ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/780/26 Справа № 207/1205/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових за № 0000731 від 20.05.2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Південного районного суду міста Кам`янського від 14 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, який має загальну середню освіту, працює на посаді директора ТОВ «ГПС 2018», не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК

України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та їх обгрунтування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржений вирок скасувати та визнати обвинуваченого ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує на те, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку із істотними порушеннями норм процесуального права, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що відомості, викладені у протоколі обшуку за місцем проживання обвинуваченого, в ході якого було виявлено та вилучено спортивні штани чорного кольору з написом DAVID GERENZO, є недопустимим доказами, оскільки даний обшук у порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України було проведено за участю лише одного понятого.

Вказує, що протокол слідчого експерименту від 05.12.2019 за участю потерпілого ОСОБА_9 не відповідає відеозапису даної слідчої дії в частині пояснень потерпілого щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Так, згідно із висновком від 10.07.2025 № 3897/25-35 Київського НДІ судових експертиз, під час вказаного слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 на запитання про те, коли він відчув удар, згідно із відеозаписом зазначив, що коли він біг, то зробив невеликий поворот та відчув удар. Натомість у протоколі зазначено, що потерпілий, добігши майже до самого місця, де наносились удари його напарнику, пробігши декілька метрів, відчув удар по голові ззаду зверху, обернувся та побачив хлопця, який біг за ним.

Захисник вважає, що вказана неточність мала істотне значення для результатів судово-медичних експертиз, проведених у справі у подальшому, та правильності їх висновків щодо можливості виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин, вказаних у протоколі слідчого експерименту із ним.

Вказує, що у всіх слідчих експериментах брав участь у статусі спеціаліста судовий експерт ОСОБА_10 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції, вказав, що він не пам`ятає показань, наданих потерпілим, та не може давати оцінку правильності висновків експертизи, оскільки у цьому провадженні не є експертом. У той же час у вироку суд зазначив, що останній висновки експерта підтвердив. Натомість експерт ОСОБА_11 , яка фактично проводила всі судові експертизи у справі, допитана не була у зв`язку із перебуванням її за межами України.

Акцентує увагу на тому, що згідно із висновком спеціаліста в області судово-медичної експертизи ОСОБА_12 від 26.08.2025, складеним за ініціативою сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_8 , з урахуванням взаємного розташування його та потерпілого ОСОБА_9 , не міг нанести останньому удар в ліву половину голови і спричинити відкриту черепно-мозкову травму, яка фактично була спричинена особою, яка знаходилась перед потерпілим, а не позаду нього, і кидала тупий предмет у бік останнього. Зазначений висновок суд першої інстанції не прийняв до уваги та оцінки йому не надав, чим порушив засади рівності прав сторін на збирання доказів та змагальності судового розгляду.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на сумнівність доказів, покладених судом в основу оскарженого вироку, оскільки клопотання слідчого від 12.08.2019 про проведення судово-медичної експертизи за наслідками слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 було складене раніше самого слідчого експерименту із вказаною особою, проведеного 03.09.2019.

Вважає висновки суду щодо послідовності показань потерпілого ОСОБА_9 безпідставними, оскільки останній при прийнятті від нього заяви про вчинення кримінального правопорушення вказував, що тілесні ушкодження йому нанесли невідомі особи; при першому допиті вказував, що хлопці з натовпу почали штовхати, бити в різні частини тіла його та напарника, скільки ударів нанесли сказати не може, йому в голову прийшовся удар каменем, після чого впав не землю, кількість ударів камінням також не пам`ятає; у судовому засіданні вказував, що обернувшись, бачив біля себе ОСОБА_8 з масивним предметом в руках, більше поруч нікого не було, але при цьому під час досудового розслідування впізнав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як осіб, які перебували поруч із ним, коли йому були спричинені тілесні ушкодження.

