Справа № 452/3196/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/159/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2026 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

на розгляді Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебувають об`єднані кримінальні провадження №0000642 від 30 травня 2025 року та №0000356 від 15 червня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369-2, ч.2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів до 20 квітня 2026 року.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що суд першої інстанції допустив одночасне застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 двох запобіжних заходів тримання під вартою та застави.

Зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000642 від 30 травня 2025 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яку в подальшому було внесено, а відтак, відповідно до положень п.3 ч.4 ст. 202 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На думку апелянта, вищенаведений запобіжний захід був чинним на момент постановлення оскаржуваної ухвали і чинний на даний час, однак, кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості одночасного застосування двох запобіжних заходів в одному кримінальному провадженні.

Крім цього, звертає увагу на те, що місцевий суд, обґрунтовуючи продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , безпідставно покликався на тяжкість інкримінованого за ч.3 ст. 369-2 КК України злочину, тоді як фактичне тримання обвинуваченого під вартою, за твердженням сторони захисту, пов`язане з нетяжким кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст. 345 КК України.

Акцентує, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик переховування від суду, на думку сторони захисту, є необґрунтованим, оскільки після 15 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування чи суду, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вважає безпідставними висновки суду про наявність ризику незаконного впливу на свідків, а саме на свідка ОСОБА_9 та вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення.

Також наголошує, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки містить загальні та абстрактні формулювання, без покликань на конкретні докази, якими підтверджується наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Крім цього звертає увагу на відсутність належного обґрунтування неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

На думку апелянта, суд першої інстанції фактично переклав обов`язок доведення зменшення або відсутності ризиків на сторону захисту, що суперечить положенням глави 18 КПК України.

Просить скасувати ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2026 року та покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, а саме, прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими; здати закордонний паспорт.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні, які також слугували підставою для обрання запобіжного заходу не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, з врахуванням тяжкості інкримінованих за ч.3 ст. 369-2, ч.2 ст. 345 КК України кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про одночасне застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 двох запобіжних заходів тримання під вартою та застави, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки кримінальний процесуальний закон не містить заборони на обрання запобіжного заходу щодо тієї ж особи в іншому кримінальному провадженні, у тому числі у вигляді тримання під вартою без визначення застави, навіть за умови, що в іншому провадженні до неї застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Окрім цього, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що після об`єднання кримінальних проваджень суд зобов`язаний оцінити наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з врахуванням усієї сукупності інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень. При цьому більш суворий запобіжний захід, обраний у межах одного з проваджень, фактично визначає правовий режим перебування особи.

Покликання захисника про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та утриманців, на переконання колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити запобіжний захід, а відтак, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність наведених прокурором ризиків та приходить до висновку, про безпідставність доводів апелянта з цього приводу і вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому розміру застави, з огляду на вчинення ним злочину із застосування насильства, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4