Справа №295/3645/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання слідчої СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідча за погодженням із прокурором звернулася із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що у провадженні СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000153 від 01.03.2026 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2026 року ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм товаришем ОСОБА_7 , де останні розпивали спиртні напої .

01.03.2026 близько 00 год. 20 хв. у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 виник злочинний умисел на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи свій раптовий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, взяв у приміщенні кухні кухонний ніж та рукою наніс один удар в область грудної клітини лезом ножа, чим спричинив різану рану життєво-важливого органу легень ОСОБА_7 , таким чином умисно його вбив.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок масивної внутрішньої крововтрати, одиночне колоте різане проникаюче поранення тулубу з ушкодженнями легень.

02.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як слідує за змісту клопотання, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: рапортом-повідомленням зі служи «102»; протоколом огляду місця події від 01.03.2026; протоколом огляду трупа від 01.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом обшуку; протоколом затримання; протоколом огляду предмету; повідомленням про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України від 02.03.2026; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 01.03.2026; іншими матеріалами кримінального провадження.

Із метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, котре відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідча за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні слідча ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали клопотання, просили його задовольнити. Прокурор наголосив на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Додатково зауважив, що свідки це родичі померлого, односельчани та підозрюваний може на них впливати. ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, стабільного заробітку. Просив не визначати розмір застави.

Адвокат ОСОБА_6 додала, що за узгодженою позицією сторона захисту не заперечує з приводу задоволення клопотання. ОСОБА_5 визнає вину, сам викликав поліцію, швидку.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що є інвалідом ІІІ групи та має сина 11 років, котрий проживає з матір`ю. Вину визнає, у вчиненому кається, не заперечує проти задоволення клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Окрім цього, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що на даний час існують ризики, на які посилалась сторона обвинувачення та котрі є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Насамперед, мова йде про ризики переховування від органів досудового розслідування, а також впливу на свідків.

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 не в останню чергу підтверджується показаннями свідків, що не виключає можливість здійснення на них незаконного впливу, із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від особи, який є свідком у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Слідчим суддею. звернуто увагу, що частина свідків є односельчанами підозрюваного і ОСОБА_5 може прямо або опосередковано здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

Враховуючи тяжкість передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , наявність вагомих доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у особливо тяжкому злочині, враховуючи його вік та стан здоров`я, репутацію та майновий стан підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у пунктах 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 12 год. 30 хв. 01 березня 2026 року.

Строк дії ухвали встановити до 29 квітня 2026 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя