Справа № 1601/6722/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2013 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді Сировєтнік Т.І.,

при секретарі - Махлай К.М.,

з участю прокурора Іщенка С.В.

захисників адвоката ОСОБА_1, матері ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працює, інвалід ІІІої групи, проживає фактично, м. Кременчук, вул. Керченська, 31, раніше судимий: 25.09.2007 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст..69, ст..70 ч.1 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; 01.12.2008 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.122, ч.4 ст.70 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; 17.12.2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.187, ч.4 ст.70 КК України на 5 років 4 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, звільнений із місць позбавлення волі 07.04.2011 року умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського райсуду м. Харкова на невідбутий термін покарання 1 рік 28 днів позбавлення волі;

яка надійшла з постановою в.о. слідчого СВ Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4, для вирішення питання відносно обвинуваченого ОСОБА_3, який притягається до кримінальної відповідальності за вчиненні злочину за ч.1 ст. 122 КК України (в редакції 2001 року), про звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності ,

в с т а н о в и в :

11.03.2001 року приблизно 18 год. неповнолітній ОСОБА_3 прийшов разом із неповнолітнім ОСОБА_5 до підвального приміщення, розташованого в будинку №23 по проспекту 50 років Жовтня м. Кременчука, де знаходився неповнолітній ОСОБА_6 та група неповнолітніх. Вважаючи, що ОСОБА_6 є тією особою, яка забрала годинник, загублений його сестрою, ОСОБА_3 почав вимагати, щоб ОСОБА_6 повернув йому годинник сестри або заплатив за нього гроші, при цьому не називаючи якоїсь конкретної суми. ОСОБА_6 заперечив той факт, що брав годинник сестри ОСОБА_3, що розлютило останнього, і він, маючи прямий умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, почав наносити удари кулаками по обличчю ОСОБА_6 та по тулубу, нанісши не менше чотирьох ударів. Коли потерпілий ОСОБА_6 впав, ОСОБА_3 наніс ще декілька ударів ногою по тулубу потерпілого. В результаті дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, струсу головного мозку, перелому лівої лицевої кістки, перелому 6-го ребра зліва, які утворилися не менш чим від чотирьох ударів тупих предметів з обмеженою поверхнею, якими могли бути як руки зжаті в кулак, так і ноги обуті у взуття сторонньої людини та відносяться до середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоровя, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №122 від 24.01.2012 року.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягли тривалий розлад його здоров*я.

Вина ОСОБА_3 у вчинені даного злочину доведена показаннями самого притянутого до кримінальної відповідальності ОСОБА_3, показаннями свідка ОСОБА_5 за письмовими доказами матеріалами кримінальної справи у їх сукупності.

Санкцією ч.1 ст.122 КК України, за вчинення даного злочину передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3-х років.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років.

Частиною 1 статті 106 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у звязку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Відповідно до пункту 2 частини 2 вказаної статті особа, яка вчинила злочин середньої тяжкості у віці до вісімнадцяти років, підлягає звільненню у із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості минуло пять років.

Досудовим слідством встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3, було вчинено 11.03.2001 року та на момент вчинення цього злочину ОСОБА_3 було 14 років.

Відповідно до зібраних матеріалів кримінальної справи відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд від 16.03.2001 року, злочин було вчинено 11.03.2001 року, інший злочин наступний після цього, ОСОБА_3 вчинив 05.10.2006 року відповідно до вироку Автозаводського райсуду м. Кременчука від 17.12.2010 року, який набрав законної сили. Таким чином, між вказаними злочинами минуло 5років 7 місяців. У справі відсутні обставини, що порушують перебіг строків давності. З дня вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 злочину середньої тяжкості минуло більше, ніж 5 років, а саме 5 років 7 місяців, розслідування по справі тривало довгий час по незалежних від обвинуваченого підстав і не було пов*язано з його розшуком.

Керуючись ст. ст. 11-1, 12, 282 КПК України в редакції 1960 року, ст.ст.49, ч.2 ст.106 КК України, п.11 розділу ХІ перехідних положень до КПК України в редакції 2012 року, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України (в ред. 2001року) у звязку із закінченням строків давності.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 підписку про невиїзд, відмінити.

На постанову може бути подана апеляція на протязі 7 діб до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський райсуд м. Кременчука.

Суддя: