення ОСОБА_6 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за нею та дозволяють звільнити її від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст. 79 КК України та покладення обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні покарання суд враховує і думку потерпілого ОСОБА_4 про те, що він претензій до ОСОБА_6 немає та просить її суворо не карати.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 306 грн. 90 коп., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Керуючись ст. 368, 369, 374 КПК України, суд

засудив:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 306 грн. 90 коп. витрат на проведення експертизи.

Речові докази: килим та одіяло, які зберігаються в камері схову Острозького МВ УМВС України в Рівненській області повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1