УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі:

головуючого Слинька С. С.,
суддів Вільгушинського М. Й. і
Дембовського С. Г.,за участю прокурора
виправданого представників цивільного
відповідача Опанасюка О. В.,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7розглянула в судовому засіданні
в м. Києві 4 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом апеляційної інстанції, на
вирок Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 16 травня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Черкаської області від 22 жовтня 2013 року
щодо ОСОБА_5

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості,

виправдано за ст. 288 КК України за
відсутністю в його діях складу злочину.

Органами досудового слідства ОСОБА_5
обвинувачувався в тому, що 29 березня 2003
року, перебуваючи на посаді майстра
ДРП-2 філії «Уманська
дорожньо-експлуатаційна дільниця»
дочірнього підприємства «Черкаський
облавтодор» та будучи заздалегідь
ознайомлений зі своєю Посадовою
інструкцією, допустив порушення вимог
з організації та проведення дорожніх
робіт ямкового ремонту дорожнього
покриття, в результаті чого водій
автомобіля «SKODA OCTAVIA», номерний знак
НОМЕР_1, ОСОБА_8, рухаючись 29 березня 2003
року близько 09 год 30 хв з м. Києва в
напрямку

м. Одеси на 202 км автомобільної дороги
Київ-Одеса, не зменшивши швидкості руху
керованого ним транспортного засобу до
максимально допустимої, чим порушив
вимоги п. 2.3 Правил дорожнього руху
України і допустив наїзд на пішоходів
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які від отриманих
травм померли. Пасажири автомобіля «SKODA
OCTAVIA» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали
середнього ступеня тяжкості тілесні
ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської
області від 22 жовтня 2013 року вирок
першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено
без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування судових рішень
щодо ОСОБА_5 у зв'язку з істотними
порушеннями
кримінально-процесуального закону з
направленням справи на новий судовий
розгляд, посилаючись при цьому на
безпідставність виправдання
зазначеної особи. Крім того, вважає, що
ухвала апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У запереченні на касаційну скаргу
прокурора виправданий ОСОБА_5 та
представник цивільного відповідача
ОСОБА_13 просять судові рішення щодо
ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну
скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора на підтримання скарги, думку
виправданого та представників
цивільного відповідача про
відсутність підстав для задоволення
скарги прокурора, перевіривши
матеріали справи, обговоривши наведені
у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що вона не підлягає
задоволенню.

Викладені в скарзі прокурора доводи
про необґрунтованість виправдання
місцевим судом ОСОБА_5 за ст. 288 КК
України, на думку колегії суддів, є
безпідставними.

Як убачається з матеріалів
справи, висновки місцевого суду про
визнання ОСОБА_5 виправданим у
пред`явленому йому обвинуваченні
відповідають фактичним обставинам
справи та ґрунтуються на зібраних
доказах, зокрема: показаннями свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що де
трапилася дорожньо-транспортна
пригода ОСОБА_5 участі в ремонтних
дорогах і у фрезуванні вибоїн не
приймав, бригада ремонтників прибула
на 201 км ад Київ-Одеса на полосу руху в
напрямок м. Києва, а ДТП сталося на
відстані 400-500 м від місця, де
знаходилися ремонтники, на полосі руху
в напрямку м. Одеси; листа ДП
«Черкаського облавтодору» від 15.03.2003
року, що станом на час вчинення ДТП
29.03.2003 року роботи по ямковому ремонту
автодороги під керівництвом ОСОБА_5 не
проводились; даними, що містяться у
висновку № 4/88 від 06.06.2003 року, що
швидкість руху автомобіля під
керуванням ОСОБА_8 на момент утворення
слідів бокового ковзання коліс
перевищувала 125 кмгод та ДТП сталося
внаслідок порушення останнім правил
безпеки дорожнього руху, а саме, п. 2.3
«Б», вимог дорожніх знаків 3.2.9
«Обмеження максимальної швидкості ( 70
км/год)», 1.12 «Вибоїна» та 7.2.1 «Зона дії 10
км; та іншими наведеними у вироку
доказами.

Також у матеріалах справи немає
переконливих даних про те, що ОСОБА_5
був особою, відповідальною за ремонт
ділянки дороги Київ-Одеса, де сталося
ДТП до його вчинення, що йому належним
чином надані відповідні повноваження,
а також не встановлено, що дії ОСОБА_5 по
забезпеченню безпеки руху на ділянці
дороги, де трапилася
дорожньо-транспортна пригода, яка
стала причиною смерті двох осіб, стали
причиною цієї ДТП.

Давши належну оцінку наведеним та
іншим доказам в їх сукупності та
взаємозв`язку, місцевий суд
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність доказів, які
підтверджували наявність у діях ОСОБА_5
складу злочину, передбаченого ст. 288 КК
Украни.

Доводи, наведенні у касаційній скарзі
прокурора про істотні порушення вимог
кримінального - процесуального закону,
оскільки у резолютивній частині вироку
не зазначено підстави виправдання
ОСОБА_5, були предметом перевірки судом
апеляційної інстанції, та вони
обґрунтовано визнанні не суттєвими.
Свій висновок із цього питання суд
належним чином умотивував. Із такими
висновками погоджується і колегія
суддів.

Окрім того, твердження наведенні у
касаційній скарзі прокурора
аналогічні тим, що викладенні в його
апеляційній скарзі, перевірялися судом
2-ї інстанції. Суд надав
відповіді на всі доводи, які були
викладені у його апеляції. Підстави про
залишення апеляції прокурора без
задоволення підтверджені доказами,
які суд апеляційної інстанції ретельно
перевірив і належним чином оцінив.
Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України
1960 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судові рішення є законними
та обґрунтованими і не вбачає підстав
для їх скасування, як про це
порушується у касаційній скарзі
прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідних положень» КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, залишити без
задоволення, а вирок
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 16 травня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Черкаської
області від 22 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_5 - без зміни.

Судді:

С. С. Слинько М. Й. Вільгушинський С. Г.
Дембовський