Справа № 646/1754/14-к
№ провадження 1-кп/646/259/2014
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участі секретаря Шеховцової
Н.В..,

прокурора Юревича М.Ю.,

потерпілої ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження №0000104 від 15 січня 2014
року

відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с.Білопілля Сумської
області, громадянина України,
неодруженого, не працюючого, який не
має зареєстрованого у встановленому
законом порядку місця проживання,
фактично проживає у АДРЕСА_1, раніше
судимого:

- 23.02.1989 року Ковпаківським районним
судом м.Суми за ст.82 ч.1 КК України 1960р.
до 2 років позбавлення волі, на підставі
ст..25 КК України 1960р. засуджений умовно,
з обов'язковим залученням до праці,

- 30.08.1990 року Ленінським районним судом
м.Запоріжжя за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140,
ст..43 КК України 1960р. до 3 років
позбавлення волі,

- 03.12.1993 року Жовтневим районним судом
м.Харкова за ч.3 ст.140, ст..17, ч.3 ст.81,
ст.ст.42, 43 КК України 1960р. до 4 років 6
місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна,

- 17.04.1998 року Люботинським міським судом
Харківської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140,
ст..ст.42, 26 КК України 1960р. до 5 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;
15.01.2002р. Роменським районним судом
Сумської області вирок переглянуто:
вважати засудженим за ст..185 ч.2, 185 ч.3, 42
КК України до 5 років позбавлення волі,

- 18.08.2009 року Московським районним судом
м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 3
років 6 місяців позбавлення волі,
звільнився 01.12.2012р. після відбуття
покарання;

за обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК
України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, будучи раніше неодноразово
судимий, останній раз 18.08.2009 року
Московським районним судом м. Харкова
за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6
місяців позбавлення волі, звільнився
01.12.2012р. після відбуття покарання, маючи
непогашену судимість, знов вчинив
злочин проти власності при наступних
обставинах.

25.12.2013р. близько 12-00 години ОСОБА_3,
знаходячись у магазині за адресою:
АДРЕСА_2, діючи повторно, з корисливих
мотивів та корисливою метою, з умислом,
направленим на відкрите викрадення
чужого майна, побачивши на прилавку
пластиковий лоток з дрібними коштами,
діючи відкрито в присутності
потерпілої ОСОБА_1, взяв вказаний лоток,
в якому знаходилися грошові кошти у
сумі 70 грн., та, реалізуючи свій
злочинний намір, вибіг з магазину.
Після цього, пробігши близько 10 метрів,
не втримався на ногах та впав, у зв'язку
з чим його наздогнала потерпіла ОСОБА_1,
яка бігла за ним, та з допомогою
стороннього чоловіка, особу якого в
ході досудового розслідування
встановити не вдалося, відібрала лоток
з коштами. Таким чином ОСОБА_3 не довів
свій злочинний намір до кінця з причин,
що не залежали від його волі.

Вказаними умисними діями ОСОБА_3 вчинив
злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК
України, тобто закінчений замах на
відкрите викрадення чужого майна
(грабіж), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_3 свою винуватість у скоєнні
інкримінованого йому злочину не визнав
та пояснив, що зазвичай, коли він йшов
на роботу до СТО, де працював підсобним
робочим, а також після роботи він
заходив до магазину потерпілої ОСОБА_1,
який розташований по АДРЕСА_2, та
випивав там 100-150 грам спиртних напоїв.
25.12.2013р. приблизно о 08-00 годині він також
заходив до магазину. В той же день,
пізніше, приблизно о 09-00 чи 10-00 годині
він ще раз зайшов до цього магазину
разом з приятелем, замовив горілку та
дав потерпілій ОСОБА_1 50 гривень однією
купюрою. Коли ОСОБА_1 зайшла до
підсобного приміщення за горілкою, він
взяв з прилавка апельсин, щоб його
купити та закусити. В цей момент з
підсобки вийшла ОСОБА_1 та почала
обурюватися тим, що у нього в руці був
апельсин, та стала лаятися. Тоді він
вилив горілку та вийшов з магазину. При
цьому йому стало погано, він відчув
запаморочення, нудоту, та він впав біля
магазину і втратив свідомість. Його
привів до тями його приятель, і він
побачив, що лежить біля забору, побитий.
Він не пам'ятає, як у нього в руках
опинився лоток з дрібними грошима,
оскільки на деякий час втратив
свідомість, можливо від спиртного, а
можливо від ліків, які він приймав до
виходу з дому.

Незважаючи на невизнання вини
обвинуваченим ОСОБА_3, його винуватість
у вчиненні злочину, який передбачений
ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,
підтверджується дослідженими в ході
судового розгляду кримінального
провадження доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка в
судовому засіданні пояснила, що 25.12.2013р.
у першій половині дня, точний час вона
не пам'ятає, ОСОБА_3 разом з приятелем
зайшов до її магазину на АДРЕСА_2.
Приятель ОСОБА_3 попросив пива, і вона
вийшла на вулицю за пивом, а коли
повернулася, то побачила, як ОСОБА_3
кладе у кишеню брюк апельсин. Вона
спитала ОСОБА_3, навіщо він це робить, на
що він відповів, що буде купувати. Вони
посперечалися з цього приводу, і вона
попросила його піти з магазину. Тоді
ОСОБА_3 облив її водою та почав кидатися
на неї та лаятися. Його приятель
виштовхав його з магазину. В той час, як
вона заходила за прилавок, ОСОБА_3
повернувся до магазину, схопив лоток з
дрібними грошима та вибіг з магазину.
Вона вибігла за ним. Оскільки на вулиці
було слизько, то ОСОБА_3 послизнувся та
впав, але продовжував тримати лоток.
Вона почала віднімати лоток у ОСОБА_3, і
за допомогою стороннього чоловіка,
який підійшов до них, їй це вдалося.
Приятеля ОСОБА_3 вона не бачила з того
моменту, як той виштовхав ОСОБА_3 з
магазину.

Показаннями свідка ОСОБА_4, які він дав
у судовому засіданні про те, що 25 грудня
2013 року, у середу, біля 12-00 години, він
їхав на таксі по АДРЕСА_2 і побачив, як
ОСОБА_3 вибігав з пластиковим коробком
з магазину. За ним вибігла ОСОБА_1 та
намагалася відняти у ОСОБА_3 цей
коробок. До них підійшов ще якийсь
чоловік, не знайомий свідкові, та
допомагав ОСОБА_1 забрати у ОСОБА_3
коробок. При цьому дрібні кошти
висипалися з коробки. Коли таксі, на
якому їхав свідок, повертало на
вул.Куусимську, він бачив, як ОСОБА_1
збирала дрібні кошти, які висипалися з
коробки.

Фактичними даними, які містяться у
копії Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 07.12.2011р. №12166349,
відповідно до якого ОСОБА_1
зареєстрована фізичною - особою
підприємцем за адресою: АДРЕСА_2, з
видом діяльності: роздрібна торгівля
(матеріали кримінального провадження
а.с.11).

Фактичними даними, отриманими в ході
проведення 17.01.2014р. слідчого
експерименту за участю потерпілої
ОСОБА_1, оформленого відповідним
протоколом та фототаблицею до нього, з
якого вбачається, що 17.01.2014р. з 11 год. 00
хв. до 11 год. 20 хв. у магазині за адресою:
АДРЕСА_2, ОСОБА_1 розповіла, що 25.12.2013р.
близько 12-00 години ОСОБА_3 схопив лоток
з дрібними коштами, який стояв на
прилавку, після чого вибіг з магазину.
Пробігши близько 10 метрів по вулиці,
він впав, а потерпіла його наздогнала
та намагалася забрати в нього лоток з
коштами. В цей час до них підбіг
незнайомий чоловік та допоміг їй
забрати лоток у ОСОБА_3

Також під час слідчого експерименту
ОСОБА_1 показала місце, де стояв на
прилавку лоток з дріб'язком, звідки
його взяв ОСОБА_3, та місце, де вона
забрала у ОСОБА_3 лоток після того, як
він впав на вулиці (матеріали
кримінального провадження а.с.17-23).

Таким чином, аналізуючи всі досліджені
судом докази у їх сукупності та
взаємозв'язку, суд приходить до
висновку, що винуватість ОСОБА_3 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.15, ч.2 ст.186 КК України, є доведеною під
час судового розгляду кримінального
провадження.

Доводи обвинуваченого щодо
відсутності у нього умислу на відкрите
заволодіння чужим майном
спростовуються сукупністю досліджених
під час судового розгляду доказів. Суд
вважає непереконливими показання
обвинуваченого про те, що він не
пам'ятає, яким чином у нього в руках
опинився лоток з дрібними грошима з
магазину ОСОБА_1 Так, під час судового
розгляду обвинувачений надавав
суперечливі показання, що він на деякий
час втратив свідомість, виходячи з
магазину, після чого прийшов до тями на
вулиці і біля нього був його приятель, а
сам він був побитий. Пізніше
обвинувачений змінив показання та
стверджував в судовому засіданні, що
коли він вийшов з магазину, потерпіла
наздогнала його та, відбираючи в нього
лоток, забрала з його кишені 200 гривень,
а свідок ОСОБА_4 його бив.

