йСправа № 529/632/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 українця, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 18.03.2005 року Диканським районним судом за ст. 185 ч. 2 , 185 ч. 3,70 КК України у виді трьох років позбавлення волі; 14.03.2008 року Диканським районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України у виді 1 року і 6 місяців позбавлення волі; 12.10.2010 року Диканським районним судом за ст.ст. 185 ч.2, 309 ч. 1 КК України у виді двох років позбавлення волі; 26.06.2013 року Диканським районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України у виді двох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, інваліда ІІІ групи загального захворювання, одруженого, проживаючого АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 в період відбуття покарання за вироком Диканського районного суду від 26.06 2013 року за ст. 185 ч. 2 КК України у виді двох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки, маючи непогашену судимість за вчинення крадіжок чужого майна, на шлях виправлення не став, а знову повторно в групі осіб вчинив аналогічний злочин.

Так, 15 червня 2015 року близько 24 години обвинувачений ОСОБА_4 вступив в попередню змову із обвинуваченим ОСОБА_5 про таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_3 . З вказаною метою, керуючись корисливими спонуканнями обвинувачені прийшли до території господарства потерпілого. Там впевнилися у відсутності потерпілого та інших сторонній осіб, підійшли до приміщення гаража господарства потерпілого і таємно викрали три металеві плити, загальною вагою 195 кг та загальною вартістю 585 грн. 00 коп., завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_6 майнових збитків на вказану суму. Викраденим майном потерпілого обвинувачені розпорядились на власний розсуд.

При розгляді справи в суді обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України визнали повністю. При цьому обвинувачені, кожен детально пояснили суду, яким чином вони разом в нічний час, близько 24 години 15. 06. 2015 року біля території господарства потерпілого ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_3 вчинили крадіжку трьох металевих плит. Потім викрадене майно обвинувачені здали як металобрухт, а отримані кошти використали на власні потреби.

Так як, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожен, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнали повністю, в суді заявили, що сумнівів у достовірності доказів по справі, зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, вони не мають, ніякі обставини не оспорюють, тому вони та прокурор вважали недоцільним дослідження судом доказів, які ніким не оспорюються. За вказаних обставин після роз`яснення обвинуваченим положень та наслідків ст. 349 КПК України, судове слідство по справі було обмежене допитом кожного обвинуваченого, та дослідженням відомостей, які характеризують особу кожного з обвинувачених.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 за статтею 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб повторно є вірною, так як обвинувачений ОСОБА_4 , маючи непогашену судимість за вчинення крадіжки чужого майна під час відбування покарання за вироком Диканського районного суду від від 26.06. 2013 року з іспитовим строком два роки, 15 червня 2015 року близько 24 години за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_5 керуючись корисливими спонуканнями з метою наживи, з території біля господарства потерпілого ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_3 повторно таємно викрав три металевих плити, загальною вагою 195 кг. та загальною вартістю 585 грн. 00 коп., завдавши таким чином майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 за статтею 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб є вірною, так як обвинувачений ОСОБА_5 в нічний час, близько 24 години 15 червня 2015 року за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 керуючись корисливими спонуканнями з метою наживи, з території біля господарства потерпілого ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_3 таємно викрав три металевих плити загальною вагою 195 кг та загальною вартістю 585 грн. 00 коп., завдавши таким чином майнову шкоду потерпілілому на вказану суму.

Призначаючи покарання кожному обвинуваченому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за статтею 185 ч. 2 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу кожного з обвинувачених, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання кожного з обвинувачених є щире каяття, відсутність тяжких наслідків, відшкодування завданих збитків стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 незадовільний стан здоров"я.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд по справі вбачає рецидив злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд по справі не вбачає.

Беручи до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 новий умисний злочин вчинив під час відбування покарання за вироком Диканського районного суду, маючи непогашену судимість за крадіжку чужого майна, він є працездатною особою, але суспільно корисною діяльністю не займається , на прийняті до нього міри виховного характеру не реагує, а продовжує вчиняти умисні злочини, негативно характеризується за місцем свого проживання, тому суд вважає, що виправлення та переховування за вчинений ним злочин обвинуваченого можливе і досягне мети при призначенні йому покарання у виді арешту, при цьому застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України є недоцільним.

Крім цього суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 має бути призначено в порядку визначеного ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, оскільки він вчинив новий злочин після постановлення вироку Диканського районного суду від 26. 06. 2013 року, яким був засуджений в виді двох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24. 10. 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінальних покарань» у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

При цьому суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 72 КК України перерахувати покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_4 у виді арешту в позбавлення волі, де одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , який інкримінований йому злочин вчинив за попередньою змовою групою осіб, раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, але висновків не зробив, а знову продовжує свою злочинну діяльність, був ініціатором вчинення злочину, крім цього він є працездатною особою, але не займається суспільно корисною діяльністю, негативно характеризується за місцем проживання, тому суд не вбачає підстав при призначені йому покарання застосовувати ст. ст. 69, 75 КК України, а вважає, що виправлення перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе і досягне мети в разі призначення йому покарання у виді арешту, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 2 КК України.

Враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_4 призначається покарання у виді реального позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді арешту, тому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід кожному обвинуваченому слід обрати у виді утримання під вартою взявши кожного з обвинувачених під варту із зали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369 - 371, 373 - 377, 391, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України і призначити покарання у 4 (чотирьох) місяців арешту.
На підставі ст.71 КК України частково за сукупністю вироків приєднати до призначеного покарання у вигляді чотирьох місяців арешту, які перерахувати в позбавлення волі, де одному дню арешту відповідно до ст. 72 КК України відповідає один день позбавлення волі, частину невідбутого покарання обвинуваченим ОСОБА_4 за вироком Диканського районного суду від 26 грудня 2013 року у виді двох років позбавлення волі та остаточно визначити йому покарання у виді двох років і двох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту із зали суду і строк відбування покарання йому обчислювати з 31 липня 2015 року.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту із зали суду і строк відбування покарання йому обчислювати з 31 липня 2015 року.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд, а обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які утримуються під вартою, в той же строк з моменту одержання копії вироку.

Головуючий: