У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.01.2014 Справа №607/21353/13-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, -

за участю: прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, відповідно до якого його було засуджено за ч.3 ст.186, ч.2 ст.189, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2003 року вирок Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_3 по епізоду відкритого викрадення майна з ч.3 на ч.2 ст.186 КК України, за якою останньому призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.189 КК України, остаточно визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 5 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 на вирок Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року відмовлено. Таким чином, вищевказаний вирок набрав законної сили 28 травня 2003 року, однак з часу набрання вироком законної сили і до сьогоднішнього дня він не виконаний, не з вини засудженого ОСОБА_3 та з 28 травня 2003 року по 15 листопада 2013 року пройшло більше 10 років, засуджений ОСОБА_3 не ухилявся від відбування покарання, а тому просить звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Прокурор у судовому засіданні вважає клопотання засудженого ОСОБА_3 безпідставним та просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи, суд встановив наступні факти.

Так, вироком Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року ОСОБА_3 був засудженим за ч.3 ст.186, ч.2 ст.189, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2003 року вирок Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_3 по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 з ч.3 на ч.2 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_3 призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, та на підставі ст.70 КК України ОСОБА_3 за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 5 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 на вирок Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року відмовлено. Таким чином вирок суду набрав законної сили 28 травня 2003 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано на протязі п`яти років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

ОСОБА_3 засуджений вироком Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року з урахуванням змін суду апеляційної інстанції на 5 років позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.

Відповідно до ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи про засудження ОСОБА_3 , він був присутнім при розгляді кримінальної справи про його обвинувачення в судах першої та апеляційної інстанцій, а тому відповідно й знав про міру покарання, яка була йому визначена. Крім цього, після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 звертався до суду із письмовою заявою, в якій просив відстрочити виконання вироку щодо нього, будучи присутнім під час розгляду даного клопотання в суді 14 липня 2003 року, в результаті якого йому у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Крім цього, як слідує із матеріалів кримінальної справи розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили щодо ОСОБА_3 (т.2, а.с.509) було надіслане начальнику Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області, у тому числі, 22.07.2003 року для виконання, однак згідно відповідей Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області від 29.08.2003 року (т.2, а.с. 538-540), 22.12.2003 року (т.2, а.с.545-546), 22.07.2004 року (т.2, а.с. 550) виконати вирок суду від 04.12.2002 року на засудженого ОСОБА_3 не представляється можливим, так як останній відсутній по місцю свого проживання, місце перебування його невідоме.

Також, відповідно до повідомлення Тернопільського МВ УМВСУ від 28.07.2005 року (т.2, а.с.566) 23.10.2005 року в Тернопільському МВ УМВСУ в Тернопільській області заведена ОРС «Розшук» №2341 стосовно ОСОБА_3 та ведуться розшукові заходи.

Як слідує з відповідей від: 22.11.2005 року (т.2, а.с.570), 06.05.2006 року (т.2, а.с.573), 15.11.2006 року (т.2, а.с.578), 23.05.2007 року (т.2, а.с.580), 29.01.2008 року (т.2, а.с.585), 05.05.2008 року (т.2, а.с.589), 27.10.2008 року (т.2, а.с.591), 10.08.2009 року (т.2, а.с.597), 19.11.2009 року (т.2, а.с.603), 24.12.2009 року (т.2, а.с.606), 16.03.2010 року (т.2, а.с.610), 10.08.2010 року (т.2, а.с. 617-618), 02.12.2010 року (т.2, а.с.623), 08.02.2011 року (т.2, а.с.626), 06.06.2011 року (т.2, а.с.629), 20.09.2011 року (т.2, а.с.633), 22.11.2011 року (т.2, а.с.637), 16.02.2012 року (т.2, а.с.640), 08.05.2012 року (т.2, а.с.645), 21.08.2012 року (т.2, а.с.649), 16.11.2012 року (т.2, а.с.652), 09.04.2013 року (т.2, а.с.655), 10.07.2013 року (т.2, а.с.657), 23.09.2013 року (т.2, а.с.561), 12.12.2013 року (т.2, а.с.563) на відповідні запити суду місце знаходження ОСОБА_3 встановлено не було та ведуться розшукові заходи.

Таким чином, на підставі аналізу матеріалів кримінальної справи суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_3 ухилявся від виконання вироку Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року, про який йому було відомо, а тому його посилання у клопотанні на те, що він не ухилявся від відбування покарання та на протязі 2002-2005 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оцінює критично та вважає їх такими що не відповідають дійсності.

Крім цього, засудженому ОСОБА_3 під час розгляду кримінальної справи у судах першої та апеляційної інстанцій було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який був залишений без змін до вступу вироку у законну силу, зважаючи на що засуджений не мав законних підстав залишати місце свого постійного проживання без дозволу відповідних органів і таким чином суд вважає, дану обставину ще одним із доказів ухиляння засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного йому за вироком суду покарання.

Відповідно до ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

За таких обставин, заслухавши думку прокурора, оглянувши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року слід відмовити.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370-372, 533, 537, 539 КПК України, ст.80 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий ОСОБА_6 .Базанхвала не набрала законної сили.
Копія вірна: