Справа № 740/2997/23
Провадження № 1-кп/740/236/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності заявленого в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000156 від 30.08.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рубіжне Луганської області, громадянина України, маючого повну вищу освіту, не одруженого, ФО-П, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

встановив:

26.03.2026 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, та закриття кримінального провадження підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Із змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, та після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 № 161 від 27.07.2022, був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення, цей наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби. Після зарахування проходив військову службу в період з 27.07.2022 до 19.10.2023. Однак 19 жовтня 2023 року він був звільнений із військової служби наказом командира №263 від 13.10.2023 на підставі п. «т» (у зв`язку з наявністю одного зі своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи).

ОСОБА_3 звільнився з військової служби через обов`язок утримувати бабусю (ІІ група інвалідності), матір (II група інвалідності), батька (ІІ група інвалідності). Інших осіб, які могли б здійснювати їх утримання відсутні.

За цих обставин подальше проходження військової служби ОСОБА_3 було та залишається неможливим, а положення КПК України в цій справі не є перешкодою до реалізації судом приписів ч.5 ст.401 КПК України, у їх взаємозв`язку із вимогами ст.58 Конституції України та ст.5 КК України щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 раніше не судимий, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, має позитивну характеристику з місця роботи, не притягувався до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 не ухилявся від громадянського обов`язку, тому став на захист держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, був призваний до Збройних сил України, та залучений до виконання військових завдань у зоні бойових дій (у тому числі в м. Бахмут. Донецької обл.). В результаті чого, отримав учасника бойових дій після звільнення зі служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що добровільно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 та повернувся до військової частини, підтримав подане клопотання і просив задовольнити.

Захисник підтримала подане клопотання, просила задовольнити.

Прокурор просив клопотання задовольнити, вказуючи на наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, в обсязі необхідному для розгляду клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно пред`явленого обвинувачення, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 березня 2022 року №13 ОСОБА_3 призначено на посаду офіцера-психолога військової часини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та на всі види забезпечення.

Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації молодший лейтенант ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17 червня 2022 року №86 ОСОБА_3 призначений наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 25 травня 2022 року №75 на посаду офіцера-психолога військової частини НОМЕР_1 , справи та посаду здав, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та вибув до нового місця служби в АДРЕСА_3 .

Відповідно припису командира військової частини НОМЕР_2 від 17 червня .2022 року №849 молодшому лейтенанту ОСОБА_3 визначено строк прибуття до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , 18 червня 2022 року.

Військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 18 червня 2022 року, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Молодший лейтенант ОСОБА_3 27 липня 2022 року самостійно прибув до місця служби у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 внаслідок нез`явлення вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби з 18 червня 2022 року по 26 липня 2022 року включно не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а перебував у м.Кам`янське Дніпропетровської області, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального процесу, серед яких - верховенство права.

07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Указаним Законом, крім іншого, ст.401 КК України доповнено ч.5 такого змісту: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Також цим Законом унесено зміни до КПК України, зокрема: абз.2 ч.2 ст.286 та абз.2 ч.3 ст.288 КПК України, відповідно до яких у разі наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.401 КК України прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим, а в разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`'язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З наведеного вбачається, що ч.5 ст.401 КК України передбачає як матеріальні умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і процедурний порядок реалізації такого звільнення. Зокрема, питання щодо застосування цієї норми перебуває у взаємозв`язку з абз.2 ч.3 ст.288 КПК України, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Отже, умови та процедура, визначені зазначеними нормами, у сукупності утворюють механізм звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності.

Однією з умов застосування ч.5 ст.401 КК України є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби.

Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.

Суд виходить з установлених судом обставин цієї справи, відповідно до яких ОСОБА_3 до того часу коли набув чинності Закон № 3902-IX, після самовільного залишення військової частини добровільно повернувся до місця дислокації військової частини, був зарахований наказом командира на всі види забезпечення та продовжував проходити військову службу до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.

Таким чином, дії ОСОБА_3 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч.5 ст.401 КК України.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_3 було реалізоване через його фактичне добровільне повернення до служби та подальше її проходження.

Також ще однією умовою для застосування ч.5 ст.401 КК є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.

Стосовно цієї умови, суд зазначає те, що ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_3 після добровільного повернення до місця дислокації військової частини наказом командира НОМЕР_1 № 161 від 27.07.2022 був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення, суд уважає, що цей наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження останнім військової служби.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що встановлені судом умови - добровільне повернення ОСОБА_3 до військової частини і продовження проходження ним військової служби та наявність письмової згоди командира у вигляді наказу № 161 від 27.07.2022, з урахуванням того, що ОСОБА_3 уперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК, - дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч.5 ст.401 КК України.

Стосовно процедурного порядку для реалізації звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого абз.2 ч.3 ст.288 КПК, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, то суд зазначає таке.

Після зарахування за наказом командира військової частини НОМЕР_1 проходив військову службу в період з 27.07.2022. Однак 19.10.2023 він був звільнений із військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 296 на підставі пп. «г» (через такі сімейні обставини, або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи).

За цих обставин подальше проходження військової служби ОСОБА_3 є неможливим, а положення КПК України в цій справі не є перешкодою до реалізації судом приписів ч.5 ст.401 КПК України у їх взаємозв`язку із вимогами ст.58 Конституції України та ст.5 КК України щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_3 не заперечував щодо закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України.

З огляду на наведене клопотання пілягає задоволенню.

Керуючись ст.401 КК України, ст.ст.284, 286, 288 КПК України, суд, -

постановив:

на підставі ч.5 ст.401 КК України звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 30.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити та/або направити обвинуваченому і прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1