УХВАЛА

25 травня 2026 року

м. Київ

справа № 465/1181/24

провадження № 51 - 1564 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001004 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 , у ніч з ІНФОРМАЦІЯ_3 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , умисно наніс множинні удари руками та керамічним умивальником білого кольору по голові, тулубу та кінцівках потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку в ділянці лівої скроневої долі (у вигляді нейромаляції (альтерації), з розсіяними еритроцитами та окремими сидерофагами), 10 забійних ран голови (в лівій тім`яно-потиличній, лівій тім`яній, лівій скроневій, правій тім`яній, лівій лобно-тім`яній, правій лобній та правій завушній ділянках), крововиливів в м`які покриви голови (в тім`яно-потиличній ділянці, в лівій скроневій та в правій лобній ділянці), синця із садном (лівої вушної раковини), саден (в лівій скроневій ділянці та в ділянці перенісся) в ділянках голови, що призвело до набряку-набухання та гострого порушення гемомікроциркуляції в головному мозку, продуктивного запалення в м`яких оболонках головного мозку (арахноїдиту), набряку спинного мозку, гострого порушення гемомікроциркуляції в легенях та міокарді, вклинення довгастого мозку у великий потиличний отвір, що за критерієм небезпеки для життя відповідно до висновку експерта №1490/2023 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та надалі спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Львівський апеляційний суд ухвалою від 03 лютого 2026 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2025 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:

? винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не доведена поза розумним сумнівом;

? апеляційний суд не спростував доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що не встановлено, які саме тілесні ушкодження були спричинені потерпілому, які ушкодження перебувають у причинному зв`язку зі смертю останнього, не встановлено механізм спричинення смертельних ушкоджень саме діями обвинуваченого ОСОБА_5 ,

? суди не надали оцінку тому факту, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути завдані іншими особами, а також, що дії останнього та невиконання рекомендацій лікаря призвели до погіршення його стану та подальшої смерті, а також не розглядали питання можливого одужання потерпілого у разі залишення його у медичному закладі та отриманні професійної допомоги лікарів. Вказане питання не ставилося при призначенні судово-медичної експертизи;

? суд апеляційної інстанції обмежився переказом доказів, констатацією законності вироку суду та формальним погодженням із висновками місцевого суду;

? суди належним чином не надали оцінку показанням свідка ОСОБА_9 та відеозапису, на якому зафіксовані події та хід нанесення тілесних ушкоджень;

? апеляційний суд, у порушення приписів ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів;

? суди, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не врахували визнання вини обвинуваченим, наявність двох неповнолітніх дітей та декількох тяжких хронічних захворювань;

? рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що вирок суду першої інстанції дослідив докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 19 листопада 2023 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено бинтово-марлеву пов`язку, що знаходилася на дивані поруч з трупом; даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 листопада 2023 року; даними протоколу огляду предметів від 20 листопада 2023 року, а саме мобільного телефону, який вилучено під час особистого обшуку при затриманні в ОСОБА_5 та на якому містяться відеозаписи «20231115_233939.mp4 від 15.11.2023; 23:41 год.», «20231115_235132.mp4 від 15.11.2023; 23:53 год.», «20231116_002529.mp4 від 16.11.2023; 00:32 год.», згідно яких вбачається, що ОСОБА_5 знаходиться у приміщенні кімнати в якій відсутнє освітлення, підходить до особи чоловічої статі, яка перебуває у сидячому положенні. Надалі, ОСОБА_5 відкидає частину крісла та фрагмент дошки, якими була накрита вищезазначена особа та наносить удар кулаком в область голови, після чого бере рукомийник білого кольору та кидає на невідому особу, яка в свою чергу кричить внаслідок нанесених тілесних ушкоджень та повідомляє, що там була рана. Надалі, вищевказана особа бере ганчірку білого кольору та прикладає до голови, після чого відеокамера опускається і чути звуки та крики особи, якій ймовірно наносились удари. При відкритті відеозапису №2 на такому зображено особу чоловічої статі, яка вдягнута у светр чорного кольору та шорти блакитного кольору, а також кулак даної особи обмотаний ременем чорного кольору. Надалі ця особа підходить до невідомої особи та наносить удар кулаком, який обмотаний ременем. У свою чергу, невідома особа кричить, що її все болить, однак ОСОБА_5 продовжує наносити удари кулаком. При відкритті відеозапису №3 встановлено, що ОСОБА_5 підходить до потерпілого та ведеться діалог, у ході якого ОСОБА_5 неодноразово наносить удари кулаком потерпілому, після чого йде до своїх знайомих; даними лікарського свідоцтва про смерть №1490/2023 від 20 листопада 2023 року; даними протоколу обшуку від 23 листопада 2023 року, який проведено в квартирі АДРЕСА_2 ; даними протоколу огляду місця події від 23 листопада 2023 року, який проводився у житловому будинку АДРЕСА_4 ; даними висновку експерта № 1490/2023, який проведено у період з 20 листопада 2023 року по 08 грудня 2023 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку (у вигляді нейромаляції (альтерації), з розсіяними еритроцитами та окремими сидерофагами, згідно даних судово-гістологічної експертизи) у ділянці лівої скроневої долі, 10-ма забійними ранами голови (в лівій тім?яно-потиличній, лівій тім?яній, в лівій скроневій, правій тім?яній, лівій лобно-тім?яній, в правій лобній та в правій завушній ділянках), крововиливами в м?які покриви голови (в тім?яно-потиличній ділянці, в лівій скроневій та в правій лобній ділянці), синцем з садном (лівої вушної раковини), саднами (в лівій скроневій ділянці та в ділянці перенісся) в ділянках голови, яка призвела до набряку-набухання та гострого порушення гемомікроциркуляції в головному мозку, продуктивного запалення в м?яких оболонках головного мозку (арахноїдиту), набряку спинного мозку, гострого порушення гемомікроциркуляції в легенях та міокарді, вклинення довгастого мозку у великий потиличний отвір. закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку утворилася в термін біля 3-4 діб до настання смерті від неодноразової дії тупих твердих предметів та забійне ушкодження з лівої скроневої ділянки голови утворились від дії тупого, твердого предмета з обмеженою травмуючої поверхнею з ребром, друге забійне ушкодження на клапті шкіри з тім`яної ділянки голови утворилось від дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею сферичної чи наближеної до неї форми, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті; даними висновку експерта № 1669/2023, який проведено у період з 23 листопада 2023 року по 29 листопада 2023 року, відповідно до якого у внутрішніх органах ОСОБА_7 наявне вогнище нейромаляції (альтерації) з розсіяними еритроцитами та окремими сидерофагами в зоні лівої скроневої частки головного мозку, маркованій, як №1669-8 з ознаками проліферативних змін. Набряк та гостре порушення гемомікроциркуляції в головному мозку. Ознаки продуктивного запалення в м`яких оболонках головного мозку (арахноїдит). Набряк спинного мозку. Крововиливи в легенях, кров в бронхах. Ділянки ателектазів в легенях. Гостре порушення гемомікроциркуляції в легенях та міокарді. Дистрофічні зміни нирок. Некроз та фокуси запалення в «м`яких покровах голови». Дифузний крововилив в «м`язи спини» з мінімальними реактивними змінами. Фіброз м`яких оболонок головного мозку. Ендокардит. Інтерстиційний кардіосклероз. Склероз судин головного мозку та нирок. Вогнищевий пневмосклероз, вогнища Гона в легенях; даними висновку експерта № 160/2023-мк, який проведено у період з 22 листопада 2023 року по 24 листопада 2023 року, відповідно до якого на клапті шкіри з тім`яної ділянки голови трупа ОСОБА_7 два ненаскрізних забійних ушкодження, на клапті шкіри з лівої скроневої ділянки голови одне ненаскрізне забійне ушкодження, на клапті шкіри з ділянки лівої сідниці одне наскрізне колото-різане ушкодження. Одне забійне ушкодження на клапті шкіри з тім?яної ділянки голови (Х-подібної форми) та забійне ушкодження з лівої скроневої ділянки голови утворились від дії тупого, твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею з ребром, друге забійне ушкодження на клапті шкіри з тім?яної ділянки голови утворилось від дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею сферичної чи наближеної до неї форми, колото-різане ушкодження на клапті шкіри з ділянки лівої сідниці утворилось від дії гострого, плоского колюче-ріжучого предмета, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Будь-яких сторонніх включень та металізації на клаптях шкіри виявлено не було; даними протоколу огляду документу від 06 грудня 2023 року, а саме відеозаписів; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07 лютого 2024 року за участю свідка ОСОБА_12 , який показав та розповів про події, які відбувалися 15 листопада 2023 року в квартирі АДРЕСА_2 та ін.

Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.

