Справа №1-61/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007
року Комсомольський
міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Крикливого
В.В.

при секретарі Костюченко
С.І.

з участю: прокурора Пожарова
О.О.

потерпілого ОСОБА_1.

адвоката ОСОБА_2.

законного представника

неповнолітнього підсудного ОСОБА_3.

підсудних ОСОБА_4,

ОСОБА_5.,

ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську
кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України,
освіта середня, не одруженого, працюючого монтажником на ДП
«Комсомольсьстальмонтаж», раніше не судимого, проживаючого за адресою: м.
Комсомольськ, АДРЕСА_1,

-зач. 2
ст. 186, 304 КК України,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України,
освіта середня-спеціальна, не одруженого, працюючого вантажником в магазині
«Валері-Маркет», проживаючого за адресою: м. Комсомольськ, АДРЕСА_2, раніше судимого 07.07.2005
року вироком Комсомольського міського суду Полтавської
області за ч.2 ст. 186
КК України до 4 років
позбавлення волі і звільненого від цього покарання з іспитовим строком на 1 рік,

-зач. 2
ст. 186 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Дрезден Німеччини, громадянина України, учня ПТУ№23
м.Полтави, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: м.
Полтава,АДРЕСА_3,

-зач. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2006 року близько 23 години, після сумісного вживання алкогольних
напоїв, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, знаходилися на вул.Леніна м.Комсомольська,
де в районі будинку №16 побачили потерпілого ОСОБА_1, в руках якого був
мобільний телефон. Достовірно знаючи, що ОСОБА_6. є неповнолітнім і йому
виконалося тільки 15 років, ОСОБА_4 запропонував йому і ОСОБА_5. відкрито
заволодіти телефоном потерпілого. При цьому ОСОБА_4 сказав ОСОБА_6. напасти на
потерпілого із-за спини і звалити його на землю, після чого йому на допомогу
прийдуть ОСОБА_4.
і ОСОБА_5 Отримані за викрадений телефон кошти запропонував
витратити на власні потреби. Переконавши неповнолітнього ОСОБА_6. на вчинення
згаданого злочину, ОСОБА_4.
у такий спосіб втягнув його у злочинну діяльність.

Згідно попередньої домовленості, маючи умисел на відкрите заволодіння
мобільним телефоном, ОСОБА_5, ОСОБА_4 і неповнолітній
ОСОБА_6.,. підбігли до потерпілого і останній вдарив його ногою по спині. Коли
ОСОБА_1. повернувся, ОСОБА_5 вдарив потерпілого рукою в обличчя. ОСОБА_1.
намагаючись втекти, побіг від нападників, але вони наздогнали його і ОСОБА_4. звалив ОСОБА_1 на землю. Коли потерпілий лежав на землі ОСОБА_4. ОСОБА_5 і ОСОБА_6. продовжили наносити йому удари ногами по різним частинам
тіла. Побачивши, що з кишені потерпілого випав мобільний телефон «Моторола
С-388», ОСОБА_6. підняв його, після чого разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_4. втікли з
місця події. В результаті грабежу потерпілому ОСОБА_1. завдано майнової шкоди
на загальну суму 355
грн. 50 ком.

На досудовому слідстві підсудні ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6. свою вину в скоєні злочину визнали повністю та пояснили, що
встановлений судом злочин скоїв так та при тих обставинах, як це вказано в
описовій частині вироку (а.с.34, 40, 59, 65, 99).

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6., визнаючи свою вину, підтвердив
свої показання на досудовому слідстві та пояснив, що відібрати у потерпілого
мобільний телефон запропонував ОСОБА_4, він же сказав
ОСОБА_6.

2

напасти на нього першим і звалити з
ніг. ОСОБА_6. вдарив потерпілого ногою по спині, той повернувся і ОСОБА_5
вдарив його рукою по голові. Потерпілий впав, потім підвівся і почав тікати.
Тоді ОСОБА_6. разом із ОСОБА_4. наздогнали потерпілого і останній звалив його
на землю. Після цього вони втрьох наносили йому удари ногами. В цей час з
кишені потерпілого випав мобільний телефон (він світився) і ОСОБА_6. підняв
його. Коли жінка почала кричати, що викличе міліцію, ОСОБА_6., ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 залишили потерпілого і пішли з місця пригоди.

Напередодні цих подій ОСОБА_6. разом із ОСОБА_5 і ОСОБА_4. в барі вживали
пиво. Під час розмови ОСОБА_6. казав ОСОБА_4. і присутнім, що йому виконалося 15 років.

Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав частково та пояснив, що
разом із ОСОБА_6 і ОСОБА_5. йшли по вул.Леніна. Повз них проходив невідомий
чоловік і ОСОБА_6. запитав у нього цигарку, той нічого не відповів. Тоді
ОСОБА_6. пішов за ним. ОСОБА_4, ОСОБА_5 пішли за ОСОБА_6 і побачили, що
потерпілий намагається вдарити ОСОБА_6. Тоді ОСОБА_5 штовхнув потерпілого і він
почав тікати, але ОСОБА_4 наздогнав його і збив з ніг. Після цього разом із
ОСОБА_6 стали бити потерпілого ногами. ОСОБА_5 був поруч. Вони залишили
потерпілого після того, як почули крики жінки. Коли до ОСОБА_4 і ОСОБА_5.
підійшов ОСОБА_6., він показав мобільний телефон пояснивши, що знайшов його у
кущах.

ОСОБА_4 заперечував, що був ініціатором викрадення мобільного телефону і
пропонував неповнолітньому ОСОБА_6. напасти на потерпілого. Наполягав на тому,
що ОСОБА_6. пішов за потерпілим з невідомих йому причин. Чому ОСОБА_4. наносив
потерпілому удари пояснити не зміг. Не заперечував, що напередодні із ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 вживали пиво, останній казав, що йому виконалося 15 років.

Підсудний ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав частково та пояснив, що
коли повз нього, ОСОБА_4 і ОСОБА_6. проходив потерпілий, останній запитав у
нього цигарку, але він нічого не відповів. Тоді ОСОБА_6. з невідомих причин
побіг за потерпілим. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пішли за ОСОБА_6 і побачили, що
потерпілий намагається вдарити останнього. Захищаючи ОСОБА_6, ОСОБА_5 вдарив
потерпілого рукою в обличчя. Потерпілий намагався втекти і ОСОБА_6. та ОСОБА_4
побігли за ним. ОСОБА_5 побачив, що потерпілий лежить на землі, а ОСОБА_6. і
ОСОБА_4, наносять йому удари ногами. При цьому ОСОБА_4 випадково ударив ногою
по нозі ОСОБА_5. Після того, як неподалік стала кричати жінка, вони перестали бити
потерпілого і залиши його лежати на землі. ОСОБА_6. показав мобільний телефон,
пояснивши, що знайшов його у кущах.

Потерпілий ОСОБА_1. в судовому засіданні підтвердив, що у вечорі 05.07.2006 р. він йшов по вулиці і у нього задзвонив мобільний телефон. Він почув
позаду себе кроки і відчув удар ногою у спину. Коли повернувся, побачив двох
хлопців, один з яких на зріст був нижче іншого. Другий вдарив ОСОБА_1 рукою по
голові. Від удару він присів і побачивши, що до них підходить третій, почав
тікати. Але його наздогнали, звалили на землю і почали бити руками та ногами.
Потерпілий не мав можливості піднятися і закривався від ударів руками. Після
того, як нападники втекли, він виявив, що з кишені зник мобільний телефон.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11. показали, що разом
із підсудними гуляли по місту. В районі будинку №20 по вул.Леніна ОСОБА_5,
ОСОБА_6. і ОСОБА_4 відстали від їхньої компанії. Через деякий час вони
повернулися і сказали, що потрібно йти звідси бо може приїхати міліція. Що відбулося
вони не пояснили.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_12, який додав, що зі слів ОСОБА_6.
йому стало відомо, що він разом із ОСОБА_5 і ОСОБА_4. побили чоловіка. На
прохання ОСОБА_6. він здав мобільний телефон в магазин, так як останній не має
паспорта.

Свідок ОСОБА_13на досудовому слідстві показав, що він є приватним
підприємцем і займається реалізацією мобільних телефонів. В липні 2006 року до нього в магазин прийшов ОСОБА_12 і пред'явивши свій паспорт, продав
мобільний телефон «Моторола
С-388» за 150 грн, (а.с.29).

Відповідно до протоколу огляду у приватного підприємця ОСОБА_13вилучено
придбаний у ОСОБА_12 мобільний телефон потерпілого, вартість якого відповідно
до висновку товарознавчої експертизи становить 314,50 грн. (а.с.19.49).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеною вину
ОСОБА_6., ОСОБА_5. та ОСОБА_4 в скоєні інкримінованого їм злочину. їх дії
необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України, так як вони вчинили відкрите
заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із
насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого.

Додатково дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ст.304 КК України, так як
він втягнув неповнолітнього ОСОБА_6 у злочинну діяльність.

В судовому засіданні підсудні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 стверджували, що на
досудовому слідстві вони оговорили себе щодо наявності у них умислу на
заволодіння майном потерпілого і пояснили, що неповнолітньому ОСОБА_6. ніхто з
них вчиняти злочин не пропонував. Останній з власної ініціативи пішов за
потерпілим, а коли ОСОБА_4 і ОСОБА_5 побачили, що потерпілий намагається
вдарити ОСОБА_6. вони вступилися за нього. Мобільний телефон побачили пізніше в
руках ОСОБА_6.

Але суд не приймає до уваги згадані твердження, розцінюючи їх як обраний
засіб захисту, так як вони повністю спростовуються дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Так, будучи неодноразово допитаними на досудовому слідстві в якості
підозрюваних та обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_6. давали стабільні,
послідовні, детальні показання про те, що інкримінований їм злочин вони вчинили
так та при тих обставинах, як це викладено в описовій частині вироку. їх
показання повністю узгоджуються між собою та показаннями потерпілого і
доповнюють один одного. ОСОБА_6. допитувався у присутності захисника (а.с.34, 40, 59, 65, 99).

3

При пред'явленні обвинувачення в остаточній редакції і в суді ОСОБА_5 та
ОСОБА_4. змінили свої показання, пояснюючи, що оговорили себе в скоєнні злочину
під психологічним тиском працівника міліції (а.с.131, 135), але не змогли пояснити суду в чому полягає психологічний тиск.

З показань ОСОБА_4 і ОСОБА_5. вбачається, що працівник міліції, який
відбирав у них перші пояснення, наказав їм переписати пояснення неповнолітнього
ОСОБА_6. При перевірці цих тверджень в судовому засіданні встановлено, що
первинні пояснення у підсудних відбиралися жінкою - оперуповноваженим ОСОБА_14,
Остання показала, що 11.07.2006 р. близько 8-ї
годи ранку прийшла до міськвідділу, де їй було доручено
опитати ОСОБА_4 і ОСОБА_5. В цей час неповнолітній ОСОБА_6. знаходився у
дитячому притулку і вона не мала можливості його опитати першим. В другій
половині дня з Полтави приїхала мати неповнолітнього і в її присутності було
опитано ОСОБА_6. Цю обставину в судовому засіданні підтвердила мати неповнолітнього
підсудного -
ОСОБА_3.

Таким чином, твердження підсудних про те, що їх примусили переписати
пояснення неповнолітнього ОСОБА_6. є неспроможними. Проведеною прокурорською
перевіркою фактів застосування до підсудних недозволених методів слідства не
встановлено.

Також під час судового розгляду підсудні ОСОБА_5 і ОСОБА_4 наполягали на
тому, що їм не було відомо з яких причин ОСОБА_6. пішов за потерпілим, що вони
не мали умислу на заволодіння його майном і не бачили, як ОСОБА_6. першим
вдарив потерпілого.

Але, крім показань підсудних на досудовому слідстві, показань ОСОБА_6. в
суді, твердження ОСОБА_5. і ОСОБА_4 спростовуються стабільними, послідовними та
детальними показаннями потерпілого ОСОБА_1., який підтвердив, що після удару по
спині він обернувся і побачив перед собою двох хлопців. Один невеликого зросту
(ОСОБА_6.), який лаявся, та іншого (ОСОБА_5.), який вдарив потерпілого рукою по
голові. Побачивши третього хлопця (ОСОБА_4), потерпілий став тікати, але його
наздогнали, повалили на землю і продовжили бити ногами.

ОСОБА_1. наполягав на тому, що удари йому наносили більше двох осіб. В
судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 заявив, що коли ОСОБА_6. і ОСОБА_4.
наносили потерпілому удари, ОСОБА_4 випадково вдарив ОСОБА_5. по нозі, що теж
підтверджує участь ОСОБА_5. в побитті
потерпілого.

Той факт, що підсудні втрьох залишили компанію ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з якими йшли до будинку ОСОБА_8 Втрьох напали на
потерпілого, а повернувшись до компанії запропонували скоріше піти, побоюючись
приїзду міліції, узгодженість дій підсудних при нападі, свідчить про те, що їх
дії були об'єднані єдиним умислом на заволодіння майном гр-на ОСОБА_1. Останній
заперечував, що у нього хтось з підсудних просив цигарку. Підсудний ОСОБА_6. теж
цього не підтвердив.

На зовнішній вигляд ОСОБА_6. виглядає на свої 15 років, на зріст нижче
потерпілого і значно слабкіше його фізично, тому твердження ОСОБА_4. і ОСОБА_5.
про те, що неповнолітній ОСОБА_6. з власної ініціативи напав на потерпілого є
нелогічними та неспроможними.

Призначаючи підсудним покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості
вчинених ними злочинів, всі обставини в справі в їх сукупності, думку
потерпілого, який не має претензій до підсудних, а також особу підсудних:

ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, має постійне місце роботи та
проживання, де характеризується позитивно. На обліку у лікарів нарколога і
психіатра не перебуває (а.с.143-148). ОСОБА_4 є ініціатором скоєння злочину, у
вчинення якого втягнув неповнолітнього ОСОБА_6.

Обставин, що пом'якшують покарання підсудному ОСОБА_4., судом не
встановлено.

ОСОБА_5 не одружений, має постійне місце роботи та проживання, де
характеризується позитивно. На обліку у лікарів нарколога і психіатра не
перебуває. За вироком Комсомольського міського суду від 07.07.2005 року засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі і звільнений від призначеного судом покарання із
випробуванням на 1
рік (а.с.149-155).

Обставиною, що пом'якшує покарання підсудному ОСОБА_5., суд враховує добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.

ОСОБА_6. раніше не судимий, не одружений, має постійне місце проживання, де
характеризується позитивно. За місцем навчання в ПТУ №23 м.Полтави характеризується добре, виховується у неповній сім'ї, без батька.
На обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с.156-159, 225).

Обставинами, що пом'якшує покарання підсудному ОСОБА_6., суд враховує щире
каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудним ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6., суд враховує вчинення злочину в стані алкогольного
сп'яніння.

Згідно висновку ЛКК підсудні практично здорові. Примусового лікування від
алкоголізму та наркоманії не потребують, (а.с. 146,153)

З урахуванням вище викладеного, виходячи з загальних засад призначення
покарання, визначених ст.65 КК України, суд вважає, що для виправлення
ОСОБА_6., ОСОБА_5. і ОСОБА_4, а також для
попередження вчинення ними нових злочинів необхідне і достатнє покарання у
вигляді позбавлення волі.

