Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Шибко Л.В.,
суддів Міщенка С.М., Солодкова
А.А.,секретаря судового засідання
Зінорук В.В.,розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 30 вересня 2014 року
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 у
кримінальному провадженні внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000073 на вирок
Галицького районного суду Івано -
Франківської області від 29 липня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду Івано
- Франківської області від 29 жовтня 2013
року.

Вироком Галицького районного суду
Івано - Франківської області від 29
липня 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1
рік обмеження волі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано -
Франківської області від 29 жовтня 2013
року вирок місцевого суду залишено без
зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за
участю:

прокурора
Чупринської Є.М.

У касаційній скарзі засуджений просить
скасувати судові рішення у зв'язку з
істотними порушеннями вимог
кримінального процесуального закону,
неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність та невідповідністю
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення і його
особі, внаслідок суворості. В
обґрунтування своїх доводів
посилається на те, що суд поверхово
розглянув справу, не в повній мірі
дослідив фактичні обставини справи,
допустив неповноту та дав неправильну
оцінку доказам по справі. Одночасно
зазначає, що йому не було призначено
захисника, чим порушено його право на
захист. Крім того, вказує, що судом йому
призначено надто суворе покарання.
Вважає, що суд апеляційної інстанції
наведені порушення не усунув, а мотиви
залишення його апеляційної скарги без
задоволення не вмотивував належним
чином, чим допустив порушення вимог п. 2
ст. 419 КПК України, у зв'язку з чим
просить зазначені судові рішення
скасувати та призначити новий розгляд
у суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано
винуватим у тому, що він, 25 жовтня 2012
року в с. Новий Мартинів Галицького
району Івано-Франківської області в
ході сварки з потерпілим ОСОБА_7, яка
переросла в бійку, наніс останньому
дерев'яною палицею удар в ділянці шиї
чим заподіяв останньому тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який не погодився з доводами
касаційної скарги, перевіривши
матеріали провадження та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів
провадження, висновки суду про
доведеність винуватості ОСОБА_5 у
вчиненні злочину, за який він був
засуджений, відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
сукупності зібраних і належно оцінених
судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349
КПК України, доказів.

Так, з кримінального провадження
убачається, що під час її розгляду суд
відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК визнав за
недоцільне досліджувати докази,
оскільки фактичні обставини справи
ніким не оспорювались, у тому числі й
засудженим, який повністю визнав себе
винним.

Суд першої інстанції дотримався вимог
вказаного кримінального
процесуального закону, зміст та
наслідки застосування якого учасникам
процесу, в тому числі засудженому (т. 2 а.
с. 25) було роз'яснено.

В апеляційному порядку вирок місцевого
суду засуджений оскаржував лише з
підстав призначення надто суворого
покарання.

Касаційний суд, виходячи з положень ст.
433 КПК, не має права досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що були
встановлені в оскаржуваному судовому
рішенні, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, а
тому доводи засудженого про те, що
судом першої інстанції неправильно
встановлено фактичні обставини
скоєння злочину, що потягло за собою
неправильну кваліфікацію його дій не
можуть бути предметом перегляду суду
касаційної інстанції.

Перевіривши вирок суду, колегія суддів
вважає, що він постановлений судом з
дотриманням вимог кримінального
процесуального закону.

Що стосується доводів засудженого про
порушення його права на захист, то
останні не ґрунтуються на вимогах
закону.

Так, ст. 52 КПК України визначає підстави
обов'язкової участі захисника.

Як убачається, ОСОБА_5 засуджений за
вчинення злочину середньої тяжкості,
що не вимагає обов'язкової участі
захисника.

Також, не ґрунтуються на матеріалах
провадження й доводи засудженого про
те, що йому на його прохання не було
призначено захисника.

Як убачається, засудженому була
вручена пам'ятка про процесуальні
права та обов'язки підозрюваного, в
якій останньому було роз'яснено право,
в разі необхідності, запросити
захисника. При цьому жодних заяв та
клопотань з приводу призначення
захисника засуджений не заявляв ( т. 1 а.
с. 53-54).

Крім того, окремо засудженому було
роз'яснено право на захист, проте
засуджений заявив, що бажає захищати
себе самостійно (т. 1 а. с. 55).

Під час допиту як підозрюваного,
засуджений також не виявив бажання про
призначення йому захисника (т. 1 а. с.
56-57).

В судовому засіданні під час розгляду
провадження у суді першої інстанції
засудженому були роз'яснені його
процесуальні права (т. 2 а. с. 25), проте
клопотань про призначення захисника до
суду не надходило.

Під час апеляційного розгляду
провадження засуджений був
забезпечений захисником з яким
останній уклав договір.

Ухвала апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції,
розглядаючи кримінальне провадження
щодо ОСОБА_5, належним чином
проаналізував усі доводи поданих на
вирок місцевого суду апеляцій
засудженого та прокурора, на кожний з
доводів, що в них містяться, дав
вичерпну відповідь і обґрунтовано
залишив подані апеляції без
задоволення.

Доводи касаційної скарги та матеріали
кримінального провадження не містять
вказівки на порушення судом першої або
апеляційної інстанцій при розгляді
провадження норм
кримінально-процесуального закону, які
ставили би під сумнів обґрунтованість
прийнятого рішення по справі.

Покарання, призначене ОСОБА_5, є
справедливим, необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
вчинення ним нових злочинів. Воно
відповідає загальним засадам
призначення покарання, визначеним ст. 65
КК України.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону, які тягнуть за
собою безумовне скасування
постановлених щодо ОСОБА_5, судових
рішень, по справі не встановлено

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л
а:

Вирок Галицького районного суду Івано -
Франківської області від 29 липня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду Івано
- Франківської області від 29 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а
касаційну скаргу засудженого без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Шибко Л.В. Міщенко С.М.
Солодков А.А.