УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Тернопільської

області в складі:

головуючого: Декайла П.В.

суддів: Вавріва І.З., Стадника О.Б.

з участю прокурора Гарматюка
Р.Є.

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2, в інтересах
засудженого ОСОБА_1, на вирок
Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2006 року, яким засуджено:

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця та жителя м. АДРЕСА_1, українця, громадянина України, із
середньою-спеціальною освітою,
непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 1) 7 листопада 1991 року
Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст.ст.81 ч.3, 140
ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі; 2) 11 листопада 1996 року Тернопільським міським судом Тернопільської
області за ст.140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі; 3) 23
червня 1998 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст.140
ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 4) 3 листопада 2000 року
Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст.ст.81 ч.2, 140 ч.2 КК
України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 2 вересня 2003 року
Тернопільським міським судом Тернопільської
області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений 4
травня 2005 року постановою
Синівського районного суду м. Львова умовно-достроково на 3 місяці 28
днів

за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_1 до призначеного покарання частково приєднано
невідбуту частину покарання у виді 1 місяця позбавлення волі за вироком
Тернопільського міського суду від 2 вересня 2003 року і остаточно визначено
покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Справа №11-91 Головуючий
у 1 інстанції: Берегуляк Ф.Г.

Категорія: ст. 186 ч. 2 Доповідач: Ваврів І.З.

2

Згідно вироку суду ОСОБА_1 визнано
винним та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення крадіжки
чужого майна, 23 травня 2005 року близько 14-00 год., знаходячись в
стані алкогольного сп'яніння, поблизу АДРЕСА_2наблизившись до потерпілого ОСОБА_3 ривком зірвав з
його шиї золотий ланцюжок вагою 3 грами вартістю 350 грн. з хрестиком вагою 1,5
грам вартістю 300 грн., відкрито викравши
таким чином у нього майно на загальну суму 650 грн.

В апеляційній
скарзі захисник ОСОБА_2., в інтересах засудженого ОСОБА_1, просить вирок
Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2006 року скасувати,
направивши справу прокурору для організації проведення додаткового
розслідування, мотивуючи тим, що слідчим було проведено фальсифікацію справи,
досудове слідство було проведено однобічно та неповно, оскільки не були
досліджені обставини заволодіння засудженим ОСОБА_1 майном потерпілого ОСОБА_3, а також тим, що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно
застосовано кримінальний закон, що передбачає відповідальність за вчинений
злочин, так як ОСОБА_1
фактично вчинив крадіжку майна потерпілого, відповідальність за яку
передбачена ст.185 КК України.

Заслухавши
суддю-доповідача, захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_1, які підтримавши
подану захисником апеляцію просять вирок суду скасувати та направити справу для
проведення додаткового розслідування; прокурора який вважає, що вирок суду є
законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, перевіривши
матеріали кримінальної справи та дослідивши доводи апеляцій, колегія суддів
вважає, що подана апеляція до задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновки суду
щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, відповідальність за який
передбачена ч.2 ст.186 КК України, не суперечать фактичним обставинам справи,
підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну
правову оцінку, і є обґрунтованими.

Зокрема, суд
правильно зіслався на показання потерпілого ОСОБА_3, який пояснив, що 23 травня 2005 року біля 14-00 год., в дворі АДРЕСА_2,
ОСОБА_1 ривком зірвав у нього з шиї золотий ланцюжок з хрестиком. Його
показання щодо характеру дій засудженого та його усвідомлення вчиненого є
послідовними та незмінними протягом як досудового слідства так і судового
розгляду, що свідчить про їх правдивість.

Показання
потерпілого ОСОБА_3 щодо обставин
скоєння злочину об'єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими в
судовому засіданні:

3

протоколом відтворення обстановки і обставин події
злочину, згідно з яким засуджений ОСОБА_1 детально розповів та відтворив обставини скоєного ним злочину, і з якого слідує,
що належне потерпілому ОСОБА_3 майно було викрадено ОСОБА_1 відкрито (а. с.53);

протоколом очної ставки між потерпілим ОСОБА_3 та підсудним ОСОБА_1,
під час якої обоє підтвердили факт відкритого викрадення майна засудженим
ОСОБА_1 у потерпілого ОСОБА_3
(а. с.55);

з показів свідка
ОСОБА_4 судом встановлено, що останньому засуджений
ОСОБА_1 розповів про те, що золотий ланцюжок з хрестиком, які вони продали на ринку м. Тернополя, він викрав у
потерпілого ОСОБА_3
При цьому, ланцюжок був розірваний, що свідчить про відкритий характер його
викрадення, на який вказує потерпілий, а саме, що він був зірваний у нього з
шиї (а. с.33).

Засуджений
ОСОБА_1, будучи допитаним в судовому засіданні, ствердив, що ланцюжок, який
знаходився на ший у потерпілого ОСОБА_3,
він розірвав двома руками (а. с.422), що в сукупності з вищенаведеними доказами також підтверджує факт
відкритого викрадення майна, а не
таємного, на що вказує в апеляції" захисник ОСОБА_2.

Твердження
захисника ОСОБА_2 про неприйнятність показань потерпілого ОСОБА_3 щодо відкритого
заволодіння його майном зі сторони
засудженого, суд не приймає до уваги оскільки вони є послідовними, обґрунтованими і взаємно узгодженими з іншими
доказами щодо обставин скоєного злочину.

Не можуть також
бути взяті до уваги посилання захисника ОСОБА_2 на показання свідка ОСОБА_4 як на такі, що спростовують свідчення потерпілого
ОСОБА_3, оскільки
суд першої інстанції, на думку колегії суддів,
вірно оцінив як такі, що підтверджують вину засудженого саме у відкритому
викраденні майна.

Стверджуючи в
апеляції про наявність доказів обвинувачення ОСОБА_1, одержаних незаконним
шляхом, захисник засудженого не навів
жодних доводів, які б підтверджували дану обставину.

Факт
фальсифікації матеріалів справи зі сторони слідчого, про який вказує захисник
ОСОБА_2, повністю спростовується матеріалами перевірки, проведеної прокуратурою
м. Тернополя.

Кваліфікація дій
засудженого судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України за ознакою
повторності, яку оспорює захисник ОСОБА_2, є правильною,
оскільки ОСОБА_1 вчинив даний злочин, маючи непогашену судимість за ст.185 ч.2
КК України, що у відповідності вимог кримінального кодексу України передбачає
таку кваліфікуючу ознаку.

На думку судової
колегії вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.367
КПК України підстав до його зміни чи скасування
не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому апеляційна
скарга захисника ОСОБА_2., в інтересах засудженого ОСОБА_1 до задоволення не
підлягає.

4

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2., в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського
міськрайонного суду від 27 грудня 2006 року
відносно ОСОБА_1- без зміни.