Визначаючи міру покарання кожному з підсудних, суд враховує наступне:

Згідно вироку Комсомольського міського суду від 07.07.2006 р. ОСОБА_5. засуджено за скоєння грабежу до 4 років позбавлення волі і звільнено від відбування цього покарання із
призначенням мінімального строку випробування, але ОСОБА_5 на шлях виправлення
не став і в період іспитового строку вчинив аналогічний зухвалий тяжкий злочин,
в групі осіб, із застосуванням насилля до потерпілого. У вчиненому злочині не
розкаявся. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 за місцем роботи та проживання
характеризується позитивно і відшкодував потерпілому завдану шкоду, суд вважає,
що наведені вище обставини свідчить про те, що виправлення ОСОБА_5. можливе
лише в умовах ізоляції від суспільства, тому підстав для повторного його звільнення
від призначеного судом покарання із випробуванням, в порядку ст.75 КК України,
суд не вбачає.

4

При визначенні міри покарання підсудному ОСОБА_6., суд враховує обставини,
що пом'якшують покарання підсудного, його вік і умови виховання, відсутність
судимості, позитивні характеристики за місцем проживання і навчання. Зазначені
обставини суд визнає винятковими, та такими, що значно знижують ступінь
суспільної небезпеки вчиненого ним злочину. Тому суд вважає можливим призначити
ОСОБА_6. покарання за ч.2 ст. 186 КК України нижче від
найнижчої межі, встановленого кримінальним законом за даний злочин, на підставі
ч.І ст.69 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6. виховується в неповній сім'ї, навчається в ПТУ,
раніше не судимий, вчинив злочин в наслідок втягнення його в таке діяння
дорослим, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства,
тому звільняє його від призначеного покарання із випробуванням.

З урахуванням всіх обставин справи, даних, що характеризують особу
підсудного, суд вважає, що ОСОБА_4. необхідно призначити покарання в межах
санкції ч.2 ст. 186
КК України. Враховуючи, що він раніше не судимий,
відсутність тяжких наслідків злочину, суд вважає, що виправлення підсудного
можливе без ізоляції від суспільства, тому знаходить можливим звільнити його
від призначеного покарання із випробуванням.

Вилучений по справі мобільний телефон, в порядку ст. 81 КПК України, підлягає залишенню потерпілому.

Відповідно до ст.93 КПК України судові витрати на проведення
судово-товарознавчої експертизи підлягають стягненню із засуджених з
врахуванням ступеня вини та їх майнового стану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років 6
місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1
ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання
призначеного за вироком Комсомольського міського суду від 07.07.2006 року і остаточно призначити покарання у вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5. змінити з підписки про невиїзд на
тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України і призначити йому покарання із застосуванням
ст.69 КК України у вигляді 2 (двох) років
позбавлення волі.

В порядку ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_6. від призначеного судом
покарання якщо протягом двохрічного іспитового строку він не вчинить нового
злочину і виконає покладені на нього такі обов'язки:

·
не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи;

·
повідомляти орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

·
періодично з'являтися
для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6. залишити - підписку про невиїзд.

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186,
ст. 304 КК України і призначити
йому покарання:

за ч. 2
ст. 186 КК України у вигляді 4 років 6
місяців позбавлення волі за ст. 304 КК України у вигляді 1
року позбавлення волі.

На підставі ч. 1
ст. 70 КК України остаточне
покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим у вигляді 4 років 6
місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76
КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом
покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину
і виконає покладені на нього обов'язки:

·
не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи;

·
повідомляти орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

·
періодично з'являтися
для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4. залишити попередній - підписку про невиїзд.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Моторола С-388» залишити потерпілому ОСОБА_1., як йому належний, (а.с. ).

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи стягнути на
користь експертного закладу із засуджених: ОСОБА_5. в розмірі 20 грн.; з ОСОБА_4 в розмірі 50 грн., з ОСОБА_6. в
розмірі 24
грн. 41 коп.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області
протягом 15
діб з моменту його оголошення, а засудженим, який
перебуває під вартою, -
в той же строк з моменту вручення йому копій вироку.