Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника третьої особи ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000155 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

працюючої начальником відділу роздрібного страхування

департаменту роздрібного страхування № 1

ТДВ Страхова компанія Альфа-Гарант,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_11 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст.47 КК України у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу ТДВ СК Альфа-Гарант.

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/1191/2015
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_11 , яка є представником потерпілої ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала є незаконною з огляду на невідповідність її змісту положенням ст.ст.288, 372 КПК України, оскільки в резолютивній частині відсутній висновок суду про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України.

Крім того, представник потерпілої зазначає, що, постановляючи рішення щодо ОСОБА_10 , суд не врахував вимоги ст.45 КК України, у відповідності з якими звільненню від кримінальної відповідальності підлягає особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Так, потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченої було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, що пов`язана з ушкодженням здоров`я. Однак до теперішнього часу шкода ні ОСОБА_10 , ні ТДВ СК Альфа-Гарант, в якій застрахована цивільна відповідальність обвинуваченої, не відшкодована. Звертає увагу і на позицію страховика, викладену в запереченнях на позовну заяву ОСОБА_6 , згідно з якою потерпіла не має права на відшкодування понесених нею витрат на лікування.

На переконання ОСОБА_11 , відсутні підстави для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття провадження на підставі ст.47 КК України і через відсутність щирого каяття, яке має супроводжуватися добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди і є важливою психологічною передумовою ефективності зусиль колективу з перевиховання особи, взятої на поруки. До того ж, навряд чи є виправданою передача ОСОБА_10 на поруки колективу страхової компанії, враховуючи цинічне відношення останнього до позовної заяви потерпілої, невизнання обвинуваченою цивільного позову, невжиття нею заходів до відшкодування шкоди та примирення з потерпілою.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 вказує, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки її зміст відповідає вимогам закону, і для прийняття рішення про передачу ОСОБА_10 на поруки колективу ТДВ СК Альфа-Гарант були всі підстави, передбачені ст.47 КК України. Що стосується посилань в апеляційній скарзі на неврахування судом положень ст.45 КК України, то вказаним законом передбачені зовсім інші підстави для звільнення від кримінальної відповідальності. Звертає увагу, що ОСОБА_10 щиро розкаялася у вчиненому і активно сприяла розкриттю злочину, про що свідчать визнання нею вини протягом всього кримінального провадження, поведінка під час загальних зборів колективу, добровільне відшкодування потерпілій шкоди в сумі 5 000 гривень. Також його підзахисна не відмовлялася відшкодовувати шкоду, але звертала увагу на наявність полісу обов`язкового страхування її цивільної відповідальності. Стосовно доводів представника потерпілого про відношення трудового колективу до цивільного позову зазначає, що апелянт помилково ототожнює поняття трудового колективу підприємства з поняттям юридичної особи страховика.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор наводить доводи, аналогічні викладеним у запереченнях захисника. Також зазначає, що спроба звернути увагу на недолік в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції, в якій не вказано саме про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, є формалізмом, і вказана обставина не може вплинути на законність прийнятого рішення. Тому просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи потерпілої ОСОБА_6 і її представника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_11 ; доводи захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 , представника третьої особи ОСОБА_8 і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2014 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем Hyundai Tucson д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Костянтинівській зі сторони вул. Заводської в напрямку вул. Оленівської в м. Києві, порушила вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Порушення ОСОБА_10 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін і, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, що навпроти будинку № 73 на вул. Костянтинівській в м. Києві, на якому знаходилася пішохід ОСОБА_6 , перетинаючи проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля, не зменшила швидкість і не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходу.

Внаслідок цього ОСОБА_10 скоїла наїзд на ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження закриту травму тазу у вигляді перелому обох гілок лівої лобкової кістки зі зміщенням уламків, бокової маси справа 1 крижового хребця без зміщення уламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 100/Е від 22.01.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Обґрунтовуючи рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу ТДВ СК Альфа-Гарант, суд в ухвалі зазначив, що обвинувачена вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнала повністю і щиро розкаялася. 24 березня 2015 року на загальних зборах трудового колективу ТДВ СК Альфа-Гарант було прийнято рішення про взяття ОСОБА_10 , яка працює на підприємстві, на поруки.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними і з ними погоджується.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 вперше вчинила злочин з необережності, передбачений ч.1 ст.286 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, повністю визнала свою вину і щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину. Так, обвинувачена протягом кримінального провадження давала послідовні правдиві показання, що сприяло встановленню істини у справі, не ухилялася від досудового розслідування і суду, про що свідчать і відомості в обвинувальному акті, до подання позовної заяви добровільно відшкодувала потерпілій витрати на лікування в розмірі 5 000 гривень, що останньою не заперечувалося.

З 23 січня 2007 року ОСОБА_10 працює у ТДВ СК Альфа-Гарант, на даний час обіймає посаду начальника відділу роздрібного страхування департаменту роздрібного страхування № 1, позитивно характеризується як вдумливий фахівець, ініціативний працівник, який успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками, а також як рівна, ввічлива, доброзичлива і привітна у спілкуванні з колегами та клієнтами компанії (а.с.90, 91, 92).

У зв`язку з цим на загальних зборах трудового колективу ТДВ СК Альфа-Гарант 24 березня 2015 року за наслідками заслуховування обвинуваченої, яка дала детальні пояснення про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з її вини, внаслідок чого постраждала людина, і визнала свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, з урахуванням виступів першого заступника генерального директора і начальника відділу роботи з персоналом, які охарактеризували ОСОБА_10 виключно з позитивної сторони, було прийнято рішення клопотати перед Подільським районним судом м. Києва про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею її на поруки для виправлення. При цьому трудовий колектив зобов`язався здійснювати заходи виховного характеру до обвинуваченої і, в разі порушення умов передачі на поруки, повідомляти про це суд (а.с.89).

За таких обставин у суду першої інстанції були всі підстави для закриття провадження та звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Не можна не погодитися з доводами представника потерпілої про те, що, закриваючи провадження з викладених раніше підстав, суд першої інстанції мав зазначити в резолютивній частині ухвали і про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, а натомість вказав лише про закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу ТДВ СК Альфа-Гарант.

Між тим, вказаний недолік не впливає на правильність прийнятого судом рішення і не може бути підставою для його скасування з урахуванням того, що в мотивувальній частині ухвали містяться посилання на норми процесуального та матеріального закону, які передбачають саме звільнення особи від кримінальної відповідальності, та аналогічні висновки суду.

Стосовно тверджень про неврахування судом першої інстанції вимог ст.45 КК України, відповідно до якої однією з передумов для звільнення особи від кримінальної відповідальності є повне відшкодування завданих збитків, слід зазначити, що вказана норма закону України про кримінальну відповідальність передбачає звільнення у зв`язку з дійовим каяттям, яке є зовсім іншою підставою, і до даного кримінального провадження не має відношення.

До того ж, представник потерпілої намагається ототожнити такі поняття, як щире каяття і добровільне відшкодування завданої шкоди, що не ґрунтується на нормах закону і є неправильним.

Як правильно звертає увагу в запереченнях на апеляційну скаргу захисник, невизнання ОСОБА_10 цивільного позову не означає, що обвинувачена відмовляється відшкодовувати завдану її діями шкоду, а пояснюється тією обставиною, що на момент вчинення кримінального правопорушення відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0584210 від 22.05.2014 року її цивільна відповідальність була застрахована у ТДВ СК Альфа-Гарант, і страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становила 100 000 гривень (а.с.80).

Про те, що саме ТДВ СК Альфа-Гарант за законом, у разі настання страхового випадку, зобов`язано відшкодувати у межах страхових сум у встановленому законом порядку шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, з посиланням на ст.1194 ЦК України, вказує і ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі.

А тому дії ОСОБА_10 , яка до пред`явлення до неї позовних вимог частково відшкодувала витрати потерпілої на лікування, відповідно до вимог закону застрахувала цивільну відповідальність, своєчасно повідомила про страховий випадок страхувальника, а також сприяла зверненню потерпілої до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування від 25.06.2015 року, про що також повідомив суду апеляційної інстанції представник третьої особи, навпаки, свідчать про її щире каяття, що виразилося у співчутті потерпілій та намаганні всіляко виправити ситуацію, яка склалася.

Непереконливими є і намагання в апеляційній скарзі знівелювати щире каяття обвинуваченої та доцільність передачі її на поруки з огляду на заперечення представника ТДВ СК Альфа-Гарант проти позову ОСОБА_6 .

Слід зауважити, що суд передав ОСОБА_10 на поруки саме трудовому колективу страхової компанії, в якому вона працює тривалий час і користується повагою, а тому є достатні підстави вважати, що своєю поведінкою вона виправдає довіру колективу. Ставлення ж ТДВ СК Альфа-Гарант до цивільного позову носить характер цивільно-правових відносин між страхувальником та потерпілою, яке не можна ставити у провину ОСОБА_10 .

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3