Справа № 11 - 286 Головуючий
Категорія ст. 286 ч. 2 КК Доповідач Акуленко C.O.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р. Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської
області в складі:

головуючого Акуленко
С. О.

суддів Антипець
В.М. , Демченка О.В.

при секретарі Олійник
О.А.

з участю
прокурора Щербак О.В.

адвоката ОСОБА_1

потерпілих ОСОБА_2
, ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

законного
представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_2 та помічника прокурора Ніжинського
міжрайонного прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду від 01 лютого 2007 року,

Цим
вироком ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженець та мешканець
АДРЕСА_1, українець,
Громадянин України, студент
Ніжинського агротехнічного ліцею, раніше
не судимого засуджено за ст. 286
ч. 2 КК
України до 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три
роки.

На
підставі ст. ст. 75,
76, 104 КК України
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два
роки, зобов'язано періодично з'являтися
для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь :

·
Ніжинської районної лікарні 188 грн. 61 коп.;

·
Потерпілої ОСОБА_2
на відшкодування матеріальної шкоди 17391 грн. та моральної шкоди 25000 грн.;

- судові
витрати 123 грн. 94 коп.3а
проведення експертизи.

Доля
речових доказів вирішена у порядку
ст. 81 КПК України.

2

За
вироком суду неповнолітнього ОСОБА_4
визнано винним і засуджено за те, що
14 серпня 2006 року, він не маючи посвідчення на право керування
транспортними засобами, реєстраційного
документа на транспортний засіб -
мотоцикл „Ява-350", близько 15 год., керував даним мотоциклом.
На перехресті вулиць Шевченка та Гоголя,
при виконанні маневру повороту праворуч,
на вул. Гоголя, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.5,
12.1, 12.3 ПДР, не справився з керуванням мотоцикла, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив
наїзд на потерпілого ОСОБА_6, завдавши
йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких
той помер через деякий час у лікарні.

Непогоджуючись
з вироком суду, потерпіла ОСОБА_2 та прокурор,
який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції подали
апеляції, в яких не оспорюючи
встановлені судом фактичні обставини справи,
вважають, що призначене
засудженому покарання є м'яким.
Призначаючи покарання суд не врахував,
що настала смерть потерпілого,
завдані збитки не відшкодовані. Тому просили вирок скасувати, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 до реальної міри покарання.

По
справі було проведено часткове судове слідство,
під час якого було встановлено наступне.

Засуджений
ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю,
просив пробачення у потерпілих та не позбавляти його волі. Заподіяну
шкоду буде відшкодовувати. На даний час такої змоги немає, оскільки навчається в ліцеї. Вирок суду
вважає правильним.

Законний
представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_5
в судовому засіданні повідомила,
що вона є інвалідом 1
групи і потребує стороннього догляду. Такий догляд здійснює її син - засуджений.
Інших родичів вони не мають. Єдиним доходом сім'ї є її пенсія. Тому просила суд
не позбавляти волі її сина.

Заслухавши
доповідача, думку адвоката ОСОБА_1, який вважав,
що необхідності для ізоляції ОСОБА_4 від суспільства немає, а не відшкодування завданих збитків не може
бути підставою для направлення неповнолітнього в місця позбавлення волі, потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які вважали, що якщо б засуджений
відшкодував завдані збитки, то вони б не
наполягали на позбавленні його волі,
прокурора, який підтримав обидві
апеляції і просив їх задовольнити,
оскільки вважає, що суд звільняючи
засудженого від відбування покарання не врахував, що в результаті ДТП загинула людина, керував мотоциклом не маючи на це необхідних
документів, шкоду не відшкодував, перевіривши матеріали кримінальної
справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляцій немає.

Висновок
суду про винність ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується
на сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, яким дана належна юридична оцінка.

У
відповідності з встановленими судом фактичними обставинами події

3

злочину
правильно застосований і матеріальний закон,
що не оспорюється в апеляції.

Відповідно
до вимог ст. 65
КК України суд призначає покарання,
враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі
яка вчинила злочин, має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи
покарання засудженому, суд у
відповідності з вимогами ст. 65, 66
КК України призначив його враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що
злочин хоча і відноситься до категорії тяжких,
але вчинений з необережності,
обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання, особу винного, яка вперше вчинила такий злочин, є неповнолітнім, задовільно характеризується за місцем
проживання та навчання.

Як
встановлено в судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 є студентом Ніжинського
аграрнотехнічного ліцею, мати - інвалід 1 групи і потребує
постійного догляду, батько його помер. Сам
засуджений частково перерахував кошти на відшкодування збитків.

За таких
обставин засуджений не міг відшкодувати потерпілій завдані збитки в повній
мірі. Невідшкодування збитків в повному обсязі до моменту апеляційного розгляду
справи, за відсутності інших порушень
процесуального законодавства, які
вказують на суспільну небезпеку засудженого,
не бажання стати на шлях виправлення,
грубе нехтування ним нормами моралі не може служити підставою для
призначення покарання більш суворого ніж призначено місцевим судом.

При
апеляційному розгляді справи зазначених вище обставин встановлено не було. Не
наведено таких обставин і в апеляціях як потерпілої так і прокурора. Немає
підстав вважати і учасниками процесу в суді не доведено, що єдиним покаранням, яке сприятиме виправленню і перевихованню
засудженого може бути тільки позбавлення волі.

Враховуючи
викладене, колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення апеляцій і скасуванню вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 365,
366, 377 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
потерпілої ОСОБА_2 та прокурора який
приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції залишити без
задоволення, а вирок Ніжинського
міськрайонного суду від 01
лютого 2007 року, щодо засудження ОСОБА_4 - без змін.