Справа № 627/1115/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2014 рокусмт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката- ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутську кримінальну справу за звинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області , українця, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, розлученого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , згідно протоколу № 04/10/13 від 4 жовтня 2013 року призначений на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Козіївське» , що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, с. Козіївка, вул. Леніна, б. 40. Діючи на підставі Статуту, затвердженого протоколом № 4 від 4 серпня 2009 року загальних зборів учасників, ОСОБА_5 , будучи керівником вказаного Товариства, скоїв безпідставну невиплату заробітної плати громадянам більше ніж за один місяць за наступних обставин:

Відповідно до ст. 87 Статуту TOB «Козіївське», затвердженого протоколом № 4 від 4 серпня 2009 року загальних зборів учасників, директор Товариства має право: затверджувати договори (угоди); виносити рішення про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління Товариства; затверджувати правила процедури та інших внутрішніх документів Товариства; визначати організаційну структуру Товариства; визначати умови оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв.

У відповідності до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше; двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Крім того, було встановлено, що виплата заробітної плати працівникам вказаного Товариства здійснювалась два рази в місяць, а саме 1 та 16 числа кожного місяця.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Так, працюючи на посаді директора вказаного Товариства, тобто будучи посадовою особою, яка здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки і наділений обов`язками на укладення і розірвання трудових договорів, приймати рішення про виплату заробітної плати, сплату податків, зборів та інших платежів, в порушення ч. 5 ст. 97 та ч.ч. 1,2 ст. 115 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ОСОБА_5 , маючи реальну можливість здійснити виплату заробітної плати працівникам підприємства та маючи злочинний намір, направлений на невиплату заробітної плати, умисно не виплатив заробітну плату працівникам Товариства, а саме: в грудні 2013 року - в сумі 181 505,85 гривень; в січні 2014 року - в сумі 109 711,34 гривень; в лютому 2014 року - 66 364,55 гривень, хоча за вказаний час на рахунок та в касу Товариства надійшли грошові кошти в сумі 51 200 гривень; в березні 2014 року - 91107,99 гривень, хоча за вказаний час на рахунок та в касу Товариства надійшли грошові кошти в сумі 329 000 гривень; з 1 квітня 2014 року по 16 квітня 2014 року - 80092,53 гривень, хоча за вказаний час на рахунок та в касу Товариства надійшли грошові кошти в сумі 124 100 гривень. Внаслідок систематичної невиплати заробітної плати станом на 16 квітня 2014 року утворилась заборгованість по заробітній платі працівникам більш ніж за один місяць, на загальну суму 528 782,26 гривень, тобто грубо порушив конституційне право громадян на своєчасне отримання заробітної плати, що передбачене ст. 43 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_5 , в порушення ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 47 КЗпП України, діючи умисно, маючи злочинний намір, направлений на невиплату всіх сум, що належать працівникам при звільненні, умисно при звільненні не виплатив працівникам всіх сум, що належать останнім від Товариства, чим допустив заборгованість перед звільненими працівниками в період часу з грудня 2013 року по 16 квітня 2014 року на загальну суму 225 419,42 гривень.

Наявні кошти, які знаходилися на рахунках та в касі підприємства, а саме в період часу з грудня 2013 року по 16 квітня 2014 року в сумі 504 300 гривень частково використані на оплату праці, а саме в сумі 211 000 гривень, а інші грошові кошти за вказівкою ОСОБА_5 використані на інші видатки, а саме: сплачено податків та інших обов`язкових платежів в березні 2014 року на суму 20 700 гривень; інші видатки на суму 290 600 гривень (аліменти, паї, газ, електроенергія, запчастини та матеріали, ПММ, водопостачання, зв`язок, РКО, інформаційні послуги, судовий збір, кредиторська заборгованість).

Всього в період часу з грудня 2013 року по 16 квітня 2014 року ОСОБА_5 безпідставно не виплатив заробітну плату працівникам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 Безкоровайній ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 на загальну суму 528 782,26 гривень та допустив заборгованість перед звільненими працівниками Товариства на суму 225 419,42.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину. Крім того , прохав застосувати Закон « Про амністію» та звільнити від покарання.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині підтверджується і іншими доказами, що маються в матеріалах провадження, які не вивчались судом в судовому засіданні, а кримінальне провадження розглянуто в порядку ст.349 КПК України, проти чого ніхто із учасників судового процесу не заперечував і наслідки цієї статті їм роз`яснені.

Суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого доказана повністю та дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.175 КК України так як він здійснив : безпідставну невиплату заробітної плати більше ніж за один місяць, вчинену умисно керівником підприємства незалежно від форми власності.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочину, який в силу ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 ,згідно ст.66 КК України, є щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено , що він осудний , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває , розлучений , не працює, має на утриманні одну неповнолітню дитину ; в 2013 році притягувався до кримінальної відповідальності , однак постановою Київського районного суду м.Харкова від 02.07.2013 року звільнений від кримінальної відповідальності по ст.212-1 ч.4 КК України , не судимий.

Обвинуваченому суд призначає покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі Закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

У відповідності до п. „в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі,особи, які не позбавлені батьківських прав , які на день набрання чинності цим Законом мають дітей ,яким не виповнилося 18 років , дітей-інвалідів та /або повнолітніх сина , дочку , визнаних інвалідами .

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 має неповнолітню дитину ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини, суд вважає можливим застосувати відносно обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2014 році» та звільнити його від відбування призначеного покарання.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 1 жовтня 1996 року за № 392/96-ВР та ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього застосована бути не може.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого не обрався.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст. 369-371,373-375 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн..

На підставі п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 - не обирати .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_25