Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4570/15-к
У Х В А Л А

27 травня 2015 року м.Черкаси
Слідчий суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білашки, Тальнівського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, працюючого начальником сектору карного розшуку Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області, раніше несудимого, -

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 згідно з наказом начальника УМВС України в Черкаській області № 281 о/с від 11 жовтня 2011 року призначений на посаду начальника сектору карного розшуку Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області.

Таким чином, ОСОБА_6 , займаючи посаду начальника СКР Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області, постійно здійснював функції представника влади і у відповідності до п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, з моменту призначення на вказану посаду являвся службовою особою.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5, Закону України «Про міліцію» міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, діяльність якої будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

У відповідності до ч. 1 ст. 5, ст. 20 вказаного Закону міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування. Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції. Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обов`язків, не передбачених чинним законодавством.

Згідно з ст. ст. 2, 10, 11, 13 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції являється «…забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів…». Крім того, працівники міліції зобов`язані: «…забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; …виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством; …брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством;…» і мають право: «…висувати вимоги і приймати рішення, обов`язкові до виконання юридичними та фізичними особами незалежно від їх підвідомчості чи підлеглості, застосовувати примусові заходи впливу для забезпечення виконання цих вимог і притягнення до відповідальності осіб, які ухиляються від їх виконання; …застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків;…».

У відповідності до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV працівники міліції зобов`язані: «…дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; … захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; … поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;…».

Діючи всупереч зазначених вище норм законодавства, ОСОБА_6 , являючись працівником правоохоронного органу начальником сектору карного розшуку, якому присвоєне спеціальне звання майор міліції, маючи умисел на скоєння злочинів незаконного придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, перевищуючи службові повноваження, залучив до вчинення злочину старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Маньківського РВ УМВС України в області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7 .

Так, переслідуючи умисел на придбання, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичних засобів ОСОБА_6 перевищуючи надані йому, як працівнику правоохоронного органу, повноваження, переслідуючи мету притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у невстановленої слідством особи, та в не встановлений час, придбав і незаконно зберігав до 20.05.2015, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

Перебуваючи у службовому кабінеті № 20 Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області за адресою: смт. Маньківка, вул. Леніна, 24, 20.05.2015 близько 11 години, ОСОБА_6 під час розмови із ОСОБА_9 , останній погодився на переконання працівника міліції передати особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс ОСОБА_8 , з метою послідуючого затримання останнього за незаконне зберігання наркотичного засобу.

Таким чином ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що клопотання про проведення заходів, передбачених ст. 271 КПК України, у кримінальному провадженні № 0000155 від 28.04.2015 відносно ОСОБА_8 , Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області до прокуратури Маньківського району не направлялись та процесуальним прокурором самостійно відповідна постанова не виносилась, перевищуючи службові повноваження, вручив ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який він мав передати ОСОБА_8 , таким чином створивши умови для затримання останнього.

Отриманий від ОСОБА_6 наркотичний засіб ОСОБА_9 20.05.2015 добровільно видав працівникам правоохоронних органів.

Відповідно до висновку експерта № 2/813 від 21.05.2015 надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 17.97 грамів.

Він же, повторно, переслідуючи мету притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у невстановленої слідством особи, та в не встановлений час, придбав і незаконно зберігав до 25.05.2015, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який надав своєму підлеглому старшому оперуповноваженому СКР Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 з вказівкою послідуючого вручення ОСОБА_9 , щоб він, у свою чергу, передав наркотичний засіб ОСОБА_8 , створивши умови для затримання останнього за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Близько 11 год. 25 хв. 25.05.2015 ОСОБА_7 , перевищуючи службові повноваження, переслідуючи мету притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, прибувши на службовому автомобілі ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 до окраїни с. Нестерівка, Маньківського району, на відрізку автодороги Нестерівка-Маньківка, на прохання ОСОБА_6 , під час розмови з ОСОБА_9 , передав йому пакет із подрібненою речовиною рослинного походження для послідуючої передачі його ОСОБА_10 , створивши умови для затримання останнього за незаконне зберігання наркотичного засобу.

Отриманий від ОСОБА_7 наркотичний засіб ОСОБА_9 25.05.2015 добровільно видав працівникам правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перевищуючи службові повноваження, умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав, перевозив та зберігав наркотичний засіб з метою збуту, а також незаконно збув наркотичний засіб.

Вищенаведені злочинні послідовні дії начальника сектору карного розшуку Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_11 , як представника влади працівника правоохоронного органу, вчинені ним всупереч інтересам служби, що виразились у нехтуванні вимог законів України, що призводить до втрати довіри громадян до діяльності правоохоронних органів, завдали істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронного органу Міністерства внутрішніх справ України міліції, як державного озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, предметом якого був особливо небезпечний наркотичний засіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, своїми умисними діями, які виразились у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 365 КК України.

25.05.2015 о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_6 затримано відповідно до вимог ст. 208 КПК України.

26.05.2015 ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 365 КК України.

