Провадження №1-кп/523/649/26
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

12.05.2026

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000847 від 12.06.2024 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2011, 2012, 2013, 2014 років народження, працевлаштованого різноробочим, не маючого реєстрації, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-12.11.2019р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 5р. 6міс. позбавлення волі, 15.12.2023р. звільнений по відбуттю строку покарання;

-08.05.2025р. Хаджибейським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України до 5р. 6міс. позбавлення волі,

-13.08.2025р. Приморським райсудом м. Одеси за ч.4 ст.185, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 5р. 6міс. позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача від 24.02.2022 року №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією збройних сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, скоїв умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

16.06.2024р., приблизно о 15год. 00хв., повторно, ОСОБА_5 маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні першої парадної вищезазначеного будинку, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, піднявся на дванадцятий поверх, де побачив у незачиненому тамбурі, належний ОСОБА_6 велосипед марки «spirit fx», вартістю 5000грн., оснащений електромотором марки «mxus xf39» діаметром 26, вартістю 7200 грн., акумулятором марки «VE1 48 5 А?» вартістю 3700грн., акумулятором марки «VE1 48 v 5 А?» вартістю 3800грн., після чого, ОСОБА_4 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому завадити, таємно викрав вищезазначений велосипед з електромотором, двома акумуляторами та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В результаті своїх умисних, протиправних дій, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 19700гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах кримінального правопорушення, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини проваджень в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин проваджень, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, та дії вказаної особи кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь їх тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом враховується особа ОСОБА_4 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове аналогічне корисливе кримінальне правопорушення, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2011, 2012, 2013, 2014 років народження, працевлаштованого різноробочим, не маючого реєстрації, маючого постійне місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженні, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове аналогічне корисливе кримінальне правопорушення, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 2011, 2012, 2013, 2014 років народження, працевлаштованого різноробочим, не маючого реєстрації, маючого постійне місце проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому -щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, беручи до уваги суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якої, останній просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України і з цього приводу покладаються на розсуд Суду, з метою запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ОСОБА_4 вищевказаного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню до часу ухвалення вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2025р., суд із врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, вважає необхідним за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити остаточне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, суд вважає, що останній підлягає задоволенню, виходячи з наступних висновків.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п.7 ч.1 ст.368 КПК зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч.1 ст.1166 ЦК, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим пред`являвся цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків, завданих вчиненням останнім кримінального правопорушення.

У ході судового розгляду, у учасників судового провадження не виникли сумніви в достовірності даних, указаних в цивільному позову щодо завданої матеріальної шкоди, окрім того, в порядку ч.3 ст.358 КПК клопотань про виключення цих документів із числа доказів або призначення відповідної експертизи не заявлялось.

Відповідно, суд має можливості при ухваленні вироку згідно до вимог ст.368 КПК України вирішити питання щодо цивільного позову і прийняти відповідне процесуальне рішення з цього приводу.

Згідно обвинувального акту, відсутні витрати на залучення експертів.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2025р., визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4 залишити - тримання під вартою. Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, знаходження під вартою з 27.06.2024р. по 12.09.2024р., а також з 14.01.2025р. до дня набрання цим вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 19700гривень.

Речові докази: диски з відеозаписами - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя