Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Жука В.Г. і Заголдного В.В.,
розглянула в судовому засіданні 15
травня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника Генерального
прокурора України на постанову апеляційного суду м. Києва про попередній
розгляд справи від 9 листопада 2007 року.
Вироком Святошинського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина Росії, такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 2 ст. 189 КК України за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

Органами досудового слідства
ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненому в першій половині березня 2004 року
вимаганні у ОСОБА_2 передачі майна з погрозами вчинити над ним
та його близькими родичами насильства, з погрозою вбивства і заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень.

Під час розгляду справи у суді
першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер.

Постановою апеляційного суду м.
Києва від 9 листопада 2007 року відмовлено у прийнятті до провадження
апеляційного суду м. Києва апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1.

У касаційному поданні порушується
питання про скасування постанови та
направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального
закону. На думку автора подання, суд
безпідставно відмовив у прийнятті до свого провадження апеляції
прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, і мотивував своє рішення тим,
що прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
відмовився від підтримання обвинувачення, яке пред'являлося ОСОБА_1 без
відповідної постанови, а прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, в
апеляції вийшов за межі обвинувачення, яке підтримувалося прокурором у суді
першої інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора,
який підтримав подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає,
що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК
України підставою для скасування чи зміни вироку, ухвали або постанови є
істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування
кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого.

Як убачається з матеріалів справи
апеляційний суд допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону, в
результаті чого безпідставно відмовив у прийнятті до провадження апеляції
прокурора, який затверджував обвинувальний висновок.

Своє рішення апеляційний суд
мотивував тим, що прокурор, який підтримував обвинувачення по справі в суді першої інстанції не
підтримав обвинувачення і це позбавляє прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, права на апеляційне оскарження виправдувального вироку.

Органами досудового слідства
ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК
України. За цим обвинувачення постановою суду від 26.03.2007 року справу було
призначено до судового розгляд.

Як видно з матеріалів справи, під
час розгляду справи щодо ОСОБА_1 державним обвинувачем постанови про зміну
обвинувачення в порядку ст. 277 КПК України чи про відмову від обвинувачення в
порядку ст. 264 КПК України не виносились.

Міркування про недоведеність вини
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, прокурором,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, висловлене лише в
судових дебатах.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 264 КПК
України прокурор, який бере участь у розгляді справи судом першої інстанції,
підтримує перед судом державне обвинувачення, подає докази, бере участь у
дослідженні доказів, заявляє клопотання і висловлює думку про клопотання інших
учасників судового розгляду, викладає свої міркування з приводу застосування
кримінального закону і міри покарання щодо засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК
України судові дебати полягають у промовах прокурора та інших учасників
процесу. Промова прокурора в судових дебатах, виходячи із змісту ст. 64, 23 КПК
Уарїин, з позиції обвинувачення повинна містити оцінку доказів та обставин, що
підлягають доказуванню у кримінальній справі, а також причин і умов вчинення
злочину та відповідні пропозиції щодо
кваліфікації злочинних дій, призначення покарання, вирішення цивільного позову,
тощо.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 15.05.2006 року “Про практику постановлення
судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ
в апеляційному порядку” підтримання прокурором перед судом державного
обвинувачення не тотожне викладенню ним міркувань із приводу застосування
кримінального закону і міри покарання щодо підсудного.

Отже, заява прокурора про
необхідність змінити обвинувачення,
висловлена в усній формі або під час судових дебатів, не є зміною обвинувачення
і наслідків, передбачени ст. 277 КПК України, за собою не тягне. Якщо прокурор
дійде висновку, що дані судового слідства не підтверджують пред'вленого підсудному обвинувачення, він не повинен брати
участь у судових дебатах. У такому випадку під час судового розгляду справи він
повинен відмовитися від обвинувачення шляхом складення і надання суду
відповідної мотивованої постанови.

Вироком Святошинського районного
суду від 24 вересня 2007 року ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 189 КК України за
недоведеністю його участі у вчиненні злочину. При постановленні
виправдувального вироку суд керувався ст. ст. 321-324 КПК України,
обгрунтовуючи його доказами, перевіреними в судовому засіданні. Посилань на
відмову прокурора від обвинувачення у вироку відсутні. Постановляючи вирок, суд
не взяв до уваги міркування прокурора про недоведеність вини вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Якщо суд вважав би позицію
прокурора у дебатах такою, що має процесуальне значення, відповідно до ст. 236
КПК України він повинен був відновити судове слідство для визначення прокурором
процесуальної позиції або відмовитися від обвинувачення з винесенням постанови
у порядку 264 КПК України, або підтримати обвинувачення участю у дебатах з
проголошенням обвинувальної промови.

За таких обставин прокурор, який
затверджував обвинувальний висновок, як самостійна процесуальна особа, яка має
іншу ніж державний обвинувач думку щодо доведеності вини підсудного, відповідно
до своїх повноважень, керуючись п. 8 ст. 348 КПК України, мав право на внесення
апеляції на вирок Святошинського районнного суду м. Києва від 24 вересня 2007
року в обсязі пред'явленого обвинувачення ОСОБА_1.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про те, що прокурор, який затвердив
обвинувальний висновок, в апеляції вийшов за межі обвинувачееня, оскільки
прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом перщої інстанції,
відмовився від підтримання обвинувачення , яке пред'являлося ОСОБА_1, без відповіної постанови, не
відповідає чинному кримінально-процесуальному
законодавству.

Колегія суддів вважає, що постанова
апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
апеляційний розгляд, в ході якого слід розглянути справу відповідно до чинного
законодавства.

Керуючись ст. ст. 395, 396
КПК України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

касаційне подання заступника
Генерального прокурора України задовольнити.

Постанову Апеляційного суду м.
Києва про попередній розгляд справи від 9 листопада 2007 року про відмову у
прийнятті до розгляду апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

Судді:

А.І. Редька В.Г. Жук В.В. Заголдний