Будучи допитаним в якості підозрюваного ОСОБА_6 відмовився давати свідчення, користуючись ст. 63 Конституції України, тобто сприянню у розкритті злочину не виявив.

В клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , що є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам з його боку переховуватися від правоохоронних органів та суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 придбав наркотичні засоби у невстановленої слідством особи, а також не вказав джерело їхнього придбання, а отже підозрюваний ОСОБА_6 може будь-яким чином перешкоджати слідству у встановлені об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення та вплинути на свідків у кримінальному провадженні.

Окрім того, підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є вчинення ОСОБА_6 тяжких злочинів, які набули резонансу у суспільстві та дискредитували авторитет Міністерства внутрішніх справ України, вчинення злочинів працівником міліції.

Прокурор клопотання підтримав у повному обсязі. Повідомив, що недоцільно застосовувати заставу, так як підозрюваний є працівником правоохоронних органів, може вчиняти тиск на свідка з метою уникнення відповідальності, що обґрунтовує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, посилаючись на тяжкість вчиненого злочину, нанесення шкоди авторитету правоохоронним органам, наявності відповідних ризиків та те, що при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливо запобігти вказаним ризикам.

Адвокат підозрюваного не заперечував щодо застосування запобіжного заходу до підозрюваного, але вказала на суворість даного виду запобіжного заходу так, як слідство поставилося упереджено, підозрюваний вину не визнає, виконував на належному рівні службові обов`язки, негласні слідчі дії ще не розсекречено, її клієнт бажає віддати під заставу власне домоволодіння та сплатити заставу добровільно, перебував в зоні АТО, під час чого був контужений на службі, характеризується позитивно, достроково отримав чергове звання та окрім всього у зв`язку із даними подіями у підзахисного суттєво погіршився стан здоров`я. Підтверджуючі документи адвокат клопотала долучити до провадження. Крім цього, у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та іншими копіями підготовлених документів. Підозрюваний підтримав думку адвоката із наведених в ній підстав, повідомив, що підозру не визнає, зарплату отримує у розмірі 2800 гривень, жінка у даний час перебуває у декретній відпустці, прохав не позбавляти волі.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, доводи прокурора, підозрюваного та адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснювати дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для нього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В той же час слідчий суддя враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в листі від 04.04.2013 року №511-550/0/4-13 слідчому судді, суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема, йдеться про застосування застави), у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК).

Суд вважає, що органом досудового розслідування не наведені, у відповідності до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу у виді тримання під варто., а також не враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні цього запобіжного заходу, а саме те, що підозрюваний буде незаконно впливати на свідків, може переховуватись від слідства та суду, а також для належного забезпечення покладених на нього процесуальних обов`язків, що надає суду всі підстави для застосування відносно підозрюваного міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не дивлячись на беззаперечне підтвердження наявної підозри відповідними документами, які органом досудового розслідування надано до клопотання.

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п.85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року). Що в даному випадку має місце при даному розгляді клопотання, важливою підставою орган досудового розслідування виокремлює, що підозрюваний є працівником міліції із відповідними важелями впливу.

Крім наведеного, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі в разі визнання його винним, не повинно виключно на цьому ґрунтуватися та те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, негативних характеризуючих даних не надано, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та прокурором не доведено те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Ретельно дослідив надані стороною захисту характеризуючи документи в судовому засідані встановлено виключно позитивні характеристики підозрюваного: наявність домоволодіння із постійним місцем проживання, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебування на службі в зоні АТО та отримання у нагороду дострокове чергове військове звання майора, що підтверджується відповідними наказами та довідками та долучені до матеріалів провадження.

Слідчим суддею також взято до уваги те, що дані злочини, у яких підозрюється ОСОБА_6 мають епізодичну спрямованість, відсутня системність злочинної діяльності. Ні прокурором, ні слідчим не спростована зазначена інформація стороною захисту в ході судового розгляду даного клопотання та підтверджена відповідними документами

Однак, враховуючи місце роботи підозрюваного в правоохоронних органах на керуючій посаді, можливість спілкування із різними особами, які мають відношення до даного кримінального провадження обґрунтовую за необхідність застосування цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя вважає, що застосування даного виду запобіжного заходу цілком достатнє для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 КПК України підозрюваного негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 181, 182, 184, 193, 194, 309, 369-372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , погодженого Старшим прокурорм відділу нагляду за додержанням законіву сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спец підрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати будинок по АДРЕСА_1 цілодобово.

На підставі ч.5 ст.194 на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки:

1)
носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали два місяці з дня її постановлення, тобто до 25.07.2015 року включно. Однак дія даної ухвали не може перевищувати строків досудового розслідування.

Контроль за виконанням даної ухвали в частині поставлення на облік в органі внутрішніх справ покласти на орган досудового розслідування.

Копію даної ухвали вручити підозрюваному, слідчому, в провадження якого знаходиться справа, органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного та прокурору Черкаської області - для відому.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Ухвала мені оголошена, вимоги КПК України, порядок та строк її оскарження, роз`яснені, копія вручена:

«____»__________2015 року