АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/325/15 Справа № 191/3175/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000939, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, ухваленого щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 березня 2010 року за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 15 січня 2014 року по відбуттю покарання
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Вироком суду також вирішено питання речових доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого, просить вирок суду скасувати, призначити більш м`яке покарання з застосуванням ст. 69 КК України. Вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним через невідповідність покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення унаслідок суворості, посилаючись на те, що суд належним чином не урахував його щире каяття, знаходження на утриманні двох малолітніх дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 24 травня 2014 року приблизно о 19:00 годин біля домоволодіння АДРЕСА_2 відкрито, з застосуванням фізичної сили заволодів грошима, витягнувши їх з правої кишені брюк ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у сумі 60,00 грн.
25 травня 2014 року приблизно о 09:00 годин ОСОБА_6 у парку вс.м.т.Іларіонове Синельніковського району Дніпропетровської області відкрито, шляхом застосування сили зірвав з шиї ОСОБА_9 металевий виріб жовтого кольору, вагою 6 грамів, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у сумі 1200,00 грн.
27 травня 2014 року приблизно о 02:20 годин ОСОБА_6 на пероні станції Іларіонове в с.м.т.Іларіонове Синельніковського району Дніпропетровської області відкрито, шляхом ривку зірвав з плеча ОСОБА_10 чохол з вудилами та з шиї - металевий ланцюжок білого кольору, вихопив з рук потерпілого гаманець, в якому знаходилось 20 грн. та пластикова картка «Приватбанк», погрожуючи фізичною розправою забрав у потерпілого мобільний телефон «Самсунг», також змусив ОСОБА_10 віддати гроші в сумі 20,00 грн. та кільце з металу жовтого кольору.
В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Прокурор, вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в межах апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, проаналізувавши доводи, викладені в скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в провадженні матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України та інші фактичні обставини кримінального провадження визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Даних які б свідчили що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, його конкретні обставини, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, врахував обставини, що обтяжують покарання до яких суд відніс вчинення корисливого злочину повторно; обставини, що пом`якшують покарання - визнання ним вини в повному обсязі, сприяння розкриттю злочину і прийшов до висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає що покарання ОСОБА_6 у виді чотирьох років позбавлення волі, призначене з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення покарання з мотивів, зазначених в його апеляційній скарзі не вбачає.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 має не зняту і не погашену судимість, але належних висновків не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, продовжив вчиняти злочин, який характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки, оскільки додатковими об`єктами посягання є свобода та тілесна недоторканість потерпілих тому, на думку колегії суддів, обвинувачений має стійку злочинну направленість і, за таких умов, його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та які б дозволяли прийти до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини 2 статті 186 КК України.

Доводи ОСОБА_6 щодо знаходження у нього на утриманні двох малолітніх дітей колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовані самим обвинуваченим, який в суді апеляційної інстанції заявив, що документального підтвердження цих доводів не має.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими та скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області: