Справа № 1-68/
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008
року

Менський районний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого судді
Ченцової С.М.

при секретарі
Зубкович
Н.Ф.

з участю прокурора
Михайлової О.О.

захисника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Менського районного суду справу по
обвинуваченню :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження , уродженець м. Прилуки,
Чернігівської області, до засудження проживав у АДРЕСА_1громадянин України,
освіта середня-технічна, не одружений,
раніше судимий 20.09.1996 року
Прилуцьким районним судом Чернігівської області за ст.206 ч. 2, 101 ч. 3, 42 КК
України до 5 років позбавлення волі, 03.04.2002 року Прилуцьким районним судом
Чернігівської області за ст. 185 ч. 2, 77 КК України до 1 року та 6 місяців
обмеження волі, 20.01.03 року Прилуцьким районним судом Чернігівської області
за ст. 121 ч. 2, 71 КК України до 9 років позбавлення волі, постановою
Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 08.05.2007 року замінено
невідбуту частину покарання з позбавлення волі на обмеження волі,
звинуваченого у скоєнні злочину , передбаченого ч.1 ст. 390 КК України ,

В С
Т А Н О В
И В:

Підсудний ОСОБА_1,
будучи неодноразово судимим та відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі у
Домницькому виправному центрі № 135 УДДУ ПВП в Чернігівській з 11.07.2007 року , на шлях виправлення не
став і знову скоїв новий злочин.

Так, 14 березня 2008 року
близько 10 години засуджений ОСОБА_1,
перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Менській ЦРЛ, де він знаходився
з 29.02.2008 року згідно наказу начальника Домницького виправного центру №135
від 29.02.2008 року №20, будучи попередженим про заборону залишати територію
лікарні та про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України, умисно
самовільно залишив територію вказаного об'єкту та на автомобілі «таксі» поїхав
у напрямку м. Прилуки, де у населеному пункті с. Вертіївка Ніжинського району
був затриманий співробітниками ДПС та доставлений до Домницького ДВЦ №135.

Своїми умисними діями, які
виразились в умисному самовільному залишенні місця обмеження волі ОСОБА_1 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст.
390 КК України.

Допитаний
по справі в якості підсудного ОСОБА_1 у пред'явленому йому обвинуваченні за ст.
390 ч. 1 КК України винним себе визнав
повністю та показав, що під час відбування
покарання у Домницькому ДВЦ № 135 до
нього керівництво даної установи відносилось досить упереджено. З приводу цього
він неодноразово звертався до різних інстанцій, зокрема до Генеральної
прокуратури та Кабінету Міністрів України. Але,
отримував на свої скарги відповіді, що викладене ним, перевіркою
виявлено не було. Тому, він у знак
протесту проти свавілля керівництва ДВЦ №135 проковтнув металеві кусачки для
нігтів. Після цього, його було доставлено до Менської ЦРЛ для проведення операції. У лікарні він познайомився з ОСОБА_3., яка в подальшому доглядала за
ним. Їхні відносини переросли,
у більше , ніж дружбу , і
він запропонував ОСОБА_3 вийти за нього заміж. Він планував з
нею з»їздити до батьків , одночасно провідати тяжко хворого батька. Але , знав
, що його ніхто з виправного центру не відпустить , поскільки , завжди йому погрожували. ОСОБА_3 виписалась з
лікарні раніше , а 14 березня 2008 року прийшла до нього в лікарню. Вони з нею довго
спілкувались на подвір»ї лікарні , потім
він , під наглядом
працівника виправного центру ,
ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_3 пішли до магазину, де ОСОБА_3 купила поповнення на рахунок мобільного телефону .
Після цього вона викликала по телефону
таксі , щоб їхати додому . Коли таксі під'їхало
до магазину, в цей час у нього
виникло бажання сісти разом з ОСОБА_3 в автомобіль і поїхати разом
до його батьків. Він розумів ,
що без дозволу залишати територію лікарні він не може , і знав , що такого дозволу він ні від кого
не отримає , але надіявся , що встигне
відвідати тяжко хворого батька,
перш ніж його затримають. На таксі
вони під»їхали до центру м. Мени
, а потім пересіли у інше таксі , тому ,
що попередній таксист не захотів
відвезти їх до м. Прилуки. Коли вони доїхали до с. Куликівка на мобільний
телефон до водія почали дзвонити і ОСОБА_1 зрозумів, що їх вже шукають, але ще
надіявся , що доїде додому. Через деякий
час у с. Вертіївка їх зупинили працівники
ДАІ і затримали.

