УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/6010/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання - один рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.
На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням протягом 1 (одно) річного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.3 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Постановлено, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 1228,5 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз по справі.
В результаті даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля ЗАЗ-110217 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 3-5 ребер справа, гемотораксу справа, забою попереку справа, забійних ран верхньої та нижньої повіки справа, контузії правого ока, садна передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що визвали тривалий розлад здоров`я. Пасажир ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 6 хребця, ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійно-рваних ран голови, забою грудної клітки та правого передпліччя, забою, підшкірного крововиливу лівого гомілково-ступневого суглобу, садна нижніх кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що визвали тривалий розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.1.5, п.2.3 «б», п. 2.9 «а», п.10.1, п. 11.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 , виду і міри призначеного основного покарання просить вирок суду змінити. Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, виключивши із резолютивної частини вироку додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки. Вважає вирок в цій частині несправедливим та дуже суворим через невідповідність застосованого судом додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі останнього. Судом не встановлено і не вмотивовано, чому лише позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами попередить вчинення ним нового злочину. При призначенні додаткового покарання встановлено, але не врахована та обставина, що ОСОБА_7 , працюючи на час інкримінованих йому дій на посаді єгера-водія, користувався транспортним засобом для виконання виробничих завдань, місце роботи було єдиним джерелом його доходів, а також не врахована позиція обох потерпілих, які просили не позбавляти його права керування транспортними засобами, який повністю відшкодував завдану їм матеріальну та моральну шкоду. Суд фактично позбавив ОСОБА_7 можливості утримувати свою родину та заробляти кошти для відшкодування судових витрат по справі.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах і апелянтом не оскаржується.
Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в тому числі і додаткове, призначено судом першої інстанції з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Як вбачається з матеріалів провадження судом враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого потерпілим заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що визвали тривалий розлад здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди, обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп?яніння, особи винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, є непрацюючим, думки потерпілих по справі, які на суворості покарання не наполягали. Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Наведені обставини спростовують доводи захисника, що вирок суду першої інстанції є несправедливим та дуже суворим через невідповідність застосованого судом додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що судом не встановлено і не вмотивовано, чому лише позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами попередить вчинення ним нового злочину є безпідставними. Як вбачається з вироку суду при призначенні основного і додаткового покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання передбачених ст.65 КК України і таке рішення мотивував. Встановлення судом, що злочин вчинено внаслідок алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 , послужило однією з підстав призначення йому додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами. І на переконання колегії суддів, саме таке покарання у сукупності з основним може слугувати для запобігання вчинення нових злочинів.
Безпідставними є доводи захисника, що при призначенні додаткового покарання встановлена але не врахована та обставина, що ОСОБА_7 , працюючи на час інкримінованих йому дій на посаді єгера-водія, користувався транспортним засобом для виконання виробничих завдань, місце роботи було єдиним джерелом його доходів, а також не врахована позиція обох потерпілих, які просили не позбавляти його права керування транспортними засобами, який повністю відшкодував завдану їм матеріальну та моральну шкоду. Зазначені обставини враховані судом першої інстанції в повному об?ємі. При постановлені вироку встановлено і враховано що ОСОБА_7 , працюючи на посаді єгера-водія, користувався транспортним засобом для виконання виробничих завдань проте на час розгляду провадження в суді із займаної посади звільнився, врахована позиція потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого.
Щодо доводів захисника, що суд фактично позбавив ОСОБА_7 можливості утримувати свою родину та заробляти кошти для відшкодування судових витрат по справі то такі доводи є безпідставними. Як вбачається з матеріалів провадження, досліджених в судовому засіданні апеляційної інстанції трудової книжки обвинуваченого, ОСОБА_7 раніше працював на посадах, які не пов?язані з керуванням транспортними засобами. Закінчив професійно-технічне училище взуттєвої фабрики де отримав спеціальність за професією відповідного профілю. Позбавивши ОСОБА_7 правом керувати транспортними засобами на два роки, суд не позбавив його права займатися будь-якою іншою діяльністю. Проте судом першої інстанції правильно врахована та обставина, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту в стані алкогольного сп`яніння що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого і посилює його відповідальність. Доводи, що професія водія для ОСОБА_7 є фаховою не може вплинути на не призначення йому додаткового покарання.
За наведених обставин, коли судом першої інстанції при постановленні вироку були враховані всі дані, які впливають на розмір визначеного додаткового покарання, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.
Колегією суддів підстав для зміни чи скасування вироку суду не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: