Номер провадження: 11-сс/813/488/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали провадження за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 15.01.2026 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 , яка діє в інтересах Міністерства Юстиції України, на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві (з дислокацією у м. Одесі) ОСОБА_6 від 03.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000547 від 16.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим прийняте законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, оскільки встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу та постановити нову, якою призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді надійшла на адресу Міністерства Юстиції України 31.01.2026 року (вихідний день субота), тому в перший робочий день 02.02.2026 року апеляційна скарга була сформована в підсистемі «Електронний суд» та направлена на адресу Одеського апеляційного суду.

Вимоги апеляційної скарги представник обґрунтовує наступним:

- слідчий суддя, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні скарги Міністерстві юстиції України, допустив формальний підхід до розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, обмежившись лише цитуванням норм права;

- не витребував та не дослідив матеріалів кримінального провадження;

- не дослідив постанову слідчого про закриття кримінального провадження, з якої об`єктивно вбачається те, що слідчим в рамках даного досудового розслідування не було виконано жодних слідчих (розшукових) та/або інших процесуальних дій з приводу з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діях посадових осіб органів державної влади, не було перевірено обставин про належне (неналежне) виконання ними своїх службових обов`язків.

Представник також зазначає, що слідчим суддею не було досліджено обставин, які були викладені заявницею ОСОБА_7 у її скарзі до ЄСПЛ, в якій вона скаржилася на тривалість цивільного провадження по справі за її позовом, яка була несумісною із вимогою «розумного строку (більше 5 років 11 місяців); не взято до уваги доводи Мін`юсту про те, що обставини щодо тривалості кримінального провадження, яка була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», вже встановлено Європейським судом у рішенні у справі «Албул та інші проти України» і такі висновки не можуть бути спростовані, або переглянуті, в тому числі і слідчим під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному проваджені.

Окрім цього, апелянт посилається на те, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що в даному випадку, в результаті ігнорування висновків Європейського Суду (які були неодноразово викладені в Рішеннях ЄСПЛ та є джерелом права в національному законодавстві України) було завдано шкоди державним інтересам у вигляді збитків.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України (далі КПК) відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Представник Міністерства Юстиції України ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила здійснювати апеляційний розгляд за її відсутності, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України (далі КПК) кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена 15.01.2026 року, за відсутністю представника Міністерства Юстиції України.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, коли саме копія оскарженої ухвали слідчого судді була направлена на адресу Міністерства Юстиції України.

Викладені обставини не спростовують доводи представника ОСОБА_5 про те, що ухвала слідчого судді надійшла на адресу Міністерства Юстиції України 31.01.2026 року, який був вихідним днем, а в перший робочий день 02.02.2026 року, в підсистемі «Електронний суд» була сформована апеляційна скарга, яка направлена на адресу Одеського апеляційного суду

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді фактично не пропущений, тому поновленню не підлягає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 1 ст.303 КПК встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час здійснення досудового розслідування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Частиною 4 ст.284 КПК передбачено, що про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів судової справи вбачається, що постановою старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією у м. Одесі) ОСОБА_6 від 03.06.2023 року було закрито кримінальне провадження №0000547 від 16.11.2022 року.

Представник Міністерства Юстиції України ОСОБА_5 оскаржила постанову про закриття кримінального провадження до слідчого судді, в порядку ст.303 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя відмовив в задоволенні скарги представника Міністерства Юстиції України посилаючись на те, що слідчим було проведено повний обсяг слідчих дій, під час яких здобуто достатньо доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий (дізнавач) всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи маються передбачені ст.284 КПК, підстави для його закриття.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею при розгляді скарги з достатньою повнотою перевірені всі наведені в скарзі доводи про неповноту та необ`єктивність досудового розслідування та передчасність прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження №0000547 від 16.11.2022 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КПК України в діях невстановлених посадових осіб органів державної влади.

Так, колегією суддів встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві перебували матеріали кримінального провадження №0000547 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява заступника Міністра юстиції України за фактом того, що Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Албул та інші проти України» за заявою №18899/19 ОСОБА_7 та 18.06.2020 року прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою України пункту першого ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зобов`язано сплатити заявниці 600 (шістсот) евро відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат.

Дослідивши постанову про закриття кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що органом досудового розслідування здійснено всебічне та повне дослідження всіх обставин кримінального провадження та не здобуто фактичних даних, які б свідчили про наявність в діях (бездіяльності) службових осіб ознак службової недбалості та вказували на наявність підстав для повідомлення про підозру конкретній особі, що в свою чергу виключає склад передбаченого ч.1 ст.367 КК кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч.1 ст.367 КК злочином є службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Об`єктивна сторона передбаченого ч.1 ст.367 КК кримінального правопорушення характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) діяння (дія або бездіяльність), яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб, державним чи громадським інтересам; 3) причинний зв`язок між вчиненим діянням (діями чи бездіяльністю) та наслідками.

Кваліфікуючою ознакою даного злочину є спричинення істотної шкоди

У постанові про закриття кримінального провадження, слідчий слушно зазначив про те, що відповідно до ч.3 примітки до ст.364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Із матеріалів судової справи вбачається, що на виконання рішення ЄСПЛ «Албул та інші проти України» від 18.06.2020 року, з Державного бюджету на особовий рахунок заявниці перераховано 19562,64 грн. (еквівалент 600 евро), що підтверджується платіжним дорученням №124 від 20.08.2020 року.

Разом з тим, станом на 20.08.2020 рік (дата виплати ОСОБА_7 відшкодування на виконання рішення ЄСПЛ), мінімальний розмір істотної шкоди, завдання якої може містити склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, складав 105100 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування при перевірці матеріалів провадження зроблений правильний та обґрунтований висновок, що розмір завданої шкоди у сумі 19562,64 грн. є меншим за розмір шкоди, за наявності якої настає кримінальна відповідальність за ч.1 ст.367 КК України, тобто відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення.

За таких обставин, можна погодитись із висновком слідчого про відсутність доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій, оскільки вони, окрім витрати державних коштів та людського ресурсу для проведення розслідування, не здатні вплинути на результати кримінального провадження.

Перевіривши ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею при розгляді скарги Міністерства юстиції України на постанову слідчого про закриття кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст.306, 307 КПК, тому оскаржуване рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 15.01.2026 року, якою відмовлено в задоволенні скарги на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі) ОСОБА_6 від 03.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000547 від 16.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4