Пізніше ОСОБА_1 дізнався , що
ОСОБА_3 була з ним не щира , багато чого скрила про себе . На судовому
засіданні він дізнався , що його батько ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Підсудний вважає , що якби під час його лікування у лікарні з ним поспілкувався психолог , можливо він би
даний злочин не скоїв. Він щиро
розкаюється у скоєному злочині , просить
суд суворо його не карати , щоб він мав можливість вільним
пожити з тяжко
хворою матір»ю.

Крім визнання вини самим підсудним ОСОБА_1, його вина повністю підтверджується
показами свідків допитаними у судовому засіданні та показами свідків, перевіреними у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_4пояснив,
що 14 березня 2008 року
згідно наказу на добу по ДВЦ № 135, де він працює молодшим інспектором
ВНІБ, повинен був здійснювати нагляд за
засудженим до обмеження волі ОСОБА_1, останній знаходився на стаціонарному
лікуванні в Менській ЦРЛ. Після 9 години він
зайшов у палату , де мав бути засуджений ОСОБА_1 , але його там не було. Через деякий час він знайшов ОСОБА_1
з дівчиною біля головного входу в лікарню, і сказав , що йому потрібно бути на
медичному огляді у лікаря, на що останній
відповів , що його вже виписують. Після того , як ОСОБА_4 погорив з лікарем , останній сказав ,
що він ще не прийняв рішення , про виписку хворого ОСОБА_1 з лікарні , його потрібно оглянути. . ОСОБА_1 ніяк не відреагував, тільки сказав,
що його це не хвилює, і розвернувшись разом з ОСОБА_3пішли до магазину, який
знаходиться біля даної лікарні , та не звернув увагу на його заперечення з
приводу цього. ОСОБА_4, виконуючи свої
обов'язки пішов до даного магазину за ними. Коли вони вийшли, то до даного
магазину під'їхала машина «Таксі», зеленого кольору. В цей час ОСОБА_3почала
користуватись своїм мобільним телефоном, але розмови не було. Потім він знову
нагадав засудженому, що йому потрібно йти до лікаря на огляд , на що ОСОБА_1 відповів, що він спочатку
попрощається з ОСОБА_3 і вже після цього піде до лікаря. Але, коли ОСОБА_3підійшла до таксі, ОСОБА_1 підняв
руку і підніс до свого живота і сказав, що у нього щось болить. ОСОБА_4
наблизився до нього на відстань витягнутої руки, після чого засуджений
різко рукою вдарив його у
груди та побіг до машини таксі. Не чекаючи такої поведінки
засудженого, його трохи відкинуло в
сторону і в цей час ОСОБА_3сіла на переднє сидіння таксі, а засуджений на заднє, і машина рушила
з місця. ОСОБА_4 підбіг до даного авто і
зі сторони водія схопився обома руками за скло, яке було відкрите, і почав кричати, щоб останній
зупинився. Він також кричав йому, що є працівником міліції, щоб він зупинився,
але водій цього не зробив і протягнув його далі , метрів за 3-4 , він не
втримався і впав на асфальт. Він
запам»ятав номери таксі , і зателефонував працівникам міліції.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
показала , що вона є матір»ю ОСОБА_1
Вона вважає , що він так
поступив після того , як вона йому
повідомила , що батько лежить в онкологічному відділенні , тяжко хворий . Він
по телефону казав , що подружився з дівчиною , хоче приїхати побачити
батька живого , напевне, його не відпускали , тому він таке скоїв. Коли батько помер , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона йому не повідомила, тільки у судовому засіданні сказала,
боялась як він це переживе.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала , що вона є рідною сестрою
ОСОБА_1 , так як у нього не було сім»ї,
він зі своїми проблемами міг
поділитися тільки з нею , бо батьки були
дуже хворі . Вона знала , що у брата з керівництвом виправного центру , де він відбуває
покарання , не склалися добрі відносини. Розмовляла з начальником установи , але , зрозуміла , що нічого не зміниться. Коли брат поступив до
лікарні , їй зателефонували з установи повідомили , що сталося. Але, після
телефонної розмови з лікарем , останній сказав , що з ним все у порядку ,
але його провідувати не можна, тому
вона з ним спілкувалась по телефону.

