КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1613/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2529/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року частково задоволеноклопотання старшого слідчого СВ Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.04.2026 включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998 400 гривень, із зобов`язанням ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, до процесуальних керівників, які здійснюють процесуальне керівництво, а також до слідчого судді, суду та виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;

2) повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання (перебування) та/або місця роботи;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

Призначення платежу: застава за … (П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно з ухвалою (назва суду) від … (дата ухвали) по справі № …

Роз`ясненопідозрюваному, що у разі внесення застави у розмірі, визначеному даною ухвалою, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_7 та повідомити усно і письмово Оболонський районний суд міста Києва та прокурора.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається,таким щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000982 від 12.04.2025 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою в повному обсязі відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 05.02.2026 року є незаконною, необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню.

Захисник вказує на необґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_7 та невірну кваліфікацію інкримінованих кримінальних правопорушень.

Так, 04.02.2026 року старшим слідчим слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 було повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 190 КК України.

Захисник вважає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим та незаконним з наступних підстав.

Повідомлення про підозру щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам обґрунтованості у розумінні ст.ст. 276-278 КПК України, оскільки з його змісту не вбачається належної конкретизації дій підозрюваного, які б утворювали об`єктивну сторону інкримінованих злочинів.

Текст підозри фактично зводиться до механічного відтворення господарських та тендерних процедур, укладення договорів і здійснення поставок, без чіткого розмежування, які саме з цих дій є правомірною підприємницькою діяльністю, а які - кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 190 КК України.

Сам факт участі у тендерах, подання тендерних пропозицій, укладення договорів і виконання договірних зобов`язань не може саме по собі свідчити про вчинення шахрайства без доведення обману сторони на момент заволодіння коштами.

Також, у повідомленні про підозру відсутній належний опис способу обману з боку ОСОБА_7 . У тексті не зазначено, які саме неправдиві відомості він особисто повідомив замовнику, кому, у який спосіб і на якому етапі це відбулося. Формулювання про «достовірну обізнаність» ОСОБА_7 щодо невідповідності товару вимогам технічної специфікації носять характер припущення і не підкріплені жодними конкретними доказами, які б підтверджували, що на момент укладення договорів або подання тендерних документів ОСОБА_7 знав про майбутню невідповідність продукції.

Крім цього, орган досудового розслідування підміняє кримінально-правову оцінку цивільно-правових та господарських відносин. Із самого тексту підозри випливає, що договори поставки містили чітко визначені механізми контролю якості товару, порядок приймання, можливість виявлення прихованих недоліків, обов`язок заміни товару або повернення коштів і штрафні санкції. Наявність таких умов свідчить, що сторони усвідомлювали можливість технічних відхилень продукції та врегулювали ці питання у договірному порядку.

За змістом підозри, поставка товару відбувалася, товар приймався, а кошти перераховувалися державними органами добровільно після відповідних процедур, що виключає ознаки заволодіння майном шляхом обману у розумінні ст. 190 КК України.

На думку адвоката, невмотивованим є й твердження сторони обвинувачення про наявність попередньої змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_21 .

У тексті підозри відсутній опис будь-яких конкретних домовленостей, часу, місця або способу досягнення такої змови. Формулювання «діючи за попередньою змовою, згідно заздалегідь розподілених ролей» використовується декларативно, без розкриття, у чому саме полягала роль ОСОБА_7 , які функції він виконував і яким чином його дії мали відношення до дій директора ТОВ «Імекс Макс». Фактично роль ОСОБА_7 у підозрі зводиться до його формального статусу уповноваженої особи (яка здійснила доставку товару), або керівника іншого підприємства, що саме по собі не утворює складу співучасті.

У підозрі наявна невірна логіка інкримінування повторності та особливо великих розмірів. У документі об`єднано кілька господарських операцій у різні періоди часу в єдиний злочинний умисел без належного обґрунтування їх єдності. При цьому не доведено, що кожен наступний епізод був продовженням першого правопорушення, а не окремими договірними відносинами, які виникали за результатами нових тендерних процедур. Сам по собі факт укладення кількох договорів, або здійснення кількох поставок не є достатнім для автоматичного висновку про повторне шахрайство.

Крім цього, неправильність правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_7 діянь випливає безпосередньо зі змісту самого повідомлення про підозру та суперечить як положенням кримінального закону, так і базовим засадам кримінально-правової теорії.

