Справа № 11-489/11 Головуючий у І інстанції Морозов О.Б.
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач Борисенко І. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів: Назозенко Л.С., Оседача М.М.

з участю прокурора Басюка С.В.

засудженої - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_2. на вирок Куликівського районного суду Чернігівського області від 17 березня 2011 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Белокоровичи Олевського району Житомирської області, українка, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не заміжня, не працююча, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судима:

-06.03.2003 року Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі на підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік;

-31.10.2003 року Прилуцьким міським судом за ст. ст. 308 ч. 1,309 ч.2,70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

-31.01.2007 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ст. 307 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі;

-17.02.2009 року Прилуцьким міським судом

Чернігівської області за ст. 186 ч.1,ст. 71 КК

України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,

відбуває покарання в ВК-44 ДДУВП м. Чернігова,

- засуджена за ст. 185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, з зарахуванням вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.02.2009 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 ,А.Л. на користь ОСОБА_3 100 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за те, що 19 квітня 1999 року близько 06 години, знаходячись на території залізничного вокзалу ст. Чернігів, з метою скоєння крадіжки чужого майна, через зєднувальну вагонну гумову гофру проникла в сьомий купейний вагон швидкого поїзду № 86 сполученням «Мінськ-Київ, який знаходився на залізничній станції Чернігів і скориставшись, тим, що потерпіла ОСОБА_3, яка слідувала на 5 му місці, відпочивала, близько 08 години 25 хвилин, з куртки потерпілої ОСОБА_3, таємно викрала гроші в сумі 23 долара США (що в перерахунку на гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.04.1999 року складає 90 гривень 62 копійки) і 55000 рублів Республіки Бєларусь (що в перерахунку на гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.04.1999 року складає 49 гривень 50 копійок), після чого з викраденими грошима вийшла з поїзду на ст. Ніжин.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджена ОСОБА_2 подала апеляцію, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, вказує, що вирок суду є занадто суворий. При призначенні покарання просить врахувати щире каяття, стан здоровя, а саме те, що вона має онкологічне захворювання та ВІЛ інфікована, а також те, що її неповнолітня донька знаходиться на утриманні матері пенсіонерки, яка має ряд захворювань. Посилаючись на зазначені обставини, просить помякшити призначене судом покарання, застосувати до неї ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача; пояснення засудженої ОСОБА_2, яка підтримала свою апеляцію та просила помякшити їй міру покарання з підстав вказаних у апеляції; думку прокурора, який вважає, що апеляція засудженої підлягає частковому задоволенню, а вирок суду необхідно змінити та призначити остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці позбавлення волі; дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженої ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Винність засудженої ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та повністю підтверджується сукупністю доказів, що досліджені в суді першої інстанції, зважаючи на повне визнання засудженим своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції, вину свою у інкримінованому йому діянні визнавала повністю, щиро розкаялась та детально розповіла про обставини скоєного злочину. Розгляд справи в суді першої інстанції проводився за правилами ст. 299 ч. 3 КПК України.

За таких підстав, дії ОСОБА_2 кваліфіковані вірно за ст. 185 ч. 3 КК України.

Відповідно до вимог статей 65, 69 КК України, суд призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. За наявності декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

Згідно розяснень п. 3 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо). Коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироку призначається із застосуванням як ст. 70, та і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком. При цьому суд не може змінювати призначені покарання за попередніми вироками, а остаточне покарання не може бути нижчим від покарання, призначеного за попереднім вироком, оскільки в таких випадках при поглиненні або складанні покарань суд має виходити з розміру всього покарання, призначеного за попереднім вироком, а не з його невідбутої частини.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_2 даний злочин скоїла 19 квітня 1999 року. Явку з повинною засуджена написала 23 вересня 2010 року в період відбуття реальної міри покарання.

За таких підстав вбачається, що злочин був фактично розкритий із-за явки з повинною засудженої. З урахуванням визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину та особи засудженої, її незадовільного стану здоровя та всіх обставин справи, колегія суддів вважає, що остаточно міру покарання ОСОБА_2 слід призначити на підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за попереднім вироком суду Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.02.2009 року.

За таких обставин, доводи засудженої ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні, а вимоги апелянта про застосування положень ст.69 КК України задоволенню не підлягають і колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції в цій частині, оскільки ОСОБА_2 призначено покарання в межах санкції статті 185 ч. 3 КК України і дане покарання повністю поглинене за попереднім вироком.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366, 377 К.ПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2011 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Вважати ОСОБА_2 засудженою за ст. 185 ч.3 КК України до міри покарання призначеної судом першої інстанції.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2009 року, остаточно ОСОБА_2 призначити покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСЕДАЧ М.М.