До них у м. Прилуки приїздила ОСОБА_3
, але з батьками вона не
спілкувалася , бо батьки обоє лежали у лікарні . У той день , 14.03.2008 року ,
її брат телефонував з с. Вертіївки , і
повідомив , що він їхав додому , але його затримали . Розкаювався , і просив не переживати.

Із
перевірених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_7 ( а.с. 55-56) слідує,
що 14 березня 2008 року на його
мобільний телефон зателефонувала
знайома йому жінка, і попросила
під'їхати до лікарні. Через деякий
час він під'їхав до Менської ЦРЛ і зупинився навпроти головного входу. Жінка,
яка йому телефонувала, стояла біля
головного входу в лікарню з невідомим йому чоловіком. ОСОБА_7вийшов з машини, підійшов до неї і
запитав куди її відвезти. На його запитання
вона нічого не відповіла.
ОСОБА_7на це не звернув ніякої уваги і повернувся до своєї машини. Через деякий
час вона зателефонувала знову і сказала, щоб той під'їхав до магазину, який
знаходиться біля Менської ЦРЛ. Коли він
під'їхав, не підходячи до нього вона зателефонувала знову , спитала чи нормально відкриваються
дверцята машини, попросила завести
двигун машини і закрити вікна.
ОСОБА_7погодився. Через деякий час та жінка сіла на переднє сидіння його авто,
а чоловік, який з нею був , на заднє сидіння. Потім жінка сказала, щоб я
їхав скоріше. Рушаючи з місця, він побачив, що за його машиною біжить якийсь
чоловік у спортивному костюмі і кричить , потім він на ходу схопився за відкрите вікно машини і почав знову щось кричати. Таксист
нічого не чув, так як у машині грала музика. Той чоловік пробіг, тримаючись за
відкрите вікно. близько 5 метрів , а
потім відпустив. На нього ОСОБА_7не
звернув уваги, адже у його роботі часто
трапляються такі випадки. Потім водій спитав куди їх відвезти, на що йому відповіла жінка, щоб він їхав за
межі Чернігівської області. ОСОБА_7відмовився їх підвозити і запропонував взяти
інше таксі. Вони погодились. І таксист зателефонував на мобільний телефон
іншому таксисту на ім'я ОСОБА_11 і запропонував йому відвезти клієнтів куди
вони скажуть, той погодився. У центрі м. Мена ОСОБА_7зупинився і показав
чоловіку та жінці, на те авто, яке їх буде підвозити. Жінка розплатилася з ним
грошима в сумі 14 грн. , вони вийшли з
машини і пересіли в таксі бежевого кольору, яке належить водію на ім'я ОСОБА_11
і поїхали в сторону м. Чернігова. Також,
ОСОБА_7пояснив, що він виконував
вказівки ОСОБА_3., так як вона являлась його клієнткою і за це платить
гроші, тому він нічого не запідозрив.

Із перевірених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_8 ( а.с. 61-62) слідує, що 14 березня 2008 року біля 9 години до нього
на мобільний телефон зателефонував знайомий таксист і запропонував забрати
двох клієнтів та відвезти куди
вони скажуть, той звичайно погодився. Через деякий час до нього під'їхав той
таксист, на своїй машині ВАЗ - 2101 і зупинився. З машини вийшли чоловік та жінка і пересіли
у машину ОСОБА_8. Він запитав, куди їх
відвезти, на що йому відповіла жінка, щоб він їхав за межі області в сторону м.
Прилуки. Коли вони їхали, то він не чув про що вони розмовляли і не звертав на
їх уваги. Потім, вже за

м. Черніговом, після повороту в
сторону с. Куликівка до нього на мобільний телефон почали телефонувати з
невідомого номеру. Коли він з'єднався з абонентом, той йому повідомив, що він
везе у машині засудженого, який самовільно залишив місце обмеження волі і на даний час знаходиться у розшуку.
ОСОБА_8дуже злякався, не знав, що йому
робити. А, коли доїхав до поста ГАІ біля с. Вертіївка, то
відразу почав блимати фарами автомобіля для того, щоб привернути увагу працівників міліції. Коли його машину
зупинили, він одразу вийшов з автомобіля і розповів працівникам дану ситуацію.
Потім вони вивели з машини того чоловіка і затримали, ОСОБА_8поїхав у сторону
м. Мени.

Із
перевірених у судовому засіданні показів
свідка ОСОБА_3 ( а.с. 63-64)
слідує, що приблизно 27 - 28.02.2008
року вона поступила на стаціонарне лікування у хірургічне відділення Менської
ЦРЛ. , де знаходилась до 10.03.08 року. Приблизно 02 - 03.03.08 року вона підійшла
до ОСОБА_1 і попросила сигарету, після чого вони почали з ним
спілкуватися. 14.03.2008 року десь о 10
годині ОСОБА_1 запропонував разом з ним самовільно залишити місце його
обмеження волі. Вона погодилась і зателефонувала на мобільний телефон таксисту, який неодноразово підвозив її.
Через 10 хвилин він під'їхав до лікарні. Вона знову зателефонувала таксисту і
сказала, щоб він закрив вікно, під'їхав ближче і відкрив задні
дверцята автомобіля. Далі вони з ОСОБА_1 сіли до даного авто, а співробітник ДВЦ
№135 почав бігти в їхню сторону і кричати, щоб вони зупинились. Інші міри
реагування він не здійснював. Вона сказала водію, щоб той їхав швидко і без
зупинок. ОСОБА_3 і ОСОБА_1 по дорозі почали вирішувати, куди вони поїдуть і
вирішили поїхати до м. Прилуки, там перевдягнутися і поїхати туди, де б їх
ніколи не знайшли. Потім вони вирішили поміняти машину таксі, адже цю вже бачив
співробітник ДВЦ №135. Вона запитала у водія, чи є у нього знайомий таксист,
авто в якого було б з тонованим склом і швидко їхала. Водій почав телефонувати
своїм знайомим, довіз їх до центра міста і показав дві машини таксі , сказав, щоб вони вибирали яку захочуть. Вони
з ОСОБА_1 вийшли з машини і пересіли в інше таксі. ОСОБА_3 сказала водію, щоб
той їхав швидко, ніде не зупинявся і менше розмовляв по телефону. У м.
Чернігові вони зупинились, щоб заправити
машину пальним. По дорозі ОСОБА_1 телефонував своїм батькам і сказав, щоб вони
приготували гроші та одяг. У якомусь селі , вона не пам'ятаю в якому, їх зупинили працівники міліції і затримали
ОСОБА_1

Із перевірених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10

( а.с. 63-66), які дали аналогічні один одному свідчення , слідує, що 14.03.08 року заступивши
на пост Кіпті-Глухів-Бачівськ поблизу с. Вертіївка, через деякий час,
від чергового ВДАІ Чернігівської області по телефону ОСОБА_9 отримав
повідомлення, що з-під варти о 9 годині 14.03.08 року втік засуджений гр.
ОСОБА_1, який перебував на лікування в Менській ЦРЛ, і що останній може пересуватись
на автомобілі марки 21-05 або 2107 -
«таксі». Близько 12 години 14.03.08 року інспектор ДПС Щітка, який разом
з ним заступив на чергування зупинив автомобіль «таксі», ВАЗ 21-05, бежевого
кольору, д. з. НОМЕР_1. В даному автомобілі ОСОБА_9 помітив чоловіка, схожого на орієнтування
ОСОБА_1 Він запитав у чоловіка
його ім'я та прізвище, на що останній
відповів, що він є ОСОБА_1 Про даний факт вони доповіли черговому
Ніжинського РВ. Через деякий час прибули конвоїри і доставили ОСОБА_1 до
Ніжинського РВ.

Крім , показів свідків
допитаних та перевірених у судовому засіданні , вина підсудного
ОСОБА_1 підтверджується
іншими доказами , дослідженими у судовому засіданні:

- рапортом помічника оперативного чергового
Гелеєнко С. М., згідно якого по телефону до чергової частини Менського РВ
надійшло повідомлення від контролера ДВЦ №135, про те, що 14.03.08 року з
Менської ЦРЛ скоїв втечу засуджений ОСОБА_1
(а. с. 2) ;

- поданням начальника Домницького
ВЦ № 135 до прокуратури Менського району про факт самовільного залишення
території ДВЦ № 135 засудженим ОСОБА_1 (а. с. 5) ;

- рапортом молодшого інспектора
ВНІБ Домницького ВЦ № 135 ОСОБА_4 про виявлений факт самовільного залишення
місця обмеження волі засудженим ОСОБА_1 (а. с. 16)

- протоколом очної ставки між
свідком ОСОБА_4, та свідком ОСОБА_7 у якому, ОСОБА_4 розповів про момент, коли
засуджений ОСОБА_1 самовільно залишив межі Менської ЦРЛ, з чим ОСОБА_7.
частково погодився і доповнив, що він не
бачив, як ОСОБА_1 ударив у груди ОСОБА_4 і також не чув, як останній кричав
йому , що він працівник міліції , щоб
він зупинився, бо у нього в автомобілі знаходиться засуджений, який самовільно
залишив місце обмеження волі.

- висновком судово-медичної
експертизи №144, про те, що у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження у вигляді
черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, що могли утворитися від дії
тупого предмету чи падінні на такий та відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

- по даній кримінальній справі
по обвинуваченому ОСОБА_1 була
призначена судово-психіатрична експертиза, матеріали якої були повернуті без
виконання, адже останній відмовився від її проведення, не пояснюючи
мотивів.

Аналіз досліджених у судовому засіданні
доказів у їх сукупності, дають суду
підстави зробити висновок, що дії підсудного ОСОБА_1 органами досудового слідства
правильно кваліфіковані за ч.1
ст. 390 КК України , як самовільне
залишення місця обмеження волі, вчинене
особою , засудженою до обмеження волі.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує , ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного
та обставини , що пом"якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1
суд враховує , що він скоїв
злочин середньої тяжкості , у
період відбування покарання за
вироком Прилуцького районного суду
Чернігівської області від 20.01.2003
року за яким був засуджений за ст.ст.
121 ч.2, 71 КК України до 9 років позбавлення волі, за місцем відбування покарання
у Білоцерківській виправній
колонії № 35 Київської області характеризувався позитивно , до праці
ставився добре , немав стягнень , і мав заохочення , тому постановою Білоцерківського міськрайсуду
Київської області від 08.05.2007 року
замінено невідбуту частину
покарання більш м»яким покаранням у виді
обмеження волі , за місцем відбування покарання
у Домницькому виправному центрі № 135
Менського району Чернігівської області характеризується
незадовільно, до близьких родичів
ставиться з повагою, обставин, що обтяжуть
покарання підсудного не встановлено , обставинами , що пом»якшують
покарання є : визнання вини
підсудним , щире каяття, молодий
вік , збіг тяжких особистих обставин : тяжка хвороба батька підсудного ,
хвороба самого підсудного , а тому суд вважає, що підсудному ОСОБА_1
необхідним та достатнім покаранням для його
виправлення та попередження нових злочинів , буде більш м»яке
покарання, передбачене санкцією статті
390 ч.1 КК України та до покарання ,
призначеного цим вироком частково
приєднати покарання за попереднім вироком.

Речових
доказів та судових витрат по справі немає.

На
підставі викладеного , керуючись ст. 323-324 КПК України , суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1визнати винним
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.390
КК України і
призначити йому покарання
у вигляді 1 ( одного ) року
позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного за
цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання
за вироком Прилуцького
районного суду Чернігівської області від
20.01.2003 року і остаточно до
відбуття ОСОБА_1 призначити 2 ( два) роки
позбавлення волі.

Запобіжний захід
відносно ОСОБА_1 тримання
під вартою , залишити без змін до набрання
вироком законної сили, рахувавши строк відбування покарання з 18 березня 2008
року.

Вирок
може бути оскаржений
на протязі 15 днів до
Чернігівського апеляційного суду, а засудженим ОСОБА_1 у той
же строк , з дня
вручення копії вироку.

Суддя Менського районного суду
С.М. Ченцова