Справа № 645/778/23
Провадження № 1-в/645/29/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

До Немишлянського районного суду міста Харкова надійшло подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування подання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 , зазначено, що 16 лютого 2026 року до Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області на виконання надійшов вирок Чугуївського міського районного суду Харківської області від 15.12.2025 року відносно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Вирок набув законної сили - 15.01.2026 року. Разом з тим, відповідно до даних обліків стососвно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 існує ще один вирок, а саме: вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на З роки. Вирок набув законної сили 01.08.2023 року.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію подала до суду заяву в якій просила подання розглядати без її участі, подання підтримала. Вважала необхідним самостійне виконання вироків.

Представник органу пробації та засуджений у судове засідання не з`явилися, про дату судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи, що представник органу пробації та засуджений своєчасно і належним чином повідомлені про дату і час слухання справи, їх участь в судовому засіданні не визнана обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість розглянути справи за відсутності засудженого та представника сектору пробації.

Суд, вивчивши подання органу пробації, приходить до наступного.

Положеннями п. 11 ч. 1ст. 537 КПК України, визначено, під час виконання вироків суд вирішує питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно п. 2 ч. 2ст. 539 КПК України, клопотання (подання) по вирішенню питання, пов`язаного із виконанням вироку суду, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 13 ч. 1ст. 537 цього Кодексу.

Так, вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29.06.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з витробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням обов`язків передбачених ч.1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України, вирок набрав законної сили 01.08.2025 року.

Вироком Чугуївського районного суду Харківської області від 15.12.2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням обов`язків передбачених ч.1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України, вирок набрав законної сили 15.01.2026 року.

Судом встановлено, що при ухваленні вироку Чугуївського районного суду Харківської області від 15.12.2025 року не враховано наявність вироку Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29.06.2023 року при призначенні покарання.

Як вбачається з вироку Чугуївського районного суду Харківської області від 15.12.2025 року засудженим ОСОБА_4 скоєно злочин 23.04.2020 року.

Згідно вироку Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29.06.2023 року злочин ОСОБА_4 скоєний 03.01.2023 року.

Вироки набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків визначених законом, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання, а також звільняє особу від відбування покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст.75 КК України. Зазначена позиція викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду (постанова від 30 серпня 2018 року в справі № 643/6600/16-к (провадження № 51-2584км18).

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року по справі № 199/1496/17 прийняла висновки щодо застосування норм права, згідно яких:

Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком або пробаційний нагляд, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст.75 КК України.

Згідно з ч.1 та ч.4 ст.70 КК України суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку.

Згідно з роз`ясненнями п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких однакові за видом та розміром покарання поглинанню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкції статей (санкцій частин статей) КК України.

Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, системне тлумачення ст. 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

У відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

За таких обставин суд вважає, що необхідність визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків відповідно до п.11 ч.1 ст. 537 КПК Україниу такому випадку може бути обумовлена, якщо у відношенні засудженого є не приведений у виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання із врахуванням цього вироку.

В п. 25 Постанови Пленуму Верховногосуду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практикупризначення судами кримінальногопокарання» зазначено, що питання визначення порядкузастосуванняпокаранняза наявностідекількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконаннявироку у випадках, якщо стосовнозасудженого є не звернений до виконання вирок, про який не буловідомо суду, що постановив останнійза часом вирок. При призначенні покарання за сукупністюзлочинівта засукупністю вироківслід забезпечити недопущення порушення конституційних правзасудженоготавиконання постановленихвідносно нього вироків, а також не допустити погіршеннястановищазасудженогопід часвирішення питання про застосування покарання за наявності кількохвироків, як то передбачено нормамист.ст.70,71ККУкраїни.

Згідно з роз`ясненнями, що викладено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків`тлумачення якого слідує, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченомуст.539 КПК України, зокрема питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеної у правовому висновку Верховного Суду від 27 березня 2018 року (провадження №51-717км18) у справі №754/2749/17 щодо застосування ч. 4 ст. 70 ККУкраїни, зокрема, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, - не допускається, а за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ч. 4 ст. 70 КК України без порушення суті вироків та істотного погіршують становище засудженого застосувати неможливо, а тому вироки відносно засудженого ОСОБА_4 , а саме вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.03.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки та вирок Чугуївського міський суд Харківської області від 15.12.2025 року, яким ОСОБА_4 , засуджено за ч.1 ст. 163 КК України до до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки - підлягають окремому виконанню, а тому їх слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.03.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки та вирок Чугуївського міський суд Харківської області від 15.12.2025 року, яким ОСОБА_4 , засуджено за ч.1 ст. 163 КК України до до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Немишлянськ районний суд м.Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1