В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2015 Справа №607/6637/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000020 від 18 лютого 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працює на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку КМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області , не судився

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України( в редакції Закону України № 1261 V11 від 13 травня 2014 року зі змінами внесеними згідно із Законом № 1698 - V11 від 14 жовтня 2014 року) ,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , працюючи згідно наказу №75 о/с від 01 квітня 2013 року оперуповноваженим сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку КМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, являючись відповідно до ст.2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу права та обов`язки якого визначені Законом України "Про міліцію", тобто являючись службовою особою - представником влади, діючи всупереч інтересам служби, в порушення ч.1 п.2, п.6, ч.2 ст.10 Закону України "Про міліцію" відповідно до яких на нього покладено обов`язок виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини та правопорушення, являючись згідно п.п. д) п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, діючи умисно, використовуючи надану владу всупереч інтересам служби, порушуючи обмеження, встановлені ст.6 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", з метою власного збагачення одержав неправомірну вигоду за виконання з використанням наданої йому влади дій в інтересах того, хто надає таку неправомірну вигоду, за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2015 року близько 20 години ОСОБА_3 від начальника ВКР Тернопільського МВ управління МВС України в Тернопільській області ОСОБА_6 дізнався, що в Тернопільський МВ Управління МВС України в Тернопільській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про проникнення до її транспортного засобу невідомої особи, та отримав вказівку надати допомогу працівникам Тернопільського МВ Управління МВС України в Тернопільській області в документуванні цього факту. Надалі, близько 22 год. ОСОБА_3 прибув у Тернопільський МВ Управління МВС України в Тернопільській області та на виконання своїх службових повноважень розпочав отримувати пояснення в ОСОБА_8 як в особи, яка проникла у транспортний засіб ОСОБА_7 . Під час отримання пояснення, в ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за виконання в його інтересах дій з використанням наданої йому влади як працівнику органу внутрішніх справ. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 17 лютого 2015 року в приміщенні Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільської області, що в м. Тернополі, бульвар Т. Шевченка, 10, близько 23 години під час отримання пояснень в ОСОБА_8 повідомив, що його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за незаконне проникнення та замах на заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 . Однак, в разі надання йому неправомірної вигоди в сумі 4000 гривень, він посприяє в уникненні від кримінальної відповідальності, на що ОСОБА_8 погодився.

Надалі, 18 лютого 2015 року, близько 10 год. 50 хв., перебуваючи в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 оперуповноважений сектору розкриття незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку КМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 , отримав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень за сприяння в уникненні останнім кримінальної відповідальності за незаконне проникнення та замах на заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 .

Органом досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року) , тобто, одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади.

30 квітня 2015 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншої сторони за участі захисника ОСОБА_5 , на підставі статей 468, 469 та 472 КПК України, в приміщенні прокуратури Тернопільської області по вулиці Листопадовій,4 у м. Тернополі , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно зі вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року). ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень в дохід держави , без спеціальної конфіскації , оскільки 4000 гривень були предметом злочину та підлягають до повернення Управлінню Служби безпеки України в Тернопільській області ; із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості , суд виходить з таких мотивів:

згідно зі ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання, при цьому вирок повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків .

Відповідно до правил п. 2) ч. 1 ст. 468, п. 1 ) ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні 30 квітня 2015 року між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості , вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України не порушені, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просять затвердити вказану угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_3 узгоджену в ній міру покарання. При цьому, ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року), зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості , характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований щодо нього в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, і надав свою згоду на його призначення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості .

Суд шляхом проведення опитування сторін судового провадження переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної із прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид узгодженого покарання, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення й затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, в тому числі, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості укладеної прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні дії, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади , тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року), за якою ОСОБА_3 слід призначити узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року про накладення арешту на майно. Грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі ) гривень повернути в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ; грошові кошти в сумі 56 гривень, мобільний телефон "Самсунг" , дві пластикові картки "ПриватБанк" № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 повернути ОСОБА_3 ; два марлеві тампони та залишки марлевого бинта , службове посвідчення УТР № 019874 від 31 липня 2012 року на ім"я ОСОБА_3 залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000020 від 18 лютого 2015 року.

Сплачену 23 лютого 2015 року в дохід держави заставу в розмірі 92 000 (дев"яносто дві тисячі ) гривень повернути ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 369, 370, 371 ,373, 374, 376, 394, 471, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 квітня 2015 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020 від 18 лютого 2015 року.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.1 ст.368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року) та призначити йому у згоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 квітня 2015 року покарання у виді штрафу в розмірі 20000 (двадцяти тисяч ) гривень в дохід держави, без спеціальної конфіскації , оскільки 4000 гривень були предметом злочину та підлягають до повернення Управлінню Служби безпеки України в Тернопільській області ; із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

Скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року про накладення арешту на майно. Грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі ) гривень повернути в Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ; грошові кошти в сумі 56 гривень, мобільний телефон "Самсунг" , дві пластикові картки "ПриватБанк" № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 повернути ОСОБА_3 ; два марлеві тампони та залишки марлевого бинта , службове посвідчення УТР № 019874 від 31 липня 2012 року на ім"я ОСОБА_3 залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000020 від 18 лютого 2015 року.

Сплачену 23 лютого 2015 року в дохід держави заставу в розмірі 92 000 (дев"яносто дві тисячі ) гривень повернути ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1