АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/151/15 Справа № 185/7912/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

08 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законних представників неповнолітніх обвинувачених

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 на вирок Павлоградського міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року, яким:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним та засуджений:

· за ч. 2 ст. 289 КК України, до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна;

· за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3-х років позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2-х років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 призначено покарання у вигляді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_13 до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року, та остаточно до відбування визначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, без конфіскації майна.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винним та засуджений:

· за ч. 2 ст. 289 КК України, до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна;

· за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3-х років позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2-х років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_14 призначено покарання у вигляді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_14 до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року, та остаточно до відбування визначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, без конфіскації майна.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнаний винним та засуджений:

· за ч. 2 ст. 289 КК України, до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна;

· за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3-х років позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 185 КК України, до 2-х років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_15 призначено покарання у вигляді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст.ст. 75, 104, 76 КК України, ОСОБА_15 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків.

Стягнуто з неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 4327 /чотири тисячі триста двадцять сім/ грн. 20 коп. солідарно.

Стягнуто з неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 9868 грн. 64 коп., а саме вартість ремонтно-відновлювальних робіт, витрати на правову допомогу на суму 1948 грн. 80 коп., 800 грн. на експерте дослідження вартості збитків, а всього на загальну суму - 12617 грн.44 коп. /дванадцять тисяч шістсот сімнадцять/ грн. - солідарно.

Питання щодо речових доказів було вирішено судом відповідно до вимог закону.

На вказаний вирок прокурором було подано апеляційну скаргу з послідуючими змінами, в якій він вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки, згідно з п.8 ППВСУ № 7 від 23.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету та мотиви, якими керувались особи при вчиненні злочину, а й їх роль перед суспільством, поведінку під час та після вчинення злочинних дій. Судом не враховано, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 порушували умови відбування домашнього арешту, продовжили вчиняти злочини. Крім того, суд не прийняв до уваги негативні характеристики на кожного обвинуваченого.

Вважає, що покарання, призначене обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , занадто м`яке та просить скасувати вирок суду та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_13 покарання за ч.2ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначити 5 років позбавлення волі.

На підставі cт.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_13 у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Призначити покарання ОСОБА_14 за ч.2ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;за ч.2ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_13 у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Призначити покарання ОСОБА_15 за ч.2ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;за ч.2ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбутого призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та поклати на останнього обов`язки, передбачені п.п.п.2,3,4 ст.76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_16 та її представник ОСОБА_17 в своїх апеляційних скаргах з послідуючими змінами просять скасувати вирок та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яких визнано винними за ст.ст.185ч.2,3,289ч.2 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років кожному. При цьому вважають, що у суду першої інстанції не було жодних підстав на те, щоб призначити покарання з іспитовим терміном або призначити більш м`яке покарання, чим передбачено законом, але й призначити мінімальне покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки обвинувачені скоїли непоодинокі тяжкі злочини проти значної кількості осіб, не відшкодували шкоду, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були раніше засуджені, незадовільно характеризуються. При цьому вказують на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, особам засуджених, не надав належної оцінки їх відношенню до скоєного та призначив занадто м`яке покарання.

Вироком суду першої інстанції було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_13 , 30 березня 2014 року, в нічний час доби, точного часу досудовим слідством та судом не встановлено, знаходився в дворі будинку АДРЕСА_5 , де вступивши у злочинну змову з неповнолітнім ОСОБА_15 та неповнолітнім ОСОБА_14 , з сараю, який розташований в районі будинку АДРЕСА_5 , заволоділи мопедом марки Мустанг, який належить ОСОБА_18 чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 3000 гривень.

Крім того, ОСОБА_13 , 30 березня 2014 року, в нічний час доби, точного часу досудовим слідством та судом не встановлено, знаходився в дворі будинку АДРЕСА_5 , де вступивши у злочинну змову з неповнолітнім, де ОСОБА_15 та неповнолітнім ОСОБА_14 , з сараю, який розташований в районі будинку АДРЕСА_5 , викрали майно, яке належить ОСОБА_18 , на загальну суму 3055,2 грн., а також майно, що належить ОСОБА_19 , на загальну суму 1000 грн.

Крім того, ОСОБА_13 09 квітня 2014 року, в нічний час доби, точного часу досудовим слідством та судом не встановлено, знаходився у дворі будинку АДРЕСА_6 , де вступивши у злочинну змову з ОСОБА_15 , з двору будинку АДРЕСА_6 , заволоділи транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 21051 державний номер НОМЕР_1 .В, який належить ОСОБА_16 спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 7850,13 гривень.

