Справа № 11
-а-1547/2007р. Головуючий
в 1 інст.- Бандура І.С.
ст.186 ч.2 КК України Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 року
колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Нодрякова В.М.

суддів Ковальська
В.В., Коваль CM.

за
участю прокурора Карпука Ю.А.

засудженої ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією
засудженої ОСОБА_1 на вирок Святошинського районного суду м.Києва від 21 травня
2007 року.

Зазначеним
вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка
м.Києва, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше
судима 31.05.1996 року Ленінградським районним судом м.Києва за ст.ст.141 ч.2,
140 ч.3 КК України ( в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі, -- засуджена за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_1 визнана винною в тому, що вона 19 січня 2002 року
приблизно об 11 год. 30 хв.,
перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, прийшла до своєї знайомої ОСОБА_2,
яка проживає в квартирі АДРЕСА_2, де в цей час знаходилась знайома ОСОБА_3

Знаходячись в квартирі, між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виникла сварка, в результаті
якої ОСОБА_1 вирішила відкрито викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_3 З цією
метою, ОСОБА_1 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та
здоров»я потерпілої, нанесла ОСОБА_3 удари в область голови та обличчя,
заподіявши останній біль, після чого відкрито викрала шкіряне пальто вартістю
70 грн., яке належить ОСОБА_3, чим завдала потерпілій матеріальну шкоду. З
викраденим чужим майном ОСОБА_1 з місця вчинення злочину втекла, однак в
подальшому була затримана працівниками міліції.

В апеляції засуджена ОСОБА_1 просить вирок суду змінити і перекваліфікувати
її дії на ч. 1 ст. 186 КК України посилаючись на те, що її попередня судимість
погашена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_1,
яка підтримала доводи своєї апеляції, пояснення прокурора, який просив апеляцію
засудженої залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляції, провівши судові
дебати і заслухавши останнє слово засудженої, колегія суддів вважає, що
апеляція засудженої задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, відповідає
фактичним обставинам справи і підтверджений показаннями самої ОСОБА_1, яка
повністю визнала свою вину та не оспорювала фактичні обставини справи, у
зв»язку з чим судом за згодою самої засудженої у відповідності до вимог ст.299
ч.3 КК України, інші докази по справі судом не досліджувались.

Відповідно до п.6 ст.55 КК України ( в редакції 1960
року) такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення
волі на строк понад три роки, але

не
більше шести років,
якщо вони протягом п»яти років з дня відбуття покарання (основного і
додаткового) не вчинять нового злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була засуджена
31.05.1996 року Ленінградським районним судом м.Києва за ст.ст.141 ч.2, 140
ч.3, 42 КК України ( в редакції 1960р.) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі
(а.с. 77-79) і звільнилась з місць позбавлення волі 21.03.1998 року.

Оскільки, ОСОБА_1 була звільнена з місць позбавлення волі 21.03.1998 року,
а злочин за який її було засуджено за даним вироком вчинено 19.01.2002 року,
тобто до закінчення строку погашення судимості (до 21.03.2003р.), вона
вважається особою, що має судимість.

Тому доводи в апеляції засудженої ОСОБА_1 про те, що її попередня судимість
погашена і тому її дії слід перекваліфікувати на ч.1 ст.186 КК України, є
безпідставними.

При призначенні покарання засудженій ОСОБА_1, судом були враховані ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, що вона раніше притягувалась до
кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, негативно
характеризується. Також судом були враховані обставини, які пом»якшують
покарання - щире каяття, повне визнання вини, а також обставина, яка обтяжує
покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп»яніння.

З урахуванням всіх цих обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про
призначення покарання засудженій ОСОБА_1 у вигляді позбавлення волів
мінімальних межах санкції закону, що передбачає покарання за вчинений нею
злочин є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових
злочинів, і в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України.

Підстав для пом»якшення покарання засудженій ОСОБА_1 або для зміни вироку,
як про це наголошується в апеляційній скарзі засудженої, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Святошинського районного суду м.Києва від 21 травня 2007 року відносно
ОСОБА_1 - без зміни.