Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

суддів:Єленіної Ж.М., Григор'євої І.В.,
Фурика Ю.П.,

розглянувши касаційну скаргу
засудженої ОСОБА_4 на вирок Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 27
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 22 квітня 2014 року,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджена,
наводячи доводи щодо міри покарання,
просить пом'якшити захід примусу, та
обравши його не пов'язаним із
позбавленням волі, застосувавши ст. 75
КК України.

Зазначеним вироком, залишеним без змін
апеляційним судом,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку та
мешканку АДРЕСА_1, зареєстровану в
АДРЕСА_2,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4: на користь
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 50 000 грн
кожному у рахунок відшкодування
моральної шкоди; на користь держави -
1638,90 грн у рахунок відшкодування
процесуальних витрат на залучення
експерта.

За вироком ОСОБА_4 визнано винуватою в
тому, що вона 26 червня 2013 року приблизно
о 02.00 год., керуючи автомобілем Skoda Octavia
(реєстр. номер НОМЕР_1) у стані
алкогольного сп'яніння без посвідчення
на право керування у присутності
ОСОБА_7, який знаходився на передньому
пасажирському сидінні, рухаючись по
вул. В.Терешкової з боку вул. Київської
в напрямку вул. Жовтневої Революції м.
Кіровограда, навпроти будинку № 32
проявила власну необережність і
недбалість, неправильно відреагувала
на зміну дорожньої ситуації: рухаючись
на заокругленні дороги вліво, не обрала
безпечної швидкості в момент
виникнення небезпеки для подальшого
руху, не впоралася з керуванням, не
вжила заходів до зменшення швидкості
аж до зупинки транспортного засобу, при
цьому продовжила рух прямо, в
результаті чого допустила наїзд
правими колесами автомобіля на
бордюрний камінь, із подальшим наїздом
на дерево, що на правому узбіччі, та на
стовп електроопори. Своїми діями
засуджена порушила пункти 1.5, 2.1(а), 2.3(б),
2.9(а), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що
спричинило смерть ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи, наведені в
касаційній скарзі, дослідивши копії
судових рішень, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що у
відкритті касаційного провадження
слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК
України суд касаційної інстанції
постановляє ухвалу про відмову у
відкритті касаційного провадження,
якщо з касаційної скарги, наданих до
неї судових рішень та інших документів
убачається, що підстав для задоволення
скарги немає.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_4 у вчиненні
кримінального правопорушення та
правильність кваліфікації її дій за ч. 2
ст. 286 КК України в касаційній скарзі не
оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання необхідне й
достатнє для її виправлення і
попередження нових злочинів. Виходячи
з указаної мети й принципів
справедливості, співмірності та
індивідуалізації, покарання повинно
бути адекватним характеру вчинених
дій, їх небезпечності та даним про
особу винного. Отже ці дані підлягають
обов'язковому врахуванню. Крім того,
під час вибору покарання мають
значення обставини, які його
пом'якшують та обтяжують, відповідно до
положень статей 66, 67 КК України.

Як убачається із наявних у суду
касаційної інстанції копій судових
рішень, суд, призначаючи покарання
ОСОБА_4, дотримався вимог статей 50, 65 КК
України, зокрема, врахував ступінь
тяжкості вчиненого винного діяння,
особу засудженої та всі інші обставини,
що за законом впливають на вибір заходу
примусу та порядок його відбування.
Зокрема, дослідивши дані про особу
ОСОБА_4, суд установив її щире каяття,
раніше не судима та характеризується
позитивно. Обставиною, яка обтяжує
покарання засудженої судом визнано
вчинення злочину в стані алкогольного
сп'яніння.

Виходячи з установлених фактичних
обставин події, тяжкості кримінального
правопорушення та наведених даних про
особу засудженої, суд першої інстанції
дійшов умотивованого висновку про
неможливість її виправлення без
ізоляції від суспільства.

За таких обставин суд визначив ОСОБА_4
покарання у межах санкції
кримінального закону, за який її
засуджено, проте у розмірі, наближеному
до мінімального.

Крім того, аналогічні за змістом доводи
про пом'якшення призначеного покарання
були предметом перевірки суду
апеляційної інстанції, який з
наведенням мотивів спростування
визнав їх неспроможними. Ухвала
апеляційного суду відповідає вимогам
ст. 419 КПК України.

Переконливих аргументів на
спростування цього висновку суду в
касаційній скарзі не міститься.

Даних, які би свідчили, що у справі щодо
ОСОБА_4 допущено неправильне
застосування кримінального закону чи
істотне порушення кримінального
процесуального, що перешкодило чи
могло перешкодити суду ухвалити
законне та обґрунтоване рішення, не
встановлено.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанції враховані обставини, які
підлягають врахуванню при призначенні
покарання і на які посилається ОСОБА_4,
обґрунтовуючи своє прохання про
звільнення від відбування покарання з
випробуванням, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення скарги,
тому у відкритті провадження за
касаційною скаргою слід відмовити на
підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4
на вирок Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27 листопада 2013 року та
на ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 квітня
2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Ж.М. ЄленінаІ.В. Григор'єваЮ.П. Фурик