Справа № 944/5146/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/143/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000492 від 30.06.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, без визначення розміру застави. Визначено строк дії ухвали 60 (шістдесят) днів з 12.02.2026 року по 12.04.2026 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у вбивстві, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому, з метою уникнення такої відповідальності, існують ризики того, що він може переховуватись від суду, може вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, а також наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Ризики які стали підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишились незмінними та не зменшились.

На ухвалу слідчого судді обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року; ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд формально погодився з доводами прокурора, не перевірив конкретних обставини, які б свідчили про наявність реальних ризиків передбачених ст. 177 КПК України та необгрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, суд не навів мотивів, щодо недоцільності визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки адвокат ОСОБА_7 подав клопотання про розгляд справи без участі нього та обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому обвинуваченому ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у вбивстві, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому, з метою уникнення такої відповідальності, існують ризики того, що він може переховуватись від суду, може вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, а також наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Ризики, які стали підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишились незмінними та не зменшились.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу відсутні, а апелянтами не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000492 від 30.06.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4