Так, під час судового засідання у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та зазначив, що у ніч з ІНФОРМАЦІЯ_3 він знаходився у квартирі, в якій проживав ОСОБА_12 , де разом з ним та іншими особами, в тому числі і ОСОБА_7 розпивали алкогольні напої. Надалі, у нього з ОСОБА_7 виникла раптова суперечка, в результаті чого вони почали розмовляти один з одним на підвищених тонах та штовхатися. Зазначив, що він дійсно наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , однак наміру вбивати його не було. Щодо знаряддя, за допомогою якого він в тому числі і наносив йому тілесні ушкодження (умивальника) вказав, що такий лежав у кімнаті, де перебував ОСОБА_7 , після чого він взяв його у руки та положив на ОСОБА_7 , однак не кидаючи його. З приводу відносин з ОСОБА_7 показав суду, що це був знайомий, якого він неодноразово бачив у дворі, однак не спілкувався з ним, неприязних відносин у нього з ОСОБА_7 не було, а відтак наміру помститись чи покарати ОСОБА_7 за будь-які його дії в обвинуваченого не було. Після нанесення тілесних ушкоджень обвинувачений не бачив потерпілого, оскільки останній перебував в іншій кімнаті, а надалі посеред ночі покинув приміщення квартири, в якій вони всі разом перебували та пішов у невідомому для обвинуваченого напрямку. Інших подій обвинувачений не пам`ятає.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанції позицію обвинуваченого ОСОБА_5 про невизнання винуватості оцінили критично, зазначивши при цьому, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.

Зокрема, як убачається з оскаржуваного судового рішення, місцевий суд критично оцінив показання ОСОБА_5 з приводу того, що він не мав на меті завдати смерть потерпілому. Цей суд слушно зауважив, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 інкримінується нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а не умисне вбивство.

Крім того, суди також критично оцінили показання обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу того, що він не кидав на потерпілого умивальник. Так, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що вказане спростовується, зокрема, відеозаписом з мобільного телефону марки «Samsung» в корпусі синього кольору, моделі «Galaxy А02», який вилучено під час особистого обшуку при затриманні в ОСОБА_5 , з якого вбачається, що ОСОБА_5 відкидає частину крісла та фрагмент дошки, якими був накритий потерпілий ОСОБА_7 та наносить удар кулаком в область голови, після чого бере у руки умивальник білого кольору, підіймаючи його на висоту власного зросту та кидає такий в область голови ОСОБА_7 .

Згідно з висновком експерта №1490/2023, який проведено у період з 20 листопада по 08 грудня 2023 року, з таблицями до такого, слідує, що смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми, з забоєм головного мозку (у вигляді нейромаляції (альтерації), з розсіяними еритроцитами та окремими сидерофагами, згідно даних судово-гістологічної експертизи) в ділянці лівої скроневої долі, 10-ма забійними ранами голови (в лівій тім?яно-потиличній, лівій тім?яній, в лівій скроневій, правій тім?яній, лівій лобно-тім?яній, в правій лобній та в правій завушній ділянках), крововиливами в м?які покриви голови (в тім?яно-потиличній ділянці, в лівій скроневій та в правій лобній ділянці), синцем з садном (лівої вушної раковини), саднами (в лівій скроневій ділянці та в ділянці перенісся) в ділянках голови, яка призвела до набряку-набухання та гострого порушення гемомікроциркуляції в головному мозку, продуктивного запалення в м?яких оболонках головного мозку (арахноїдиту), набряку спинного мозку, гострого порушення гемомікроциркуляції в легенях та міокарді, вклинення довгастого мозку у великий потиличний отвір. Враховуючи розвиток трупних змін, слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_7 могла настати біля доби до проведення судово-медичної експертизи його трупа в морзі. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлена закрита черепно-мозкова травма, з забоєм головного мозку (у вигляді нейромаляції (альтерації), з розсіяними еритроцитами та окремими сидерофагами, згідно даних судово-гістологічної експертизи) в ділянці лівої скроневої долі, 10-ма забійними ранами голови (в лівій тім`яно-потиличній, лівій тім`яній, в лівій скроневій, правій тім?яний, лівій лобно-тім?яній, в правій лобній та в правій завушній ділянках), крововиливами в м?які покриви голови (в тім?яно-потиличній ділянці, в лівій скроневій та в правій лобній ділянці), синцем з садном (лівої вушної раковини), саднами (в лівій скроневій ділянці та в ділянці перенісся), яка утворилась в термін біля 3-4 діб (згідно даних судово-гістологічної експертизи) до настання смерті від неодноразової дії тупих твердих предметів (згідно медико-криміналістичної експертизи забійне ушкодження на клапті шкіри з тім?яної ділянки голови (Х-подібної форми) та забійне ушкодження з лівої скроневої ділянки голови утворились від дії тупого, твердого предмета з обмеженою травмуючої поверхнею з ребром, друге забійне ушкодження на клапті шкіри з тім?яної ділянки голови утворилось від дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею сферичної чи наближеної до неї форми), за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в причинному зв?язку із настанням смерті.

Разом з тим, апеляційний суд, спростовуючи доводи захисника, обґрунтовано зазначив, що механізм нанесення тілесних ушкоджень, які виявлені на трупі ОСОБА_7 , повністю узгоджуються із показаннями, наданими обвинуваченим ОСОБА_5 безпосередньо в суді першої інстанції, що він дійсно наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , показаннями свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 наносив ОСОБА_5 , а також відеозаписами, що містяться на мобільному телефоні марки «Samsung», який вилучено у ході особистого обшуку при затриманні ОСОБА_5 .

Крім того, суди слушно послалися на дані протоколу проведення слідчого експерименту від 07 лютого 2024 року за участю свідка ОСОБА_12 , який показав як 15 листопада 2023 року ОСОБА_5 наносив ОСОБА_6 тілесні ушкодження та бив умивальником білого кольору.

Тож, доводи захисника в частині того, що апеляційним судом не встановлено які саме тілесні ушкодження були спричинені потерпілому, які ушкодження перебувають у причинному зв`язку зі смертю останнього та не встановлено механізм спричинення смертельних ушкоджень саме діями обвинуваченого ОСОБА_5 не є слушними.

Суд апеляційної інстанції також визнав безпідставними доводи сторони захисту з приводу того, що місцевий суд належним чином не оцінив показання свідка ОСОБА_9 , зокрема, про те, що свідок бачив потерпілого ОСОБА_7 16 листопада 2023 року з перебинтованою головою та рукою, що свідчить, на думку захисника, про факт огляду та надання потерпілому медичної допомоги.

Суд апеляційної інстанції погодився з місцевим судом, який встановив причинно-наслідковий зв`язок між нанесенням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 у ніч з ІНФОРМАЦІЯ_3 та смертю ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується висновком експерта № 1490/2023.

Крім того, варто зазначити, що доводи касаційної скарги захисника про те, що суди не розглядали питання можливого одужання потерпілого у разі залишення його у медичному закладі та отриманні професійної допомоги лікарів і таке питання не ставилося при призначенні судово-медичної експертизи, як і версія захисту, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути завдані іншими особами, також не можна вважати слушними, оскільки за приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тоді як у цьому кримінальному провадженні обвинувачення висувалося тільки ОСОБА_5 . Водночас посилання сторони захисту на несвоєчасне надання потерпілому медичної допомоги, з огляду на встановлені фактичні обставини, не впливає на правильність кваліфікації та міру відповідальності обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, також зазначив, що докази у справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84 - 86 КПК України, оцінені судом згідно зі ст. 94 указаного Кодексу, та у своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

За статтею 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Тож, однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що, зокрема, полягає в рівних можливостях на збирання доказів та надання їх суду.

Крім того, положеннями ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Разом із цим сторона захисту, ознайомившись із висновком експерта № 1490/2023, який було складено за результатами експертизи, проведеної з 20 листопада по 08 грудня 2023 року, не була позбавлена можливості звернутися до суду з клопотанням про допит експерта, про надання роз`яснення висновку експерта, призначення додаткової або повторної експертизи. З огляду на те, що касаційна скарга і судові рішення не містять відомостей про звернення з такими клопотаннями, вказане, на переконання Суду, свідчить про мовчазну відмову сторони захисту від реалізації таких прав.

На підставі викладеного доводи касаційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд, у порушення приписів ст. 404 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Водночас апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм КПК України, місцевий суд дослідив у повному об`ємі та без порушень і дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достатності та достовірності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

Разом з тим апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Отже, відсутність належного обґрунтування клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тож, доводи захисника у цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів захисника про те, що суди, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не врахували визнання вини обвинуваченим, наявність двох неповнолітніх дітей та декількох тяжких хронічних захворювань

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання, згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також місцевий суд урахував відсутність обставин, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Тож, призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни чи скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3