Справа № 138/547/15-к
Провадження №:1-кп/138/53/15

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2015 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту від 19.02.2015 ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення вимоги ст.ст.19,28,29,68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 50, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.1-6 Дисциплінарного статуту ЗС України, діючи з прямим умислом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, орієнтовно о 16 год. 30 хв. 02.02.2015, з метою залякати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.32 Статуту Внутрішньої служби ЗС України є його начальником, висловив словесну погрозу вбивством та погрозу виражену жестами (розмахування ножем) по відношенню до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 .
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.405 КК України, як вчинення погрози вбивством начальникові у зв`язку із виконанням ним обов`язків з військової служби.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям, про що суду було надано відповідне письмове клопотання. Захисник зазначив, що підтримує клопотання з підстав вказаних у ньому та пояснив додатково, зокрема, що обвинувачений вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, активно сприяв його розкриттю і щиро покаявся. Цивільний позов потерпілим не заявлявся, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, а моральна шкода завдана потерпілому компенсовано тим, що ОСОБА_4 особисто попросив у нього вибачення. Крім того, захисник зазначив, що в разі вирішенні питання за ч.4 ст. 401 КК України щодо застосування до обвинуваченого заходів, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України він покладається на розсуд суду, однак заперечує проти застосування такого заходу, як звільнення.
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання свого захисника, зазначивши, що свою вину у вчинення кримінального правопорушення (злочину) визнає в повній мірі і в скоєному щиро розкаюється. Він особисто попросив вибачення у потерпілого. Мав бажання вибачитись перед ним по місцю несенню служби, однак потерпілого не було на роботі в той час, оскільки він перебував у відпустці. Жодних письмових звернень з приводу надання йому можливості вибачитись перед потерпілим в робочий час в присутності колег він керівництву не подавав.
Прокурор та потерпілий в судовому засіданні клопотання не підтримали та категорично заперечували проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого. Суду пояснили, зокрема, що діяння обвинуваченого, вчинене ним прилюдно в робочий час, під час особливого періоду та участі в проведені АТО, завдало шкоди не лише особисто потерпілому, як особі начальницького складу Збройних Сил України, але є порушенням порядку підлеглості та військової честі.
Потерпілий також зазначив, що дії обвинуваченого завдали йому моральної шкоди та призвели до порушення його честі, гідності та ділової репутації. Розмір такої шкоди він не може оцінити в грошовому еквіваленті. Він підтвердив той факт, що в приміщенні суду перед судовим засіданням 07.04.2015 він та обвинувачений мали приватну розмову в якій обвинувачений вибачився перед ним за вчинене. Разом з тим, потерпілий зазначив, що таке вибачення не відповідає обстановці вчиненого діяння і таке вибачення не може компенсувати завдану шкоду і відновити його авторитет, як начальника військової частини перед підлеглими, тим паче в особливий період.
Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого, заслухавши думки обвинуваченого, прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали справи суд встановив таке.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Так, згідно ст.45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 401 КК України, в якій законодавець дає визначення поняттю військового злочину визначає одночасно, що особа, яка вчинила злочин, передбачений статтями цього розділу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності згідно зі статтею 44 цього Кодексу із застосуванням до неї заходів, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
В свою чергу стаття 44 КК України визначає правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності і, відповідно до частини 1 даної норми особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
В матеріалах справи відсутні данні про те, що обвинувачений раніше вчиняв злочини. Такої інформації також немає у вимозі від 09.02.2015 №10/791 (а.с.27).
Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України злочин передбачений ч.1 ст. 405 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Основним безпосереднім об`єктом злочину є порядок підлеглості та військової честі, а його додатковим факультативним об`єктом громадський порядок. Додатковим обов`язковим об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 405 КК України, є безпека особи.
Під дійовим каяттям слід розуміти активні та позитивні дії особи після вчинення злочину, що безперечно свідчать про бажання усунути шкоду, спричинену злочином, а також про жаль з приводу вчиненого злочину.
Перелік таких дій наведено в законі, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; повне відшкодування завданих збитків та усунення заподіяної шкоди.
Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Таке роз`яснення міститься в п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ч.2 ст. 288 КПК України при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Як встановлено в судовому засіданні з пояснень потерпілого та обвинуваченого погроза ОСОБА_4 начальнику ОСОБА_6 не спричинила реальних матеріальних збитків, однак потерпілий вказує про те, що йому завдано немайнової моральної шкоди. Примирення між потерпілим та обвинуваченим не відбулось. Публічного вибачення обвинуваченого, тобто вибачення в обстановці, що відповідає обстановці вчиненого діяння так, як і прийняття такого вибачення потерпілим не відбулось також. Доказів реального бажання обвинуваченого вчинити такі дії суду надано не було.
Зважаючи на об`єкт злочину за ч.1 ст. 405 КК України суд не вважає дії вчиненні обвинуваченим з приводу особистого вибачення перед потерпілим в обстановці, що не відповідає тій, яка була під час вчинення діяння, яке кваліфіковано, як вчинення злочину за ч.1 ст. 405 КК України, такими, що свідчать, що каяття обвинуваченого є щирим та те, що шкода усунута.
Тобто, в судовому засіданні не доведено наявності сукупності усіх обставин з якими закон пов`язує можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачених ст. 45 КК України.
Керуючись ст.ст.12, 44, 45, ч.4 ст. 401 КК України, ст.ст. 284, 288, 369-372, 375, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Копії ухвали негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути внесенні до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя: ОСОБА_1