Справа № 163/3107/14-к Провадження №11-кп/773/86/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку кримінальне провадження № 0000103 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець села Куснища Любомльського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , освіта середня, розлучений, не працює, раніше судимий:

вироком Любомльського районного суду від 12.04.2007 року за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі, звільнений 14.09.2012 року від відбуття покарання умовно-достроково строком на 2 роки 2 місяці 15 днів,

- засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Любомльського районного суду від 12.04.2007 року та остаточно до відбування ОСОБА_8 визначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено попередню особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 196 (сто дев`яносто шість) 56 копійок судових витрат на проведення дактилоскопічної експертизи та 245 (двісті сорок п`ять) гривень 70 копійок судових витрат на проведення товарознавчої експертизи.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що 13 жовтня 2014 року біля 22 години по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу проник на територію домогосподарства подружжя ОСОБА_9 , звідки таємно намагався викрасти будівельний рівень і металеву сітку, а з приміщення господарської споруди та добудови до житлового будинку брезент та кросівки, а всього майна на загальну суму 487 гривень. Однак, довести свій умисел, направлений на таємне заволодіння чужого майна до кінця не зміг з незалежних від його волі причин, оскільки на місці події був виявлений та затриманий потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_8 у поданій апеляції вказує, що умислу на вчинення інкримінованого йому злочину не мав і даного злочину не вчиняв. Посилається на те, що 13 жовтня 2014 року їздив в м. Любомль за покупками. Біля магазину випив 100 грам горілки, а по дорозі додому 150 грам пива. Проїжджаючи біля будинку ОСОБА_9 йому стала погано і він втратив свідомість, прийшов до тями вже у лікарні.

Вважає, що оскільки він відмовився від адвоката, то і прокурор не повинен був брати участь у розгляді провадження у суді першої інстанції.

Зазначає, що у нього нещодавно народився син, а тому просить вирок суду у частині призначеного покарання змінити та призначити покарання з випробуванням. Вважає, що таке покарання буде справедливим.

У запереченні на апеляцію потерпіла ОСОБА_11 зазначає, що суд першої інстанції виніс законний та обґрунтований вирок, врахувавши усі обставини справи, а саме, що обвинувачений вини не визнав та не розкаявся, злочин вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду від 17 грудня 2014 року щодо нього без змін.

У запереченні на апеляцію прокурор ОСОБА_7 вказує, що обвинувачений добровільно не виявив бажання мати в суді захисника, в суді першої інстанції відводу прокурору не заявляв, суд першої інстанції кримінальне провадження розглянув у відповідності до вимог КПК України та постановив законне рішення. Просить вирок залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на крадіжку чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення і така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною. Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину повністю стверджується зібраними і перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 у своїй апеляції про те, що інкримінованого йому кримінального правопорушення не вчиняв повністю спростовані наведеними у вироку доказами, а саме:

Показаннями самого ОСОБА_8 , який у суді першої інстанції ствердив, що 13 жовтня 2014 року він вживав спиртні напої, а біля домогосподарства потерпілих йому стало погано і далі він нічого не пам`ятає, але не виключає, що міг вчинити вказане кримінальне правопорушення.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції ствердила, що 13 жовтня 2014 року повернувшись до додому виявила біля своїх воріт чужий велосипед на якому були упаковані її господарські речі. На подвір`ї домогосподарства виявили ОСОБА_8 , який побачивши їх став втікати у сусідні двори. Разом з чоловіком та з допомогою сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинуваченого ОСОБА_8 затримали та викликали працівників міліції.

Вказаний факт підтвердили у судовому засіданні також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Протоколом огляду місця події від 13 жовтня 2014 року та фото таблицями до нього (а.с.17-20) підтверджується, що біля воріт домогосподарства ОСОБА_11 , на АДРЕСА_2 , було виявлено і вилучено велосипед на якому були упаковані рулон металевої сітки, будівельний рівень, капронова палатка та кросівки.

На вилученому під час огляду місця події будівельному рівні виявлено сліди пальців рук, які належать обвинуваченому ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта №112 (а.с.24-28).

У суді першої інстанції також встановлено, що виявлений велосипед належить ОСОБА_8 , це підтвердив його брат - ОСОБА_15 , і що саме цим велосипедом обвинувачений користувався 13 жовтня 2014 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 при розгляді справи в суді першої інстанції відводу прокурору ОСОБА_7 не заявляв. Вказана обставина підтверджується технічним носієм звукозапису від 10 грудня 2014 року. Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_8 у апеляції, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відвід прокурора ОСОБА_7 є не обґрунтованими, а тому до уваги апеляційним судом не приймається.

Суд першої інстанції врахував усі обставини справи і прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, обґрунтувавши свій висновок рядом належних і допустимих доказів, яким дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання має бути враховано тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Зокрема, призначаючи ОСОБА_8 покарання врахував характер, суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є умисним і відносяться за ступенем тяжкості до тяжких злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, а вказаний злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком.

До обтяжуючих покарання обставин відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а за сукупності вироків до покарання за вказаним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Любомльського районного суду від 12 квітня 2007 року.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого, що у нього народився син жодними доказами не підтверджуються та на законність вироку не впливають.

Підстав для зміни вироку суду і пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4