ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 760/14761/18

Провадження № 13-115 зво 25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_19 ,

захисника ОСОБА_20 (в режимі відеоконференції),

розглянула у судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_21 за заявою захисника ОСОБА_20 , який діє в інтересах ОСОБА_21 , про перегляд постанов Київського апеляційного суду по справі № 760/14761/18 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і

ВСТАНОВИЛА:

ЗМІСТ ПОСТАНОВЛЕНИХ У СПРАВІ РІШЕНЬ ТА ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Зміст оскаржених рішень національних судів і встановлені обставини справи

1. За встановленими судом першої інстанції обставинами, 06 червня 2018 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов протокол про порушення митних правил № 0270/10000/18 від 19 травня 2018 року, відповідно до якого 19 травня

2018 року о 17 годині 05 хвилин на митному посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни) Київської міської митниці ДФС під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «Відліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) було зупинено громадянина України ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який слідував літаком авіакомпанії «Візеір» до Нюрнбергу.

2. Після перетину пасажиром «білої лінії», яка відповідно до пункту 1.10 Правил застосування спрощеного порядку здійснення митного контролю предметів, що переміщуються громадянами, які прямують авіаційним транспортом, затверджених наказом Державної митної служби України від 18 лютого 2006 року

№ 137 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01 березня 2006 року за

№ 217/12091), позначає закінчення «зеленого коридору» та після перетину якої настає відповідальність за порушення митних правил, про що зазначено на інформаційному стенді, розміщеному в зоні митного контролю, під час вибіркового митного контролю пасажира було зупинено з метою усного опитування.

3. При усному опитуванні було встановлено, що громадянин України ОСОБА_21 переміщує готівкові кошти близько до гранично допустимої норми, дозволеної до переміщення. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, де при перерахунку встановлено, що переміщував валютні цінності, а саме 10 200 (десять тисяч двісті) євро та 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США. Пропущено через митний кордон в еквіваленті десяти тисяч євро 10 000 (десять тисяч ) євро.

4. Солом`янський районний суд міста Києва постановою від 17 серпня 2018 року визнав винним ОСОБА_21 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного кодексу України (далі - МК України), з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі

1700 гривень з конфіскацією в дохід держави безпосереднього предмета порушення митних правил згідно з описом предметів до протоколу про порушення митних правил

№ 0270/10000/18 від 19 травня 2018 року, а саме купюр номіналом 100 дол. США у кількості 38 шт. та купюр номіналом 100 євро у кількості 2 шт., та стягнув судовий збір у розмірі 352,40 грн.

5. На вказану постанову захисник ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_21

02 жовтня 2018 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від

17 серпня 2018 року.

6. Пропущений строк на апеляційне оскарження захисник мотивував тим, що

ОСОБА_21 не було надано копію повного тексту постанови від 17 серпня 2018 року, що не дало йому можливості вчасно подати на неї обґрунтовану апеляційну скаргу. Таким чином, апелянт вважав, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції був пропущений з поважних причин, та просив його поновити.

7. Київський апеляційний суд постановою від 16 жовтня 2018 року відмовив захиснику ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_21 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, повернувши його апеляційну скаргу без розгляду.

8. Апеляційний суд визнав необґрунтованим посилання апелянта на те, що ОСОБА_21 в судовому засіданні був присутнім без захисника та не є фахівцем у галузі права, у зв`язку із чим не міг вчасно подати апеляційну скаргу, оскільки, як видно з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_20 належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується розпискою. Більш того,

ОСОБА_21 була відома суть прийнятого судом рішення від 17 серпня 2018 року, про яке він мав би повідомити своєму адвокату. При цьому ані адвокат ОСОБА_20 , ані сам ОСОБА_21 не вчинили жодних дій для того, щоб подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.

9. За таких обставин апеляційний суд прийшов висновку, що посилання апелянта на несвоєчасне отримання повного тексту постанови від 17 серпня 2018 року не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, тому не дає підстав для поновлення цього строку.

10. Захисник ОСОБА_21 - адвокат ОСОБА_20 , не погодившись із прийнятим судом рішенням, 07 листопада 2018 року повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на звернення до суду.

11. На обґрунтування поданого клопотання зазначив, що 17 серпня 2018 року суд за участі ОСОБА_21 оголосив резолютивну частину постанови. Оскільки складання апеляційної скарги вимагало наявності повного тексту судового рішення,

ОСОБА_21 звернувся до суду із заявою про направлення копії постанови поштою на адресу адвоката ОСОБА_20 . Копію оскаржуваної постанови адвокат отримав 26 вересня 2018 року, а тому вважав, що початок перебігу строку на звернення з апеляційними вимогами починався з 27 вересня 2018 року.

