АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/591/15 Справа № 190/72/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання П`ятихатської виправної колонії № 122 УДПС України в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України,з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

24 травня 1999 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 141 КК України до 1 року позбавлення волі,

01 грудня 2000 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.1 ст. 142 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 27 серпня 2003 року УДО на 3 місяці 13 днів,

24 липня 2007 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.4 ст. 187 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення неодноразових тяжких злочинів (грабіж, розбій), в ході вчинення яких були завдані тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої. З 19 лютого 2007 року ОСОБА_7 перебуває у місцях позбавлення волі, а з 24 серпня 2013 року відбуває покарання у ПВК № 122, невідбутий строк покарання становить 2 роки 6 місяців 4 дні. Згідно з довідкою про стягнення та заохочення ОСОБА_7 був заохочений 10 разів за сумлінну поведінку та ставлення до праці, але мав 4 стягнення, у тому числі 5 діб карцеру, 2 догани та 1 сувору догану. З характеристики від 29 грудня 2014 року вбачається, що засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України як такого, що не став на шлях виправлення, але зазначено про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 умовно-досторокове звільнення від відбування покарання. Засуджений вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі, не ґрунтуються на матеріалах його особової справи. Зазначає, що мав чотири стягнення за весь строк відбування покарання, які на день розгляду подання судом першої інстанції погашено, всі десять заохочень було накладено після погашення стягнень. Своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє повне виправлення, але суд першої інстанції необґрунтовано послався лише на характеристику від 29 грудня 2014 року, в якій зазначено, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, позицію засудженого ОСОБА_7 , який повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що законних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання немає, тому апеляція засудженого задоволенню не підлягає, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцію засудженого необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2007 року за ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.4 ст. 187 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі.

19 січня 2015 року до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшло подання П`ятихатської виправної колонії № 122 УДПС України в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 , який з 24 серпня 2013 року і по теперішній час відбуває покарання в ПІК № 122. Подання обґрунтоване позитивними характеристиками засудженого ОСОБА_7 , який за час відбування покарання мав чотири стягнення, які на даний час знято та погашено у встановленому законом порядку, та дев`ять заохочень, за сумлінне ставлення до праці та хорошу поведінку був переведений о виправної колонії середнього рівня безпеки. Рішенням комісії П`ятихатської виправної колонії ОСОБА_7 було відмовлено у заміні покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ст.ст. 370, 372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 81 КК України передбачає, що особам, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове покарання після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково и знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого ОСОБА_7 , яка була досліджена в суді апеляційної інстанції, останній під час відбування покарання мав чотири стягнення, але на даний час вважається особою, що не має стягнень, оскільки їх знято чи погашено у встановленому законом порядку. Тому доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 щодо відсутності стягнень на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції є слушними. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку під час відбування покарання був десять разів заохочений керівництвом виправних колоній. Згідно з характеристикою за місцем відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають розпорядок, умови відбування покарання та порядок дня установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Залучається до безоплатних робіт з благоустрію території колонії. До роботи ставиться добре, поставлені завдання виконує вчасно і якісно. Долученою до матеріалів провадження довідкою підтверджено висновки суду про наявність стягнень, які було накладено протягом 2007-2010 років, та заохочень у період з 2008-2014. Разом з тим, зазначена довідка спростовує доводи апеляційної скарги засудженого про те, що всі заохочення він мав після накладення стягнень, тобто поведінка засудженого ОСОБА_7 не є стабільною та зразковою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 , який відбув більше трьох чвертей призначеного покарання, став на шлях виправлення, сумлінно ставиться до праці, але має добру, а не зразкову поведінку, тому не довів своє виправлення. За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, який подання П`ятихатської виправної колонії № 122 УДПС України в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області визнав необґрунтованим та передчасним і відмовив в умовно-достроковому звільненні на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається; рішення суду є законним, вмотивованим і обґрунтованим, тому у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання П`ятихатської виправної колонії № 122 УДПС України в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
_______________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4