Крім того, ОСОБА_13 09 квітня 2014 року, в нічний час доби, точного часу досудовим слідством та судом не встановлено, знаходився у дворі будинку АДРЕСА_6 , де, вступивши у злочинну змову з ОСОБА_15 та ОСОБА_14 направлену на таємне, повторне викрадення з автомобіля марки ВАЗ 21015, державний номер НОМЕР_2 майна, яке належить ОСОБА_16 підійшли до вказаного автомобіля марки ВАЗ 21015, державний номер НОМЕР_2 , де таємно, шляхом вільного доступу викрали з багажнику та солону автомобіля майно, яке належить ОСОБА_16 , а на загальну суму 1620 грн.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_13 01 травня 2014 року, приблизно о 15 годині 35 хвилин, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_7 , та вступивши у злочинну змову з ОСОБА_14 , біля 4-го під`їзду заволодіти транспортним засобом, а саме, мопедом марки "ХG500-2А", чим спричинили потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду на суму 2622,36 гривен.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_13 01 травня 2014 року, приблизно о 20 годині, знаходився в дворі будинку АДРЕСА_6 , де вступивши у злочинну змову з ОСОБА_14 заволоділи транспортним засобом, а саме, мопедом марки Defiant моделі Farm, який належить ОСОБА_21 чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 3349,28 гривень.

Крім того, ОСОБА_14 12 квітня 2014 року, приблизно о 21 годині, знаходився в дворі будинку АДРЕСА_8 , де вступив у злочинну змову з ОСОБА_22 , біля 1-го під`їзду, заволоділи транспортним засобом, а саме, автомобілем марки ВАЗ 2102, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_23 чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 12372,92 гривень.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який її подав, про скасування вироку та постановлення свого вироку відносно всіх трьох засуджених, з призначенням покарання ОСОБА_13 за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_13 призначити 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців без конфіскації майна, ОСОБА_14 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3ст.185КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_14 призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 3 місяців без конфіскації майна, ОСОБА_15 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Відповідно до ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п.п.2,3,4 ст.76 КК України, пояснення потерпілої та її представника ОСОБА_17 , які також підтримали свої апеляційні скарги про скасування вироку відносно всіх трьох обвинувачених та постановлення свого вироку, яким призначити ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 покарання за ст.ст.289 ч.2,185ч.2,3 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 років кожному, пояснення обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх захисників ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої і її представника ОСОБА_17 , проаналізувавши доводи, що зазначені в апеляційних скаргах прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її законного представника ОСОБА_17 і зіставивши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному проваджені, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 не підлягають задоволенню, а вирок слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України, вирок переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги. Фактичні обставини справи і кваліфікація дій обвинувачених не оскаржуються.

В апеляційній скарзі прокурора, потерпілої ОСОБА_16 і її представника ОСОБА_17 не ставиться під сумнів доведеність вини та правильність кваліфікації вчиненого, а апеляційна скарга обвинуваченими на вирок суду не подавалася. Тому підстав для аналізу доказів про доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених немає.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, не виявлено.

Що ж стосується тверджень прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 про надто м`яке покарання, обране судом засудженим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, мотивуючи вид та розмір покарання засудженим, врахував ступінь тяжкості злочинів, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до тяжких та середньої тяжкості злочинів; осіб неповнолітніх обвинувачених: ОСОБА_13 , який за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання негативно, ОСОБА_14 , який за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання негативно, ОСОБА_15 , який за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягувалась на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, посилання в апеляційних скаргах прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 на те, що при обранні обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК України судом не було враховано, що обвинувачені скоїли непоодинокі тяжкі злочини проти значної кількості осіб, не відшкодували шкоду, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були раніше засуджені, незадовільно характеризуються. При цьому вказують на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, особам засуджених, не надав належної оцінки їх відношенню до скоєного та призначив занадто м`яке покарання, є необґрунтованими, оскільки обвинувачені повністю визнали себе винними, розкаялися у скоєному, вчинили злочини в неповнолітньому віці.

Враховуючи, що обвинувачені є неповнолітніми, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виховуються без батьків, визнали свою вину повністю та щиро розкаялись, те, що в результаті скоєних ними злочинів не наступили тяжкі наслідки, частина викраденого майна була повернута потерпілими, обвинувачені та їх батьки не відмовлялись від відшкодування матеріальної шкоди, на думку колегії суд обґрунтовано застосував до неповнолітніх обвинувачених ст.69 КК України.

Також не знайшли свого підтвердження після перевірки матеріалів кримінального провадження та вироку суду посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого щодо не визнання обвинуваченими себе винуватими та не висловлення ними розкаяння, оскільки фактично всі неповнолітні обвинувачені повністю визнали себе винуватими, та згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханому в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, вони та їх батьки висловили розкаяння та бажання погашати спричинений ними матеріальний збиток, та частина викраденого майна була повернута потерпілим, тому на думку колегії суддів, обвинуваченим обрано основне покарання в межах санкції ст.289 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України та з врахуванням вимог ст.65 КК України, про що також наведено і в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р.

Питання цивільного позову судом першої інстанції вирішено відповідно до вимог закону, виходячи з принципів розумності, справедливості та домірності. Так суд прийшов до висновку, що цивільний позов про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню та відшкодуванню з неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_16 матеріальної шкоди в сумі 9868 грн 64 коп, а саме вартості ремонтно- відновлюваних робіт, що підтверджується висновком експерта авто товарознавця №099-14 від 5 травня 2014 року(т.2 а.с.195-214). Оскільки вартість матеріального збитку входила в вартість ремонтно-відновлюваних робіт, суд обґрунтовано відмовив в цій частині позову, тому доводи потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 в цій частині є безпідставними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 не можуть бути задоволені, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_16 та її представника ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення,а засудженими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді