Справа № 11-59/11 Головуючий у І інстанції Затєєва
Категорія - ст. 286 ч.1 КК України Доповідач Козак В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
СуддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю прокурора ОСОБА_4

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ст. 286 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, засудженого ОСОБА_5 зобовязано без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати за межі України і повідомляти останні про зміну місця проживання чи роботи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Борзнянської ЦРЛ в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої 6520 грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави за проведення судових автотехнічних експертиз 1651 грн. 12 коп.

Вироком суду засуджений визнаний винним в тому, що 27 серпня 2010 року, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем „Тойота ОСОБА_7, д.н.з. НОМЕР_1, який належить Борзнянській центральній районній лікарні Чернігівської області, і проїжджаючи по вул. Богдана Хмельницького м. Борзни з пасажиром в салоні ОСОБА_8, не проявив належної уваги до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху і безпечного інтервалу, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6, яка рухалася в попутному напрямку. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди не зупинився і залишив місце ДТП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійно-рваної рани лівої надбрівної області, синця лівої очної ділянки, саден лівої вилицевої та підборідної ділянок обличчя, закритих конструкційних компресійних переломів тіл 3-го та 5-го грудних хребців, забою лівої половини тазу, синців обох стегон, лівого колінного суглобу та лівої гомілки, саден правого колінного суглобу та правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Водій ОСОБА_5 під час керування автомобілем порушив п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.3(б), 2.9(а), 2.10(а), 12.1, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному звязку з ДТП та її наслідками.

В апеляції засуджений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт. Скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Скасувати вирок в частині стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілої, так як вона ним уже сплачена в добровільному порядку. Скасувати вирок в частині стягнення з нього витрат на лікування потерпілої і стягнути 144.14 грн. Вважає вирок частково незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що при вирішенні питання про покарання, суд не в повній мірі врахував помякшуючі обставини. Вказує, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає позитивним даним про його особу. Звертає увагу, що професія водія є для нього основною, він ніколи не притягувався до кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності, щиро кається. Також вважає несправедливим вирок в частині стягнення з нього в рахунок відшкодування потерпілій 7000 грн., так як ним в добровільному порядку була сплачена матеріальна шкода і частина моральної в сумі 6950 грн. Не погоджується зі стягненням з нього 6520 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої, оскільки згідно ст. 49 Конституції України в державних і комунальних закладах охорони здоровя медична допомога надається безкоштовно. Зазначає, що ця сума не пішла на лікування потерпілої, а є заробітною платою медпрацівників, яка не залежить від кількості хворих, а регулюється тарифними ставками, а тому з нього необхідно стягнути за дійсно фактичні витрати, які пішли на харчування потерпілої.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, які викладені в ній, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_5 підтверджується зібраними по справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою і ніким не оскаржується.

Доводи засудженого про те, що суд невірно призначив йому покарання і безпідставно позбавив його права керувати транспортними засобами, не врахувавши позитивні дані про його особу та те, що професія водія для нього є основною, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_5 вживав алкогольні напої ввечері 27 серпня 2010 року і ще наступного дня 28 серпня 2010 року перебував в стані алкогольного спяніння, що підтверджується актом медичного огляду №135 від 28 серпня 2010 року, а.с.122. Керування водієм транспортного засобу в стані алкогольного спяніння є одним з найбільш небезпечним правопорушенням під час якого виникає загроза життю не тільки самому порушнику, а й оточуючим громадянам. В даному випадку через порушення засудженим ОСОБА_5 п.2.9 п.а Правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом особою, яка знаходиться в стані алкогольного спяніння і призвело до того, що потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За таких обставин на думку колегії суддів не має підстав для зміни призначеного засудженому ОСОБА_5, як основного так і додаткового покарання.

Також, на думку колегії суддів, засуджений не навів переконливих доказів того, що рішення суду про стягнення з нього 7000 грн. моральної шкоди не відповідає обставинам справи. Як вбачається з позовної заяви потерпілої ОСОБА_6, а.с.68, нею заявлений цивільний позов про стягнення з засудженого 1352,28 грн. матеріальної шкоди та 12000 грн. моральної. Задовольняючи позовні вимоги потерпілої суд, виходячи з принципів розумності і справедливості фактично наполовину зменшив розмір моральної шкоди. Даний висновок суду ніким не спростований. Доводи засудженого про те, що він в добровільному сплатив спочатку 6500 грн., а потім ще 450 грн., а всього 6950 грн. і тому необхідно зменшити на цю суму позов спростовуються його показаннями даними в судовому засіданні. Як вбачається з протоколу судового засідання вказані суми засудженим були сплачені в добровільному порядку за пошкоджений велосипед та ноутбук, що засудженим не оспорювалося. Тому вимога засудженого про необхідність включення перелічених суд в рахунок погашення моральної плати не може бути задоволена.

Також не може бути задоволена вимога засудженого, з посиланням на ст.. 49 Конституції України, про виключення з вироку суду вказівки про стягнення з нього 6520 грн. 30 коп. витрат понесених на лікування потерпілої. Зазначена норма Конституції передбачає гарантовані державою загальні права громадянина. В даному випадку потерпіла не захворіла, а вимушена була лікуватися від ушкоджень, які були завдані їй злочинними діями засудженого, а тому в даному випадку положення ст.. 49 Конституції України не застосовуються, а застосовуються норми, які безпосередньо регулюють дані правовідносини, а саме ст.. 1187, 1206 Цивільного кодексу України, яким передбачена відповідальність особи, яки вчинила злочинні дії і від дій якої завдана шкода, в тому числі і здоровю.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2010 року щодо ОСОБА_5 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3