ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні 22 січня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 6 березня 2014 року,

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього належного йому майна;-

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років;

- за ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 6 березня

2014 року апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника задоволено, вирок суду змінено. Прийнято рішення вважати засудженим ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, за ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок залишено без зміни.

Ці ж судові рішення постановлені й щодо ОСОБА_2, які у касаційному порядку не оскаржені.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за вчинені ним злочини за таких обставин.

3 липня 2011 року, у період часу з 3-ої год. 50 хв. до 4-ї год. 45 хв., ОСОБА_1 за попередньою змовою з іншою особою, засудженою цим же вироком, будучи у стані алкогольного сп'яніння, проникли до квартири АДРЕСА_1, де заподіявши ОСОБА_3, який у той момент спав, ударів палицею, попільничкою та вазою, заволоділи його майном на загальну суму 1 184,40 грн. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 спричинено тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Крім того, ОСОБА_1, достовірно знаючи про неповнолітній вік особи, засудженою також цим вироком, втягнув останнього у злочинну діяльність.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, постановлені щодо нього, із направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд у зв'язку з тим, що він безпідставно засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України так як вважає, що підставою для кваліфікації його дій за цією частиною ним мала б бути застосована зброя. Крім того, наголосив на порушенні його права на захист через незабезпечення його перекладачем у суді апеляційної інстанції, мову якою велось судочинство він не розуміє.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 304 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація дій за цими злочинами.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів.

Посилання у скарзі на неправильне застосування кримінального закону при кваліфікації дій за ч. 4 ст. 187 КК України є безпідставними, оскільки кваліфікуючи ознаками вчиненого ним розбою було його вчинення за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Однак, доводи касаційної скарги про порушення права на захист через незабезпечення перекладачем є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_1 є угорцем, без освіти, громадянином України, однак не володіє мовою, на якій провадиться судочинство.

Так, відповідно до вимог статті 19 КПК України 1960 року судочинство провадиться українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості. Особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватися послугами перекладача в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законом.

Вирок в усякому разі належить скасувати, якщо відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року порушено право обвинуваченого користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача.

Аналогічні права передбачені у ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка ратифікована Верховною радою України, а тому відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, а саме: п. «а» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; п. «е» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується у суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

За матеріалами справи постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 4 листопада 2011 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 було направлено прокурору Вінницької області для організації та проведення додаткового розслідування, зокрема й з тих підстав, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 по національності є угорцем, рідна мова для нього угорська, українську та російські мови він не розуміє, писати та читати на них не вміє.

В подальшому, під час додаткового розслідування для обвинуваченого ОСОБА_1 було залучено перекладача для перекладу документів справи з української на угорську мову. Перекладач був присутній і під час судового слідства у суді першої інстанції.

Однак, суд апеляційної інстанції при відкладенні розгляду справи з 20 лютого на 6 березня 2014 року перекладача про розгляд справи у вказаний день та час не повідомив, розгляд справи в апеляційному суді проведений за участю засудженого, але без участі перекладача.

Між іншим, після постановлення вироку щодо ОСОБА_1, останній просив суд про ознайомлення з матеріалами справи не лише з участю захисника, але й перекладача. Однак, судом він був забезпечений лише захисником.

Отже, наведених вимог кримінально-процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався, а відтак доводи касаційної скарги засудженого про порушення апеляційним судом його права користуватися рідною мовою і допомогою перекладача в судовому засіданні 6 березня 2014 року є обґрунтованими.

Враховуючи те, що під час перевірки законності і обґрунтованості судових рішень, виявлено порушення права засудженого ОСОБА_1 користуватися рідною мовою та допомогою перекладача під час перегляду справи в апеляційному суді, ухвала апеляційного суду підлягає безумовному скасуванню із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, який слід провести відповідно до вимог КПК України 1960 року, за результатами якого має бути постановлено законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, матеріали справи направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6