Клопотань про виклик інших свідків,
витребування та долучення до
матеріалів справи нових доказів тощо
від сторін кримінального провадження
до суду не надходили.

Крім того, після дослідження в судовому
засіданні тих доказів, обсяг яких був
визначений судом згідно з вимогами
ст.349 КПК України, з урахуванням думки
сторін кримінального провадження, суд
з'ясовував питання про наявність у
сторін кримінального провадження
доповнень. Але сторони кримінального
провадження не заявили доповнень, а
також клопотань про нові докази.

Вивченням особи обвинуваченого
встановлено, що він неодружений, не
працює, не має зареєстрованого у
встановленому законом порядку місця
проживання, за місцем фактичного
проживання характеризується
посередньо, за місцем відбування
покарання в Темніській ВК (№100)
характеризується посередньо, на обліку
у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра
не перебуває, раніше неодноразово
судимий:

- 23.02.1989 року Ковпаківським районним
судом м.Суми за ст.82 ч.1 КК України 1960р.
до 2 років позбавлення волі, на підставі
ст..25 КК України 1960р. засуджений умовно,
з обов'язковим залученням до праці,

- 30.08.1990 року Ленінським районним судом
м.Запоріжжя за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140,
ст..43 КК України 1960р. до 3 років
позбавлення волі,

- 03.12.1993 року Жовтневим районним судом
м.Харкова за ч.3 ст.140, ст..17, ч.3 ст.81,
ст.ст.42, 43 КК України 1960р. до 4 років 6
місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна,

- 17.04.1998 року Люботинським міським судом
Харківської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140,
ст.ст.42, 26 КК України 1960р. до 5 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;
15.01.2002р. Роменським районним судом
Сумської області вирок переглянуто:
вважати засудженим за ст..185 ч.2, 185 ч.3, 42
КК України до 5 років позбавлення волі,

- 18.08.2009 року Московським районним судом
м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 3
років 6 місяців позбавлення волі,
звільнився 01.12.2012р. після відбуття
покарання (матеріали кримінального
провадження а.с.28-41).

В ході судового розгляду не було
встановлено обставин, які пом'якшують
покарання обвинуваченому відповідно
до ст.66 КК України.

Обставинами, які згідно зі ст.67 КК
України обтяжують покарання
обвинуваченому, суд визнає рецидив
злочину.

Призначаючи покарання
обвинуваченому, суд враховує характер
і ступінь суспільної небезпеки
скоєного злочину, ступінь здійснення
злочинного наміру та причини,
внаслідок яких обвинувачений не довів
злочин до кінця, а також дані про особу
обвинуваченого, відсутність
пом'якшуючих покарання обставин, та
обтяжуючу покарання обвинуваченому
обставину.

Таким чином, суд вважає, що для
досягнення цілей покарання, визначених
ч.2 ст.50 КК України, з метою виправлення
обвинуваченого та запобіганню
вчиненню нових злочинів як самим
обвинуваченим, так і іншими особами,
слід призначити обвинуваченому
покарання у вигляді позбавлення волі в
межах санкції частини 2 статті 186 КК
України.

При призначення покарання суд враховує
позицію прокурора, який під час судових
дебатів просив призначити
обвинуваченому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 3 роки та 6
місяців, але не просив застосувати
норму ст.69 КК України, якою передбачено
можливість призначення покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої
в санкції частини статті Особливої
частини КК України за цей злочин. Також
прокурор не обґрунтував підстави для
призначення обвинуваченому покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої
в санкції частини 2 статті 186 КК України.

Тому оскільки санкція частини 2 статті
186 КК України передбачає покарання у
вигляді позбавлення волі від чотирьох
до шести років, суд, керуючись
правилами ч.3 ст.68 КК України, призначає
обвинуваченому покарання у межах
санкції частини 2 статті 186 КК України,
при цьому розмір покарання не може
перевищувати двох третин
максимального строку покарання.

Суд не вбачає підстав, встановлених ч.1
ст.69 КК України, які передбачають
можливість призначення покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої
в санкції частини статті Особливої
частини КК України, оскільки під час
судового розгляду кримінального
провадження не було встановлено
наявності кількох обставин, що
пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, вчиненого обвинуваченого, з
урахуванням його особи.

Речових доказів у справі немає. Судових
витрат у справі немає. Цивільний позов
не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186
КК України, та призначити йому
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 4 (чотири) роки.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з
21.01.2014р., тобто з моменту взяття під
варту.

До набрання вироком законної сили
залишити без змін запобіжний захід
відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під
вартою.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводського районний суд
м.Харкова протягом 30 діб після
проголошення.

Суддя
І.С. Блага