Справа № 947/7320/26
Провадження № 1-кс/947/2615/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001137 від 18.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в рамках кримінального провадження № 0001137 від 18.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту з метою збереження речових доказів на мобільний телефон марки «Iphone SE» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 білого кольору, вилучений 19.02.2026 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій зазначила, що тимчасово вилучений мобільний телефон було оглянуто та інформації, яка має значення для кримінального провадження, не встановлено, у зв`язку із чим сторона обвинувачення не заперечує проти повернення його власнику та не наполягає на його арешті. Клопотання слідчий просила розглянути без її участі.

Представник власниці майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подала до суду заперечення проти клопотання про арешт майна, в якому просила відмовити у задоволенні клопотання, повернути мобільний телефон власниці та розглянути клопотання без її участі та без участь власниці майна.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя зазначає, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України не містить вказівки слідчому судді на те, яким чином необхідно діяти в разі не підтримання стороною обвинувачення поданого клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, виходячи з аналізу загальних засад кримінального процесуального законодавства, можливо прийти до висновку, що зазначення стороною обвинувачення про те, що немає необхідності у накладенні арешту на майно, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання про арешт майна, що в свою чергу має оцінюватись, як підстава для відмови у задоволенні такого клопотання.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні клопотання слід відмовити, а вилучене майно повернути особі у якої його було вилучено.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001137 від 18.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України відмовити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 169 КПК України мобільний телефон марки «Iphone SE» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 білого кольору, вилучений 19.02.2026 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 повернути особі, у якої його було вилучено.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1