12. Київський апеляційний суд постановою від 10 грудня 2018 року клопотання захисника ОСОБА_20 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року щодо

ОСОБА_21 за статтею 471 МК України залишив без задоволення, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

13. Апеляційний суд, посилаючись на матеріали справи, вказав, що постанову Солом'янський районний суд міста Києва виніс 17 серпня 2018 року за участі особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_21 , і зазначене сторонами не спростовується. Крім того, ОСОБА_21 залучив до справи захисника - адвоката ОСОБА_20 , який згідно з розпискою 10 серпня 2018 року засвідчив своїм підписом, що повідомлений про судове засідання на 11 год 00 хв 17 серпня

2018 року. У своїх поясненнях адвокат ОСОБА_20 зазначив, що в судовому засіданні суду першої інстанції при оголошенні резолютивної частини він присутній не був, про результат розгляду дізнався від ОСОБА_21 в телефонному режимі. Згідно з доданою апелянтом роздруківкою бази з відстеження поштових пересилань копію постанови ОСОБА_20 отримав 26 вересня 2018 року. Відтак суд апеляційної інстанції прийшов висновку, що ОСОБА_20 , будучи обізнаним про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_21 Солом'янським районним судом міста Києва, інтереси якого представляє, а також будучи професійним адвокатом та знаючи про прийняте відносно ОСОБА_21 рішення, не реалізував гарантоване йому як захиснику право на звернення з апеляційними вимогами без зволікань у визначений законом строк. При цьому суд зазначив, що поважних причин, які б об`єктивно заважали захиснику вчасно оскаржити постанову в апеляційному порядку шляхом направлення апеляційної скарги з можливістю в подальшому її доповнити чи уточнити після отримання повного тексту рішення, останній не навів, нових підстав, які йому не були відомі при подачі первинної апеляційної скарги і які б підтверджували поважність пропуску строку на звернення з апеляційними вимогами, в апеляційній скарзі не зазначив. Додатково суд звернув увагу апелянта, що матеріали справи не містять жодних відомостей, які б указували на те, що він особисто як захисник вживав будь-яких заходів, спрямованих на реалізацію свого права на апеляційне оскарження постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, адже заява від 23 серпня 2018 року про направлення копії постанови подана ОСОБА_21 як окремим суб`єктом на апеляційне звернення.

14. Також на вказану постанову з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_21 , в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та в разі визнання судом наявності складу адміністративного правопорушення в його діях керуватись статтею 22, пунктом 3 частини першої статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а також ураховуючи надмірний тягар при застосуванні конфіскації, закрити справу з підстав звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

15. Київський апеляційний суд постановою від 22 січня 2019 року в поновленні строку на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від

17 серпня 2018 року ОСОБА_21 відмовив та повернув апеляційну скаргу.

16. Перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 471 МК України, суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає виходячи з таких міркувань.

17. Згідно із частиною другою статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

18. Апеляційний суд послався на те, що з матеріалів провадження вбачається, що захисник ОСОБА_21 - адвокат ОСОБА_20 уже подавав апеляційні скарги на вказану постанову суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку на оскарження. Київський апеляційний суд відмовив у поновленні пропущеного строку, а апеляційні скарги повернув захиснику 16 жовтня 2018 року та 10 грудня 2018 року. При цьому зауважив, що останнє рішення було прийнято в судовому засіданні за участі захисника, ОСОБА_21 та представника митниці ДФС.

19. На підставі вище викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку апелянт не навів нових доказів, які б свідчили про поважність пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Зміст рішення Європейського суду з прав людини

20. 13 листопада 2025 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Соколов та інші проти України» (далі - Рішення) (заява № 71897/17 та 8 інших заяв), яким констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року

(далі - Конвенція) у зв`язку з відмовою у доступі до судів вищих інстанцій. Також постановив, що було порушено Конвенцію у зв'язку з іншими скаргами, висунутими за усталеною практикою Суду (див. таблицю в додатку).

21. Як зазначив Суд у своєму Рішенні, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення з позовом щодо своїх прав або обов`язків цивільного характеру чи встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення до судів або трибуналів.

22. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана (див. рішення у справах «Голдер проти Сполученого Королівства», від 21 лютого 1975 року, пункт 36, Серія A № 18, та «Девеер проти Бельгії», заява № 6903/75, пункти 48 і 49, від 27 лютого 1980 року). Крім того, обмеження будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, лише якщо вони переслідують законну мету і наявне розумне співвідношення пропорційності між застосованими засобами та метою, яка переслідується (див. рішення у справі «Селіс проти Франції», заява № 14166/09, пункт 33, від 08 березня 2012 року). Ці гарантії ефективного доступу за пунктом 1 статті 6 застосовні до апеляційних та касаційних судів у разі їхнього існування (див., серед інших джерел, рішення у справі «Маресті проти Хорватії», заява № 55759/07, пункт 33, від 25 червня 2009 року), у тому числі щодо проваджень про адміністративні правопорушення в апеляційних судах

(див., наприклад, рішення у справі «Чернега та інші проти України», заява № 74768/10, пункти 176 - 182, від 18 червня 2019 року).

23. У керівних справах «Давран проти Туреччини» (заява № 18342/03,

пункти 31 - 47, від 03 листопада 2009 року) та згаданому рішенні у справі «Маресті проти Хорватії» (пункт 34 - 43) Суд уже встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо питань, аналогічних розглянутим у цій справі.

24. Розглянувши всі надані йому матеріали, Суд не вбачав жодних фактів або аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку щодо прийнятності та суті цих скарг. З огляду на свою практику з цього питання Суд вважав, що у цій справі відповідні обмеження підірвали саму суть права заявників на доступ до суду.

25. У заяві № 19609/19 від 03 квітня 2019 року ОСОБА_21 скаржився до ЄСПЛ на непередбачуваність та/чи занадто формалістичне застосування відповідних процесуальних норм.

26. Як зазначив ЄСПЛ у Рішенні, постановами від 16 жовтня 2018 року та 10 грудня

2018 року Київський апеляційний суд повертав апеляційну скаргу заявника, подану

02 жовтня 2018 року на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від

17 серпня 2018 року, якою його було визнано винним у порушенні митних правил, як подану після закінчення встановленого строку, обґрунтовуючи це тим, що заявник був присутнім у засіданні 17 серпня 2018 року та був проінформований про оскаржувану постанову в цей день. Апеляційний суд відхилив аргумент заявника про пропуск встановленого строку з поважної причини, яка ґрунтувалася на тому, що повний текст оскаржуваної постанови йому було вручено лише 26 вересня 2018 року після того, як він та його захисник неодноразово, починаючи з 23 серпня 2018 року, зверталися до суду першої інстанції із заявами про її надання. Заявник надав копії відповідних заяв та повідомлення про вручення. Ніщо не свідчить, що суд першої інстанції дотримався свого зобов`язання за статтею 285 КУпАП щодо надання заявнику копії своєї постанови до дати, коли заявник фактично її отримав. У зв'язку з цим присудив заявнику в якості відшкодування моральної шкоди 1500 євро.

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА Й ІНШИХ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ

27. У заяві про перегляд судових рішень за виключними обставинамизахисник

ОСОБА_20 в інтересах заявника ОСОБА_21 на підставі констатованого ЄСПЛ у справі «Соколов та інші проти України» порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з відмовою в доступі до судів вищих інстанцій ставить питання про скасування постанов Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 22 січня 2019 року по справі № 760/14761/18 про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 471 МК України, щодо ОСОБА_21 просить направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

28. На підтвердження своїх доводів до заяви про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення додає заяву ОСОБА_21 від 23 серпня 2018 року та заяву адвоката ОСОБА_20 від 06 вересня 2018 року про надання копії постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, а також супровідний лист Солом`янського районного суду міста Києва про направлення копії постанови та відомості з сайту Укрпошти про отримання такого листа 26 вересня 2018 року, що, на думку захисника, свідчить про фактичну дату отримання оскаржуваної постанови суду першої інстанції саме 26 вересня 2018 року. При цьому адвокат зазначає, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що суд першої інстанції надав особисто або надіслав поштою копію оскаржуваної постанови в день її оголошення, тобто 17 серпня 2018 року.

29. Отже, на думку захисника, відсутні докази своєчасного, тобто визначеного статтею 285 КУпАП порядку отримання ОСОБА_21 та/або його захисником копії постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року у строк до 26 вересня 2018 року. Отже, всупереч приписам статті 289 КУпАП, наведені обставини залишились поза увагою апеляційної інстанції.

30. Ураховуючи наведене вище, вважає, що постанова Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, а також наступні постанови суду апеляційної інстанції від

10 грудня 2018 року та 22 січня 2019 року, якими відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

31. У судовому засіданні захисник підтримав позицію, викладену в заяві.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ ТА МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ПОСТАНОВИ

32. Відповідно до статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення Суду, в якому вона є стороною.

33. Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що констатоване Судом порушення Конвенції може бути виконане шляхом виплати компенсації, вжиття заходів індивідуального та/або загального характеру. Згідно зі статтею 10 цього Закону додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції та протоколів до неї; б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану заявника здійснюється шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.

34. Згідно із частиною другою статті 297-1КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

35. У такому разі відповідно до положень частини першої статті 297-8КУпАП справа про перегляд судового рішення розглядається Великою Палатою Верховного Суду (далі - Велика Палата).

36. У заяві про перегляд судових рішень по справі про адміністративне правопорушення висловлено прохання про виконання рішення ЄСПЛ через застосування додаткових заходів індивідуального характеру шляхом скасування постанов Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 22 січня 2019 року по справі № 760/14761/18 про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

37. Перевіривши доводи заяви, а також узявши до уваги висновки ЄСПЛ, наведені у Рішенні, Велика Палата дійшла таких висновків.

38. Статтею 6 Конвенції гарантується кожному право на справедливий суд, що включає в себе право на розгляд справи.

39. Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Дотримання цього права має забезпечуватися також відповідною умовою - особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

40. Саме з метою забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення

стаття 294 КУпАП передбачає можливість поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

41. Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку із пропуском строку повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

42. У справі «Соколов та інші проти України» щодо ОСОБА_21 . ЄСПЛ установив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв?язку з відмовою в доступі до судів вищих інстанцій, оскільки апеляційний суд повертав апеляційну скаргу заявника як подану на постанову суду першої інстанції після закінчення встановленого строку, обґрунтовуючи це тим, що заявник був присутнім у засіданні та був проінформований про оскаржувану постанову в цей день. При цьому відхилив аргумент заявника про пропуск установленого строку з поважної причини, яка ґрунтувалася на тому, що повний текст оскаржуваної постанови йому було вручено пізніше, вже після того, як він та його захисник неодноразово зверталися до суду першої інстанції із заявами про її надання.

43. Відповідно до критеріїв, викладених у прецедентній практиці ЄСПЛ, обґрунтованість тривалості провадження слід оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи та її складності.

44. Статтею 6 Конвенції зобов`язано держави - учасниці Ради Європи організовувати правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання вимог пункту 1 статті 6 Конвенції разом з вимогами судового розгляду впродовж розумного строку.

45. Переглядаючи постанови апеляційного суду у справі щодо ОСОБА_21 , Велика Палата діє на підставі та в порядку, передбаченому главою 24-1 КУпАП.

46. Як убачається з Рішення, констатуючи порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у цій справі, ЄСПЛ погодився з доводами заявника, який надав Суду копії відповідних заяв та повідомлення про вручення, та вказав про те, що ніщо не свідчить, що суд першої інстанції дотримався свого зобов`язання за статтею 285 КУпАП щодо надання заявнику копії своєї постанови до дати, коли заявник фактично її отримав.

47. Наведене дає Великій Палаті підстави вважати, що постанови суду апеляційної інстанції, якими відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

48. Відповідно до статті 297-10 КУпАП за наслідками розгляду справи Велика Палата, якщо дійде висновку про повне або часткове задоволення заяви, має право: скасувати постанову (постанови) та закрити провадження у справі; скасувати постанову (постанови) та передати справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду, який виніс оскаржувану постанову; змінити постанову (постанови).

49. З огляду на викладене Велика Палата, керуючись положеннями

статті 297-10 КУпАП, дійшла висновку, що заява захисника підлягає задоволенню, а постанови апеляційного суду - скасуванню з передачею справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

50. Враховуючи повідомлення Солом`янського районного суду міста Києва про те, що адміністративна справа щодо ОСОБА_21 знищена за вичерпанням строків зберігання, апеляційному суду необхідно вирішити питання щодо можливості відновлення матеріалів справи, необхідних для апеляційного розгляду.

Керуючисьстаттями 297-1, 297-8, 297-9, 297-10КУпАП, Велика Палата

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву захисника ОСОБА_20 , який діє в інтересах ОСОБА_21 , задовольнити.

Постанови Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 22 січня 2019 року по справі № 760/14761/18 про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею

471 МК України, відносно ОСОБА_21 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути переглянута тільки на підставі, встановленій частиною другою статті 297-1 КУпАП.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_12

ОСОБА_4 ОСОБА_11

ОСОБА_5 ОСОБА_13

ОСОБА_6 ОСОБА_14

ОСОБА_7 ОСОБА_15

ОСОБА_22 ОСОБА_16

ОСОБА_9 ОСОБА_17

ОСОБА_10 ОСОБА_18