Справа № 544/696/15-к
№ пров.1-кп/544/66/2015
Номер рядка звіту 22
В И Р О К
іменем України
13 травня 2015 року Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Пирятин кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000049 від 27.01.2015 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Пирятин Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня-технічна, не працює, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона 21 серпня 2012 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області з заявою про призначення їй державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, при цьому, будучи попередженою про необхідність повідомлення працівникам управління праці та соціального захисту населення про обставини, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, маючи умисел на отримання державної соціальної допомоги, умисно не вказала в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, наявність у своїй власності двох квартир за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_4 , знаючи про обов`язок вчасно та в повному обсязі повідомити управління праці та соціального захисту населення про всі обставини, що мають вплив на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, діючи умисно, незаконно отримала кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за періоди з 01.08.2012р. по 31.01.2013р. та з 01.07.2013р. по 30.09.2013р. в сумі 25561,68грн., чим заподіяла державі майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього ОСОБА_4 з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям 21 серпня 2012 року та 03 липня 2013 року склала два офіційні документи декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, до яких внесла завідомо неправдиві відомості, а саме: в розділ ІІІ Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо не вказала наявність у своїй власності двох квартир за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 .

Крім цього ОСОБА_4 з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, використала два офіційні документи декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 21.08.2012р. та від 03.07.2013р., до яких вона внесла завідомо неправдиві відомості, що дало їй право на призначення та отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); за ч.1 ст.358 КК України, як підроблення іншого офіційного документу; та за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Під час досудового розслідування між прокурором прокуратури Пирятинського району ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 22.04.2015 року укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, під час досудового розслідування та зобов`язалась визнати себе винною у судовому засіданні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.190 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.; за ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680грн.; за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

Розглядаючи питання щодо затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів невеликої тяжкості, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, та інтересам суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Підстави для відмови в затвердженні даної угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Згідно приписів пункту першого частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 .

Під час судового засідання ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення її від відбування кримінального покарання на підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року. Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 заявлене клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 акту амністії підтримав повністю.

Суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування до обвинуваченої акту амністії, вважає, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про застосування амністії установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 9 Закону України Про амністію у 2014 році встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, звільненню підлягають особи, не позбавленні батьківських прав, які на день набрання чинності законом Про амністію у 2014 році мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

З матеріалів кримінального провадження, а саме: зі свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГСу Пирятинського РУЮ Полтавської області 10 квітня 2002 року, та свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦСу Пирятинського РУЮ Полтавської області 26 травня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_4 являється матір`ю двох неповнолітніх дітей, яким на день набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році не виповнилось 18 років, та відносно яких вона не позбавлена батьківських прав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році або ст.4 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія не застосовується.

Згідно ст. 14 Закону України Про амністію у 2014 році особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 являється матір`ю двох неповнолітніх доньок, яким на день набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році не виповнилось 18 років, та відносно яких вона не позбавлена батьківських прав, раніше не судима, вперше вчинила кримінальні правопорушення, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України. Вказані кримінальні правопорушення вона вчинили у 2012 та 2013 роках, тобто до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України Про амністію у 2014 році. Свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обвинувачена визнає повністю, щиро кається у вчиненому, готова відшкодувати заподіяну державним інтересам шкоду.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ України Про застосування амністії в Україні та ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2014 році, а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України речові докази документи, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Суд вважає за необхідне згідно ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведену почеркознавчу експертизу.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 473, 474, 475 КПК України, ст.3 Закону України Про застосування амністії в Україні, п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, суд

У Х В А Л И В:
Угоду від 22 квітня 2015 року про визнання винуватості, укладену між прокурором прокуратури Пирятинського району Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, та призначити узгоджене покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України - у виді у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.;

- за ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680грн.;

- за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

На підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 850грн.

Речові докази документи, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави в УДКСУ у Пирятинському районі, код установи банку 831019, код ЄДРПОУ 3795834, банк одержувача: ГУДКСУ в Полтавській області, р/р №0379, витрати за проведення почеркознавчої експертизи в кримінальному провадженні №0000049 від 27.01.2015 року, в сумі 613 (шістсот тринадцять) гривень 80 копіок.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів із дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1