Відповідно до диспозиції ст. 190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном, або правом на майно шляхом обману чи зловживання довірою, що передбачає наявність реальної шкоди потерпілому, її усвідомлення потерпілою стороною та, як наслідок, звернення за захистом порушеного права.

Натомість із тексту підозри вбачається, що всі інкриміновані ОСОБА_7 дії зводяться до виконання договірних зобов`язань у межах публічних закупівель, поставки товару, його приймання уповноваженими органами та подальшої оплати з боку державних замовників у встановленому законом порядку.

Повідомлення про підозру не містить відомостей про заяви потерпілих, про оспорювання правомірності перерахування коштів на момент їх здійснення чи про звернення відповідних органів із вимогами про повернення коштів як результату обману, що виключає наявність завершеного складу злочину, передбаченого статтею 190 КК України.

Захисник зазначає, що істотним процесуальним порушенням є інкримінування ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за відсутності належної реєстрації такого правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Як убачається з витягів з ЄРДР, долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу, відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 190 КК України у встановленому законом порядку до реєстру не вносилися.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції повністю проігнорував, абсолютно не оцінив зміст повідомлення про підозру та фактичні обставини справи, та дійшов хибного та упередженого висновку про відповідність підозри ОСОБА_7 вимогам кримінально - процесуального закону.

Адвокат ОСОБА_6 також посилається на недодержання стороною обвинувачення вимог кримінального процесуального кодексу України.

Зазначає, що клопотання побудоване виключно на повідомленні про підозру, яке саме по собі є складеним із порушенням вимог кримінального процесуального закону та не містить у собі обґрунтованості такої підозри.

Докази, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, не витримують жодної критики та не можуть вважатися такими, що підтверджують наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Усі долучені до клопотання протоколи оглядів не можуть мати доказового значення щодо причетності ОСОБА_7 до інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки за своїм змістом вони лише фіксують загальні обставини огляду документів, електронних ресурсів або предметів, не містять відомостей про конкретні дії підозрюваного, його умисел чи спосіб заволодіння майном.

Аналіз змісту протоколів допитів свідків, долучених до клопотання, свідчить, що показання різних осіб фактично ідентичні за змістом, формулюванням і структурою, що створює обґрунтовані сумніви в їх самостійності та достовірності.

Висновки судово-товарознавчих та судово-економічних експертиз, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки матеріали клопотання не містять жодної постанови слідчого або прокурора про призначення відповідних експертних досліджень.

Апелянт також вказує на те, що протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій, долучені до клопотання, мають очевидні ознаки істотних процесуальних порушень. Із їх змісту вбачається, що частина тексту внесена від руки, тоді як основний виклад розмов надрукований. Такий спосіб оформлення ставить під сумнів цілісність, достовірність та незмінність зафіксованої інформації і позбавляє відповідні протоколи будь-якого доказового значення, особливо в контексті обґрунтування ризиків для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У сукупності, наведене свідчить, що Клопотання прокурора не містило належного, допустимого та достатнього доказового підґрунтя, не доводить ані наявності обґрунтованої підозри, ані реальних ризиків, ані неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак судом першої інстанції було повністю проігноровано перелічене вище при винесенні рішення стосовно обрання, щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави.

Разом з тим, ще одним переконливим підтвердженням необґрунтованого рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 є обставини так званого «другого епізоду», викладеного у повідомленні про підозру та кваліфікованого за ч. 5 ст. 190 КК України.

У тексті підозри та клопотання без будь-якої належної доказової конкретизації зазначено, що ОСОБА_7 спільно з іншою особою - директором ТОВ «Імекс Макс», нібито «реалізували злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману».

Водночас фактичні обставини, які самі по собі мають вирішальне значення для правової оцінки цих подій, свідчать про протилежне та повністю спростовують кримінально-правову природу інкримінованих дій.

Так, 22.10.2025 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення на користь Державної прикордонної служби України за позовом про відшкодування збитків до ТОВ «Імекс Макс» у межах саме того договору поставки, який детально описується у повідомленні про підозру та в клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Надалі, 21.01.2026 Східний апеляційний господарський суд своєю постановою відмовив у задоволенні апеляційної скарги представника ТОВ «Імекс Макс» та залишив рішення суду першої інстанції про стягнення компенсації без змін.

Зазначені судові рішення, що набрали законної сили, однозначно підтверджують, що спірні правовідносини між сторонами були предметом розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин судом першої інстанції знову ж таки було проігноровано той факт, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 та подальше клопотання є повністю необґрунтованим, оскільки відшкодування шкоди здійснюється на підставі цивільно-господарської відповідальності, а не внаслідок встановлення факту обману чи злочинного умислу.

Сам факт звернення державного замовника до господарського суду, ухвалення рішення про стягнення компенсації та його підтвердження апеляційною інстанцією виключає наявність первинного злочинного умислу на заволодіння майном та свідчить про правову природу спірних відносин як договірних.

Суд першої інстанції не надав оцінку позиції сторони захисту про те, що орган досудового розслідування, усвідомлюючи господарський характер спірних правовідносин, свідомо втрутився у діяльність підприємства та з метою здійснення процесуального та психологічного тиску на ведення господарської діяльності, вдався до кримінального переслідування, що є неприпустимим у правовій державі та суперечить принципам законності й правової визначеності.

Щодо зазначеного у клопотанні слідчого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду) захисник наголошує, що твердження органу досудового розслідування про, нібито, тяжкість покарання за інкримінований підозрюваному злочин є надуманим та необґрунтованим. Сторона захисту стверджує, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 є необґрунтованим та незаконним, а відтак говорити про якесь покарання, є що найменше передчасним.

Єдиною обставиною, на яку сторона обвинувачення посилається як на підставу існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду і, відповідно, уникнення кримінальної відповідальності, є наявність у ОСОБА_7 відстрочки від призову під час мобілізації.

Такий підхід є юридично необґрунтованим та свідчить про довільне тлумачення положень ст. 177 КПК України. Відстрочка від призову за мобілізацією є передбаченим законом правовим статусом особи, наданим у встановленому державою порядку, і сама по собі не лише не свідчить про наміри ухилятися від правосуддя, а навпаки підтверджує дотримання ОСОБА_7 вимог чинного законодавства та виконання ним усіх визначених законом процедур.

Захисник, враховуючи, що в матеріалах, якими сторона обвинувачення обґрунтувала доводи клопотання, взагалі відсутні будь-які характеризуючі матеріали щодо ОСОБА_7 , вважає за необхідне наголосити на тому, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності жодного разу не притягався, в розшуку не перебував, від викликів до органів досудового розслідування та суду ніколи не ухилявся та має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання.

Територія, на якій розташоване місце проживання ОСОБА_7 , не є окупованою та повністю перебуває під контролем України, а тому ризик втечі є абсурдним.

З огляду на викладене, сторона захисту наголошує, що вказаний ризик не можна сприймати як реальний, оскільки він нічим не підтверджується, окрім безпідставних тверджень та припущень органу досудового розслідування, що в свою чергу знову ж доводить той факт, що суд першої інстанції не надав об`єктивну оцінку обставинам справи.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на потерпілого та свідків), то на підтвердження вказаного ризику орган досудового розслідування посилається на формальні причини без зазначення жодних фактів, що ОСОБА_7 може вплинути чи впливав раніше на свідків, зазначення даного ризику - це не більше, ніж фантазія слідчого, яка не має місця в реальному житті.

Такі твердження сторони обвинувачення стосовно нібито існування вказаного ризику є надуманими, адже ґрунтуються лише на припущеннях.

Аргументи сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, повинні бути підкріплені фактичними доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Строган проти України»). Для підтвердження існування ризику, сторона обвинувачення повинна надати суду докази того, що підзахисний вчиняє, раніше вчиняв чи має намір вчинити якісь конкретні дії, метою яких є незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні. А сама лише наявність свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не може автоматично означати, що такий ризик існує.

Щодо ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується) захисник вказує на те, що стосовно даного ризику орган досудового розслідування навіть не обґрунтовує та не розписує, щодо наявності даного ризику, як такого.

Зазначається, що ОСОБА_7 може продовжити поставки недоброякісних товарів до військ. Дане твердження взагалі є абсурдним, тому що, ОСОБА_7 жодного відношення до ТОВ «Імекс Макс» не має, посад будь-якого рівня в Товаристві не займає, відповідно його відношення жодним чином не доведено, окрім безпідставних припущень сторони обвинувачення.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, підозра, яку йому пред`явили є абсурдною та нічим не обґрунтованою. Характер злочину, у вчиненні якого підозрюють ОСОБА_7 , не може слугувати підставою для існування вказаного ризику. Саме тому, вказані припущення сторони обвинувачення про начебто існування вказаного ризику є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до вищезазначеного, вказані органом досудового розслідування ризики, жодним чином не підтверджені та не можуть існувати взагалі.

Враховуючи вищевикладене, адвокат ОСОБА_6 звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини, а саме («Манчіні проти Італії» (Mancini v Italy), 44955/98, 2 серпня 2001 року), відповідно до якого: «... з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані до заявників запобіжні заходи - тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт - були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції». Отже, за наслідками та способами застосування, тримання під вартою, прирівнюється до позбавлення волі для цілей Статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Всі вказані обставини та факти в сукупності, на думку сторони захисту, дають законні підстави для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою ОСОБА_7 .

Однак, Оболонський районний суд м. Києва проігнорував заперечення сторони захисту, прийняв до уваги формально зазначені стороною обвинувачення ризики та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Щодо визначеного слідчим суддею розміру застави, захисник зазначає, що у поданому клопотанні сторона обвинувачення просила застосовувати відносно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, в розмірі 1648 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 486 924 грн.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено наявність підстав, визначених у ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_7 , то підстав для обрання судом застави і в цій частині також не немає.

Крім цього, розмір застави, який слідчий суддя визначив, є неспівмірним з майновим станом ОСОБА_7 та є занадто надмірним.

Суд першої інстанції належним чином не оцінив співмірність визначення застави для підозрюваного, що поставило його у скрутне життєве становище та завдало психологічного тиску в контексті загрози взяття під варту.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, то сторона обвинувачення у клопотанні акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 190 КК України, який є особливо тяжким, а тому, на думку сторони обвинувачення, чим суворіша санкція, передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Проте, відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки застави у непомірному розмірі, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Тобто, суд першої інстанції взяв до уваги абстрактні доводи сторони обвинувачення та дійшов помилкового висновку про те, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застави у визначеному органом досудового розслідування розмірі, є єдиним можливим заходом, який може забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у клопотанні жодних фактичних даних, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доказів того, що вони можуть існувати, як не доведено і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризикам.

Таким чином, в клопотанні органом досудового розслідування зазначаються ризики, передбачені ст. 177 КПК України, однак жодних фактичних даних, які б підтверджували наявність зазначених ризиків та доказів того, що вони можуть існувати, в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не зазначено, а відповідно, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що має бути скасовано.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000982 від 12.04.2025 за підозрою ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено, що 17.09.2024 військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на офіційному загальнодержавному веб-порталі державних закупівель «https://prozorro.gov.ua» опубліковано оголошення (тендер) про проведення процедури закупівлі за бюджетні кошти № UA-2024-09-17-006411-a, предметом якої були засоби індивідуального обігріву (ДК 021:2015: 35820000-8 - Допоміжне екіпірування). Відповідно до технічної специфікації, яка були прикріплена до оголошення про проведення процедури закупівлі за бюджетні кошти №UA-2024-09-17-006411-a, предметом якої були засоби індивідуального обігріву (ДК 021:2015: 35820000-8 - Допоміжне екіпірування), засоби обігріву повинні були відповідати вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України для предметів речового забезпечення.

У подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не раніше 17.09.2024, у ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , винник протиправний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, шляхом поставки до вказаної військової частини засобів індивідуального обігріву, які не відповідатимуть вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України для предметів речового забезпечення, який вони реалізували за наступних обстави.

Так, директор ТОВ «Імекс Макс» ОСОБА_21 , з метою реалізації засобів індивідуального обігріву, які завідомо не відповідають вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , у період часу з 17.09.2024 до 02.10.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці подала в електронному вигляді документи для участі у тендері №UA-2024-09-17-006411-a, на закупівлю засобів індивідуального обігріву, який було оголошено військовою частиною НОМЕР_1 ДПСУ, серед яких був фіктивний договір купівлі - продажу №260424/01 від 26.04.2024, укладений між ТОВ «Юапласт» та ТОВ «Імекс Макс» щодо поставки засобів індивідуального обігріву для рук, ніг та тіла. «Грілка самонагрівна для рук, ніг та тіла. Комплект 3 шт 2х35г» ТМ «МАМО» у кількості 107 000 штук загальною вартістю 7 062 000 грн, який мав підтверджувати виконання аналогічних поставок засобів індивідуального обігріву.

В подальшому, 02.10.2024 уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_22 , за результатами розгляду тендерної документації ТОВ «Імекс Макс» було прийнято рішення про оголошення переможцем ТОВ «Імекс Макс» за результатами тендеру, який відбувся 02.10.2024, де цінова пропозиція учасника ТОВ «Імекс Макс» (), яка становила 599 309,76 грн (з ПДВ), електронною системою закупівель була визначена найбільш економічно вигідною за ціною, поданою під час проведення процедури закупівлі. За результатами проведення тендеру, уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 ДПС України, ОСОБА_22 запропоновано прийняти рішення про намір укласти договір про закупівлю із переможцем процедури закупівлі, а саме: з учасником - ТОВ «Імекс Макс» (), що відображено в протоколі №321.

Після чого, 16.10.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 ДПС України з однієї сторони та директором ТОВ «Імекс Макс» () ОСОБА_21 укладено договір №529-24 від 16.10.2024, за умовами якого ТОВ «Імекс Макс» зобов`язувалося поставити засоби індивідуального обігріву в кількості 14128 на загальну суму 599 309,76 грн (в т.ч. ПДВ - 99 884,96 грн).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном (шахрайство) шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою групою осіб вчиненого в умовах воєнного стану ОСОБА_21 , діючи згідно заздалегідь розподілених ролей на підконтрольних її підприємству виробничих потужностях у м. Харкові, на виконання умов договору №529-24 від 16.10.2024, виготовила засоби індивідуального обігріву у кількості 14 128 штук, які завідомо для ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , було виготовлені з порушенням технології виготовлення та не відповідали вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України, на які посилалась військова частина НОМЕР_1 ДПСУ під час оголошення тендерної закупівлі та вимогам технічної специфікації, якій повинні були відповідати засоби індивідуального обігріву.

В подальшому ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення та за попередньою змовою з ОСОБА_21 , на виконання заздалегідь розподілених ролей, якому було достовірно відомо про невідповідність товару заявленим вимогам тендерної закупівлі, 02.12.2024, відповідно до видаткової накладної №1558 від 01.12.2024, доставив як уповноважена особа ТОВ «Імекс Макс» () до військової частини НОМЕР_1 ДПС України за адресою: АДРЕСА_3 , засоби індивідуального обігріву у кількості 14 128 штук, загальною вартістю 599 309,76 грн з ПДВ, які не відповідали вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України в частині: п. 3.1.3. - технічні вимоги, п. 3.1.4. - вимоги до матеріалів - значення середньої температури поверхні виробів перевірених на стійкість до підвищеної температури, п. 3.1.6.1. - маркування - наявність пакувального листа та паперової етикетки, п. 3.1.6.2. - маркування споживчої тари (паперова етикетка), які видаються користувачу - наявність знака відповідності, п. 3.1.6.3. - маркування транспортної тари - наявність знака відповідності.

06.12.2024 військовою частиною НОМЕР_1 ДПС України через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти в розмірі 599 309,76 грн, якими ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_21 , заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились на власний розсуд. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, військовій частині НОМЕР_1 ДПС України було спричинено майнову шкоду в розмірі 499 424,76 грн (без урахуванням ПДВ).

Таким чином, ОСОБА_7 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, 23.12.2024 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на офіційному загальнодержавному веб-порталі державних закупівель «https://prozorro.gov.ua» опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі за бюджетні кошти (тендер) № UA-2024-12-23-016777-a, предметом якої були засоби індивідуального обігріву ДК 021:2015: 35820000-8 - Допоміжне екіпірування. Відповідно до технічної специфікації яка були прикріплена до оголошення про проведення процедури закупівлі за бюджетні кошти №UA-2024-12-23-016777-a, предметом якої були засоби індивідуального обігріву ДК 021:2015: 35820000-8 - Допоміжне екіпірування, засоби обігріву повинні були відповідати вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України для предметів речового забезпечення.

У подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не раніше 23.12.2024, у ОСОБА_7 та ОСОБА_21 винник протиправний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, шляхом поставки засобів індивідуального обігріву, які не відповідатимуть вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України для предметів речового забезпечення, який вони реалізували за наступних обстави.

Так, директор ТОВ «Імекс Макс» ОСОБА_21 , з метою реалізації засобів індивідуального обігріву, які завідомо не відповідають вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, та за попередньою змовою із ОСОБА_7 , у період з 23.12.2024 до 03.01.2025, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, подала, в електронному вигляді, документи для участі у тендері на закупівлю засобів індивідуального обігріву, які було оголошено Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України з ціновою пропозицією 5 999 999,00 грн.

В той же час, ОСОБА_7 , згідно заздалегідь розподілених ролей, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у період з 23.12.2024 до 03.01.2025 було подано документи для участі в тендерній закупівлі №UA-2024-12-23-016777-a, предметом якого були засоби індивідуального обігріву ДК 021:2015: 35820000-8 - Допоміжне екіпірування, засоби обігріву повинні були відповідати вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України для предметів речового забезпечення, оголошеної Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України від імені ТОВ «Андрушівський спиртовий завод» (), де останній є директором, з ціновою пропозицією 6 495 000,00 грн, з метою створення штучної конкуренції для обрання Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України пропозиції поданої ТОВ «Імекс Макс» вартістю 5 999 999,00 грн, яка була більш вигідною.

В подальшому, 07.01.2025 уповноваженою особою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, ОСОБА_23 за результатами розгляду тендерної документації ТОВ «Імекс Макс» було прийнято рішення про оголошення переможцем ТОВ «Імекс Макс» за результатами тендеру, який відбувся 03.01.2025, цінова пропозиція учасника ТОВ «Імекс Макс» (), яка становила 5 999 999,00 грн (з ПДВ), була визначена електронною системою закупівель найбільш економічно вигідною за ціною, поданою під час проведення процедури закупівлі. За результатами проведення тендеру, уповноваженою особою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України ОСОБА_24 запропоновано прийняти рішення про намір укласти договір про закупівлю із переможцем процедури закупівлі, а саме: з учасником - ТОВ «Імекс Макс» (), що відображено в протоколі №01. Після чого, 15.01.2025 т.в.о. начальника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України ОСОБА_25 з однієї сторони, та директором ТОВ «Імекс Макс» () ОСОБА_21 укладено договір №03-25 від 15.01.2025, за умовами якого ТОВ «Імекс Макс» зобов`язувалося поставити засоби індивідуального обігріву в кількості 250 000 на загальну суму 5 985 000, 00 грн (з ПДВ).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном (шахрайство) шляхом обману, вчиненого в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, діючи умисно, повторно та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , діючи згідно заздалегідь розподілених ролей на підконтрольних її підприємству виробничих потужностях у м. Харкові, на виконання умов договору №03-25 від 15.01.2025 виготовила засоби індивідуального обігріву у кількості 250 000,00 штук, які завідомо для ОСОБА_21 та ОСОБА_7 було виготовлені з порушенням технології виготовлення та не відповідали вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України, на які посилався Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України під час оголошення тендерної закупівлі та вимогам технічної специфікації повинні були відповідати засоби індивідуального обігріву.

В подальшому ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, та за попередньою змовою із ОСОБА_21 , на виконання заздалегідь розподілених ролей, якому було достовірно відомо про невідповідність товару заявленим вимогам тендерної закупівлі, а саме, вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України в частині п. 3.1.3. - технічні вимоги: значення середньої температури поверхні виробів на стійкість до підвищеної температури, п. 3.1.4. - вимоги до матеріалів - стійкість до впливу високих температур, п. 3.1.6.1. - маркування етикетки, п. 3.1.6.2. - маркування споживчої тари (паперова етикетка), які видаються користувачу - наявність знака відповідності. п. 3.1.6.3. - маркування транспортної тари - наявність знака відповідності, п. 3.6. - гарантії постачальника (виробника) - гарантійний строк зберігання, як уповноважена особа ТОВ «Імекс Макс» (), поставив засоби індивідуального обігріву.

25.04.2025 та 06.05.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (), через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 перераховано грошові кошти в розмірі 1 251 229,99 грн (двома платежами по 625 614,99 грн кожен), якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядилися на власний розсуд.

15.08.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України () через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 , було перераховано грошові кошти в розмірі 1 197 000,00 грн, якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились на власний розсуд.

02.10.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України () через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 , з державного бюджету було перераховано грошові кошти в розмірі 2 394 000,00 грн, якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились ними на власний розсуд.

19.11.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (), через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 , перераховано грошові кошти в розмірі 1 197 000,00 грн, якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились ними на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення Державному бюджету України було спричинено майнову шкоду в розмірі 4 987 500 грн без ПДВ.

Окрім того, ОСОБА_7 , будучи директором ТОВ «Приватний оператор тилу» підозрюється у тому, що він, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, та за попередньою змовою із директором ТОВ «Імекс Макс» () ОСОБА_21 , на виконання заздалегідь розподілених ролей, на виконання договору №03-25 від 15.01.2025, укладеного між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та ТОВ «Імекс Макс», поставив до Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, за адресою: Київська область, с. Савинці, провулок Вишневий, 11, як уповноважена особа ТОВ «Імекс Макс», засоби індивідуального обігріву, які виготовлені на виробничих потужностях ТОВ «Імекс Макс» у м. Харкові, в кількості 250 000 штук, загальною вартістю 5 985 000 грн з ПДВ, які не відповідали вимогам ТС А01ХJ.13995-441:2023 (01) тип 1, Міністерства оборони України в частині: п. 3.1.3. - технічні вимоги: значення середньої температури поверхні виробів на стійкість до підвищеної температури, п. 3.1.4. - вимоги до матеріалів - стійкість до впливу високих температур, п. 3.1.6.1. - маркування етикетки, п. 3.1.6.2. - маркування споживчої тари (паперова етикетка), які видаються користувачу - наявність знака відповідності. п. 3.1.6.3. - маркування транспортної тари - наявність знака відповідності, п. 3.6. - гарантії постачальника (виробника) - гарантійний строк зберігання.

25.04.2025 та 06.05.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України () через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 перераховано грошові кошти в розмірі 1 251 229,99 грн (двома платежами по 625 614,99 грн кожен), якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядилися на власний розсуд.

15.08.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України () через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 , було перераховано грошові кошти в розмірі 1 197 000,00 грн, якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились на власний розсуд.

02.10.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України () через Державну казначейську службу України на банківський рахунок отримувача ТОВ «Імекс Макс» № НОМЕР_3 з державного бюджету було перераховано грошові кошти в розмірі 2 394 000,00 грн, якими ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_21 заволоділи шахрайським шляхом та розпорядились ними на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення Головному центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України було спричинено майнову шкоду в розмірі 4 987 500 грн без ПДВ.

Таким чином, ОСОБА_7 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, у особливо розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

04.02.2026 року о 14:06 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.02.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

04.02.2026 року старший слідчий СВ Оболонського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом про виявлене кримінальне правопорушення; протоколами огляду від 09.02.2025, 22.05.2025, 20.06.2025, 19.08.2025, 09.10.2025, 17.11.2025, 18.11.2025, 19.11.2025; протоколами допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 ; висновками судових - товарознавчих експертиз; висновками судових - економічних експертиз; протоколами за результатами НСРД; іншими матеріалами в їх сукупності.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на представників потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, у сукупності з даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення злочину, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Посилаючись на викладене, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1 648 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 486 924,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.04.2026 включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998 400 гривень, із зобов`язанням ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, до процесуальних керівників, які здійснюють процесуальне керівництво, а також до слідчого судді, суду та виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;

2) повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання (перебування) та/або місця роботи;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

Призначення платежу: застава за … (П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно з ухвалою (назва суду) від … (дата ухвали) по справі № …

