УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/289/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.336 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м. Житомир
Колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого.................. ОСОБА_2 ,
суддів.............. ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:секретаря……………… ОСОБА_5
прокурора....................... ОСОБА_6
обвинуваченого…….... ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27.11.2014 року, яким,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за ст. 366 КК України визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді арешту на строк один місяць.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 , рахувати з дня його затримання.
До вступу вироку в законну силу, ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до органів дізнання, досудового слідства та суду.
згідно вироку, ОСОБА_7 , перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , являючись військовозобов`язаним і маючи військову спеціальність водія, не маючи відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, у зв`язку з оголошенням часткової мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в липні місяці 2014 року пройшовши медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_3 - визнаний головою медичної комісії придатним до військової служби, та 24.07.2014 року отримавши під особистий підпис мобілізаційне розпорядження згідно до якого з оголошенням мобілізації він був зобов`язаний, не чекаючи повістки військового комісаріату з`явитися протягом шести годин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Однак в порушення ст.65 Констиуції України, Закону України «Про затвердження Указу Президента України № 1595-У11 від 22.07.2014 «Про часткову мобілізацію»», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у військовий комісаріат у визначений законом час не прибув, та про причини не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив. А 01.08.2014 року, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , від отримання повістки (із наведеними у ній роз`ясненнями про «наслідки в разі неприбуття), з вимогою, стосовно прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовився, чим ухилявся від призову за мобілізацією.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити йому більш м`який вид покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт.
Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання у виді арешту строком на один місяць залишив поза увагою роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо індивідуалізації покарання та не врахував достатньою мірою всіх обставин кримінального правопорушення, а саме вчинення не тяжкого злочину і даних про нього, як особу засудженого, зокрема: позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітньої дитини, визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та відсутність судимості, що свідчить про те, що він як особа, не являє суспільної небезпеки і в порушення вимог ст. 65 КК України та наведеного вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України призначив йому покарання пов`язану з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.
Доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оспорюються.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.
Обставини що обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому суд першої інстанції застосував щодо ОСОБА_7 ч.1 ст. 69 КК України та призначив йому більш м`яке покарання, не зазначене в санкції статті за якою ОСОБА_7 притягується до відповідальності, яке в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
За таких обставин колегія визнає доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
З уваги на наведене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.
Судді: