Справа № 461/1397/26
Провадження № 1-кс/461/1147/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання старшого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області підполковника юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000312 від 05.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області підполковника юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000312 від 05.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. За наявними даними, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Іл-Бас» (, м. Черкаси, вул. Нижня Горова, буд. 43, кв. 102, вид діяльності «інший пасажирський наземний транспорт») громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з його дружиною та за сумісництвом директором ТОВ «Іл-Бас» - громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було організовано схему незаконних поставок до рф, а також імпорту з рф на територію України у тому числі й на територію днр, товарно-матеріальних цінностей та інших активів, які використовуються для економічної допомоги країни-агресора. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 маючи стійкі економічні зв`язки з російськими фізичними особами-підприємцями, після початку повномасштабної збройної агресії рф проти України, нехтуючи встановленою забороною на експорт продукції до держави-агресора, яка передбачена Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022 «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» продовжив співпрацю з фізичними особами-підприємцям на території держави-агресора. З матеріалів клопотання вбачається, що 24.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, у належному ОСОБА_4 мікроавтобусі марки «Merсedes-Benz Sprinter» р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який слідував з України в Республіку Польща під керуванням водія громадянина ОСОБА_6 через МП «Рава-Руська», за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Рата, вул. Гребінського, 28, було проведено обшук, під час якого вилучено наступні речі, предмети та документи: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 14 PRO», ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Huawei NMO-L31, с/н НОМЕР_6 , 9/11, з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_7 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 , виданий на ім`я ОСОБА_7 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_8 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_10 , виданий на ім`я ОСОБА_9 ; мікроавтобус марки «Merсedes-Benz Sprinter» р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , які зазначені вище особи використовували у своїй протиправній діяльності. Слідчий зазначає, що вилучене майно використовувалося як засіб вчинення кримінального правопорушення, а також містить відомості, які можуть бути використані як докази під час досудового розслідування.

Відтак з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх втрати, пошкодження або відчуження, слідчий просить накласти арешт на зазначене майно. Слідчий в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду. 18.03.2026 року представник власника майна адвокат ОСОБА_10 подав до суду клопотання, в якому просить - відмовити у задоволенні клопотання та проводити розгляд без його участі та без участі ОСОБА_4 . Перевіривши надані матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя встановив наступне. 05.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. 24.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, у належному ОСОБА_4 мікроавтобусі марки «Merсedes-Benz Sprinter» р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який слідував з України в Республіку Польща під керуванням водія громадянина ОСОБА_6 через МП «Рава-Руська», за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Рата, вул. Гребінського, 28, було проведено обшук, під час якого вилучено наступні речі, предмети та документи: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 14 PRO», ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Huawei NMO-L31, с/н НОМЕР_6 , 9/11, з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_7 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 , виданий на ім`я ОСОБА_7 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_8 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_10 , виданий на ім`я ОСОБА_9 ; мікроавтобус марки «Merсedes-Benz Sprinter» р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , які зазначені вище особи використовували у своїй протиправній діяльності. Постановою від 24.02.2026 вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Слідчий суддя враховує, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно забезпечити справедливий баланс між інтересами кримінального провадження та правом особи на мирне володіння майном, а також перевірити розумність і співмірність такого обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому сам по собі факт вилучення майна не є безумовною підставою для накладення арешту на все вилучене майно, а слідчий суддя у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати правову підставу арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також наслідки арешту для власника майна. Аналогічна правова позиція висловлена у практиці Верховного Суду, зокрема у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.02.2020 року (справа № 761/40423/18), в якій зазначено, що арешт майна не може бути формальним та має застосовуватись лише за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, а також за умови доведення ризиків, передбачених ст. 170 КПК України. Крім того, у постанові ККС ВС від 04.03.2021 року (справа № 243/6679/20) наголошено, що слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна зобов`язаний перевірити не лише формальну наявність постанови про визнання речовими доказами, а й реальний зв`язок такого майна з кримінальним правопорушенням та можливість його використання як доказу. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 16.06.2022 року (справа № 757/22564/21-к) звернув увагу, що обмеження права власності у вигляді арешту майна має бути пропорційним, а застосування найменш обтяжливого способу арешту (зокрема, заборони відчуження) відповідає принципу співмірності втручання у права особи.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України). Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження. На переконання слідчого судді, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя враховує, що на цьому етапі досудового розслідування не вирішується питання про винуватість особи, а лише перевіряється наявність достатніх підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Надані стороною обвинувачення матеріали свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно має ознаки речових доказів, а незастосування арешту може призвести до його втрати, пошкодження або знищення.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Клопотання слідчого про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому підлягає розгляду по суті. Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора. Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів. Підставами накладення арешту є необхідність проведення експертиз, тому необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів шляхом накладання арешту. Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Разом з тим, вирішуючи питання про арешт кожного із вилучених об`єктів, слідчий суддя виходить із необхідності застосування такого заходу в обсязі, який є необхідним та достатнім для досягнення мети кримінального провадження. Щодо мобільних телефонів марки «Xiaomi Redmi Note 14 PRO» та «Huawei NMO-L31», слідчий суддя враховує, що вказані пристрої можуть містити відомості про контакти, листування, маршрути пересування, інші цифрові дані, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а тому наявні підстави для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів. Щодо мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz Sprinter» р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , слідчий суддя враховує, що на цьому етапі досудового розслідування з метою забезпечення належного кримінального провадження достатнім та співмірним заходом є заборона його відчуження. З урахуванням принципу розумності та співмірності обмеження права власності, підстав для застосування більш широких обмежень, зокрема заборони користування або розпорядження в іншому обсязі, слідчим не наведено. Щодо паспортів громадян російської федерації для виїзду за кордон, виданих на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то слідчий у поданому клопотанні належним чином не обґрунтував, яке саме доказове значення вони мають у цьому кримінальному провадженні, не навів достатніх підстав вважати, що вказані документи відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а тому в цій частині клопотання слід залишити без задоволення. Саме по собі вилучення документів не свідчить про їх відповідність критеріям речових доказів, а доводи слідчого в цій частині є припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що

перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів розумності, співмірності та практики Верховного Суду і Європейського суду з прав людини, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання. З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення клопотання. Враховуючи наведене у сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки стороною обвинувачення доведено наявність підстав для арешту частини майна, яке відповідає критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а також доведено ризики, передбачені ст. 170 КПК України. Водночас у частині іншого майна такі підстави є недоведеними, що виключає можливість застосування арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області підполковника юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000312 від 05.12.2025 задовольнити частково. Накласти арешт на: - мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 14 PRO», ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_5 ; - мобільний телефон марки «Huawei NMO-L31», с/н НОМЕР_6 , з сім-карткою з номером абонента НОМЕР_7 , із забороною користування, розпорядження та відчуження вказаного майна до сукасування арешту у встановленому законом порчдку. Накласти арешт на мікроавтобус марки «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , шляхом заборони його відчуження. У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на: паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 , виданий на ім`я ОСОБА_7 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_8 ; паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_10 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , відмовити. Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області підполковника юстиції ОСОБА_3 . Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1