У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2026 Справа №607/1816/26 Провадження №1-кп/607/1156/2026

м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання у кримінальному провадженні №0001865 від 28.11.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, по розгляду клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 04.03.2026 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову,

-- за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернулася в межах розгляду кримінального провадження №0001865 від 28.11.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, в якому потерпілим заявлено цивільний позов до співвідповідачів ОСОБА_3 і Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про стягнення солідарно матеріальної і моральної шкоди, нанесеної обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням, із заявою про вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

В судовому засіданні по розгляду заяви представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 вимоги заяви підтримує, просить її задовольнити, а саме вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, корпоративні права юридичних осіб, акції та грошові кошти, належні на праві власності ОСОБА_3 і заборонити йому вчиняти будь-які дії щодо такого майна, корпоративних прав юридичних осіб, акцій та грошових коштів до прийняття рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову і саме такими способами представник зазначає, що потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 960564,06 грн. і моральної шкоди, яка ним визначення у розмірі 8000000 грн., обвинувачений вини своєї в інкримінованому йому злочині не визнає, в добровільному порядку не виявляє наміру відшкодувати заподіяну шкоду. Потерпілий має обґрунтовані побоювання, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності, а таким способом, як накладенням арешту на майно, грошові кошти, корпоративні права і забороною вчиняти дії щодо такого майна, потерпілий реально зможе забезпечити виконання судового рішення. Метою забезпечення позову у даній справі є виключно забезпечення вчинення цивільним відповідачем ОСОБА_3 недобросовісних дій на відчуження майна, щоб унеможливити виконання рішення суду.

Захисник в судовому засіданні заперечує подану заяву потерпілою стороною, просить відмовити у її задоволенні, так як заявником в супереч вимог ЦПК України, який регулює подання такого роду заяви, вимоги, які ставлять та її розгляд, не подано ніяких доказів того, що відповідач ОСОБА_3 ухилятиметься від виконання судового рішення, в разі прийняття такого судом, вчиняє дії на відчуження належного йому на праві власності майна, а також до заяви не подано ніяких доказів того, що ОСОБА_3 у власності має будь-яке майно, корпоративні права юридичної особи, акції та грошові кошти. Попри цього захисник зазначає, що заявником при поданні заяви із її вимогами не дотримано принципу співрозмірності заявлених позовних вимог цивільного позову до заходів забезпечення позову, які вибрані потерпілою стороною.

Прокурор підтримує заявою представника потерпілого та просить її задовольнити.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 даного Кодексу передбачені види забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як встановлено судом, в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 заявлений і прийнятий судом до спільного розгляду цивільний позов до відповідачів ОСОБА_3 обвинувачений, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про солідарне стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди в сумі 960 564,06 грн. і моральної шкоди в розмірі 8 000 000 грн.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільнопроцесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів заявника у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову суд вважає, що дії цивільного співвідповідача ОСОБА_3 як невизнання вини у пред`явленому йому обвинуваченню у даному кримінальному провадженні, в межах якого поданий потерпілим цивільний позов, не можна розцінювати як виникнення між сторонами спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки право не визнавати своєї вини, не свідчити проти себе надано обвинуваченому Конституцією України та КПК України, а винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом на підставі доказів, які зібрані органом досудового розслідування і подаються прокурором при розгляді кримінального провадження і встановлюється обвинувальним вироком суду.

Також, до заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником не долучено та у тексті заяві відсутні посилання на належність ОСОБА_3 на праві власності будь-якого майна, грошових коштів, корпоративних прав чи акцій, як і про реальні спроби відчужити або вчинити інші дії з цим майном, щоб визначити принцип співрозмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Доказів на підтвердження таких намірів заявником надано не було, а його твердження щодо можливого відчуження у майбутньому майна є припущенням.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку ОСОБА_3 для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на сторони відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки заявником не наведено достатніх підстав, які чітко визначені у ЦПК України для застосування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149153, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 04.03.2026 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1