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у розмірі, визначеному даною ухвалою, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_7 та повідомити усно і письмово Оболонський районний суд міста Києва та прокурора.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким,щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 та ч. 5 ст. 190 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджують докази, які додані до клопотання, а саме: рапорт про виявлене кримінальне правопорушення; протоколи огляду від 09.02.2025, 22.05.2025, 20.06.2025, 19.08.2025, 09.10.2025, 17.11.2025, 18.11.2025, 19.11.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 ; висновки судових - товарознавчих експертиз; висновки судових - економічних експертиз; протоколи за результатами НСРД; інші матеріали в їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний, розуміючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникненням кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування з метою уникнення скерування відносно ОСОБА_7 обвинувального акту в порядку ст. 291 КПК України до суду або переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покинути межі України, оскільки останній має офіційну відстрочку від призову за мобілізацією в порядку ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на представників потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваному в додатках до вказаного клопотання вручалися матеріали, якими обґрунтовується вказане клопотання, в тому числі протоколи допитів свідків у вказаному кримінальному провадженні, а тому, на думку сторони обвинувачення, оскільки останній ознайомлений зі змістом протоколів допитів, він шляхом підкупу може схиляти свідків до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками - заволодіння чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах та, як встановлено на даний час ТОВ «Приватний оператор тилу» юридична особа, яка пов`язана з ОСОБА_7 та ТОВ «Імекс Макс», подає документи для участі у тендерних закупівлях, які проводять підрозділи Сил безпеки та оборони України, в тому числі щодо закупівлі засобів індивідуального обігріву, а тому ОСОБА_7 може продовжити поставки недоброякісних засобів індивідуального обігріву до військ.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінальних правопорушень, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі, значно меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у розмірі 998 400 грн., який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій підозрюваного, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та представників потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання апелянта на відомості про особу підозрюваного, зокрема на те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності жодного разу не притягався, в розшуку не перебував, від викликів до органів досудового розслідування та суду ніколи не ухилявся та має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу або відмови у задоволенні клопотання слідчого, про що порушує питання захисник в апеляційній скарзі.

Також слід зауважити, що наявність у особи державних нагород, відзнак чи незаплямованої репутації, здобутої завдяки заслугам перед суспільством і державою, безумовно, є вагомим фактором, що свідчить про його попередню правослухняну поведінку, високий рівень соціальної відповідальності. Проте жодні досягнення минулого, якими б значущими вони не були, не можуть розглядатися як абсолютний імунітет від застосування кримінально-процесуальних механізмів, передбачених законодавством у разі наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження базується на принципі рівності всіх перед законом, який є невід`ємною складовою верховенства права та гарантією справедливості правосуддя. Згідно зі статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, а будь-які привілеї чи обмеження за будь-якими ознаками, зокрема за соціальним статусом або заслугами, є недопустимими. Відповідно, якщо особі повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, її минулі досягнення можуть бути враховані виключно в контексті характеристики особи, але не як підстава для запровадження особливого порядку кримінального переслідування.

Більше того, виняткове становище особи, зумовлене її заслугами або високим суспільним статусом, за відсутності належного процесуального контролю могло б призвести до вибіркового правозастосування та підриву довіри до судової системи, що суперечило б не лише фундаментальним принципам кримінального процесу, а й самій ідеї справедливості. Якщо особа, яка має нагороди та заслуги, отримує привілеї при застосуванні запобіжного заходу лише на цій підставі, це створює прецедент нерівності перед законом і, по суті, встановлює необґрунтовану індульгенцію від юридичної відповідальності, що прямо суперечить принципу рівності громадян у правовій системі.

Застосування запобіжного заходу не є видом покарання, а виключно превентивним процесуальним механізмом, спрямованим на забезпечення законності та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, керується виключно критеріями обґрунтованості підозри, ступеня ризику ухилення від правосуддя, можливості впливу на слідство або вчинення нових правопорушень. Жодні інші фактори, зокрема репутаційний аспект чи минулі заслуги особи, не можуть самі по собі слугувати обґрунтуванням для пом`якшення запобіжного заходу, або відмови в застосуванні такого, якщо наявні ризики, які виправдовують його застосування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі жодним чином не обґрунтовано підстави застосування в даній справі саме розміру застави, та те, що розмір застави, яка встановлена слідчим суддею першої інстанції, є непомірним для підозрюваного, є безпідставними, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, розміру збитків, заподіяння яких інкриміновано підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов вірного висновку, що застава саме у розмірі 998 400 грн. здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, слідчим суддею враховано та зазначено в оскаржуваній ухвалі про те, що розмір застави, про який просить сторона обвинувачення, без відповідного та достатнього обґрунтування для її визначення саме у такому розмірі, буде порушенням п. 3 ст. 5 Конвенції, з огляду на це слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку, що застава у розмірі, встановленому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави є співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками, особою підозрюваного, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3