Крім того, згідно із викладеними у вироку показаннями потерпілого у судовому засіданні суду першої інстанції, саме ОСОБА_8 останній бачив як особу, яка бігла за ним та кинула в його сторону предмет, схожій на камінь, втім обвинувачений наполягає на тому, що він ОСОБА_9 не бив, будь-яких предметів в його бік не кидав та взагалі не міг спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження.

Вказує на невідповідність викладених у вироку показань потерпілого та свідків тим показанням, які були фактично надані цими особами під час судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що не бачив, хто наніс йому удар, але припускає, що це зробив обвинувачений, оскільки останній біг за ним, та коли він після отримання удару по голові повернувся, то побачив позаду на відстані метра саме ОСОБА_8 . Також повідомив, що бачив в руках обвинуваченого якийсь предмет, схожий на камінь, але не впевнений, оскільки освітлення було погане та він побачив його, коли обернувся на бігу. Крім того підтвердив, що під час сутички група молодих людей кидала у них каміння, а ОСОБА_8 , коли біг за ним, знаходився праворуч.

Свідок ОСОБА_16 , мати потерпілого, вказувала, що до неї приїжджала мати обвинуваченого, але грошей не пропонувала. Натомість до неї приїжджав хлопець на ім`я ОСОБА_17 , ще з двома хлопцями, та пропонував 40.000, 00 грн.

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що іншому охоронцю ( ОСОБА_19 ), який лежав на землі, наносили удари обвинувачений та інший чоловік у синій футболці. Коли свідок відтягував їх від лежачого охоронця, то побачив, як до них повзе на колінах потерпілий, його голова була вся в крові. На запитання захисника відповів, що ОСОБА_8 тілесні ушкодження потерпілому нанести не міг.

Свідок ОСОБА_19 вказував, що під час сутички молоді чоловіки почали кидати в їх бік каміння. Коли його повалили на землю, то він бачив, що в його напрямку біжить потерпілий, а за ним обвинувачений, але хто наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження він не бачив.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що кидав камінь у бік потерпілого, який біг у його напрямку, однак не попав, оскільки останній продовжив бігти. Мати потерпілого знає, бо декілька разів їздив до лікарні та пропонував їй фінансову допомогу. Також зазначив, що тривалий час займався гандболом.

Свідок ОСОБА_20 вказував, що бачив, як під час сутички один з охоронців служби «ЗАХИСТ» біг зі сторони торгівельних кіосків у бік ОСОБА_15 , а за ним біг ОСОБА_8 , і у цей час ОСОБА_15 взяв з землі камінь та кинув у бік потерпілого. Попав або не попав свідку невідомо, але якщо попав би, то було б відразу видно, оскільки ОСОБА_15 є гандболістом. Хто саме наніс тілесні ушкодження потерпілому свідок не бачив.

Захисник вважає, що жоден із свідків не бачив, хто саме наніс удар каменем потерпілому ОСОБА_9 , тобто не підтвердив факт скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому діяння.

Крім того вказує на залишення судом поза увагою протоколу огляду відеозапису від 28.01.2020, згідно із яким на фрагменті, коли ОСОБА_8 біжить у тому ж напрямку з потерпілим, він утримує правою рукою належну при ньому чорну сумку, а в його лівій руці нічого немає.

З огляду на викладене захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_8 за стандартом «поза розумним сумнівом».

Апеляційна скарга на вирок суду була подана також прокурором, втім цей апелянт під час апеляційного розгляду від неї відмовився, відмова була прийнята судом.

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Оскарженим вироком Південного районного суду міста Кам`янського від 14.10.2025 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Вирішені питання про початок строку відбування обвинуваченим покарання, про скасування арештів, накладених на етапі досудового розслідування, про речові докази.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 800 000,00 грн. та у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 11 686,00 грн., а всього на загальну суму 811 686 (вісімсот одинадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

ОСОБА_8 визнано винуватим за вчинення злочину за наступих обставин. Так, 20.05.2019 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, останній знаходився біля магазину «Продукти - 21» ТОВ «АТБ маркет» розташованого по вулиці Дунайській, 41 в м. Кам`янське, де побачив раніше не знайомого ОСОБА_9 . Одразу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, який супроводжувався зі сторони ОСОБА_8 нецензурною лайкою та погрозами застосування фізичної сили до ОСОБА_9 . В ході конфлікту у ОСОБА_8 виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Скориставшись тим, що увага потерпілого ОСОБА_9 була направлена на парника зі служби охорони «Захист» - ОСОБА_19 , до якого в цей час невідомі особи застосовували фізичну і потерпілий ОСОБА_9 побіг до нього на допомогу, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій прямий умисел направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також розуміючи те, що нанесенням удару каменем по голові, що являється життєво-важливим органом, можливо спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та бажаючи їх настання, діючи умисно, цілеспрямовано, побіг в слід за потерпілим ОСОБА_9 та наздогнавши останнього з заду, наніс один удар каменем (фрагмент цеглини з обмеженою контактуючою поверхнею) по голові ОСОБА_9 .

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми із забій головного мозку 2 ст., з гострою епідуралніою гематомою лобової та тім`яної ділянок ліворуч, із вдавленим осколковим переломом лівої тім`яної кістки та лінійним переломом лобової кістки з переходом на основу черепа та стінок лівої орбіти, із раною на голові ліворуч (20.05.19 операція: кістково-пластична трепанація черепа корончастою фрезою і лівій лобовій ділянці, видалення гострої епідуральної гематоми лівої лобно скроневої тім`яної ділянки; резекція вдавленого осколкового перелому лівої тім`яної кістки з післяопераційним дефектом черепа в лівій тім`яній ділянці 3x4 см.) - відносяться до ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для жита, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для житія явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю (п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджено наказом №6, МОЗ України від 17.01.1995 року.).

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 у цій частині кваліфіковані у вироку за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Позиції учасників апеляційного розгляду:

У межах апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність.

Мотиви суду:

Колегія суддів, заслухавши учасників апеляційного розгляду, переглянувши висновки суду першої інстанції з урахуванням апеляційних доводів захисника та у їх межах, приходить до наступного.

Так, за змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду. Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують суд апеляційної інстанції надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості й забезпечення доведеності винуватості.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, положення вказаної статті Конвенції гарантують право на справедливий розгляд справи саме обвинуваченому, а не стороні обвинувачення, і положення Конвенції не можуть тлумачитись на шкоду обвинуваченому.

У мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону у межах судового розгляду були дотримані, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 . Винуватість останнього в обсязі пред`явленого йому обвинувачення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, зазначеними та проаналізованими у вироку, яким суд дав належну оцінку з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, вірно встановив фактичні обставини, які ними підтверджуються, правильно кваліфікував дії обвинуваченого та призначив останньому покарання, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів зважає на те, що захисником не оскаржуються фактичні обставини справи у тій частині, що близько 02:30 годин 20.05.2019 біля магазину «Продукти-21» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого по вул. Дунайській, 41 у м. Кам`янське, мала місце сутичка та бійка між співробітниками декількох охоронних служб з одного боку та групою цивільних осіб, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 , з іншого боку, під час якої співробітнику служби охорони «Захист», потерпілому ОСОБА_9 , були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, детально описані у мотивувальній частині вироку. Натомість позиція захисту зводиться до заперечування механізму заподіяння вказаних тілесних ушкоджень потерпілому і доведеності того, що вони були заподіяні саме обвинуваченим ОСОБА_8 , а також висунення версії про те, що ці тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому ОСОБА_21 іншою особою свідком ОСОБА_15 , шляхом кидання останнім каменю у бік потерпілого.

З огляду на викладене колегія суддів не вдається до детального обговорення фактичних обставин справи в частині, яка стороною захисту не оспорюється, та обмежується констатацією їх доведеності дослідженими доказами, яким надана правильна оцінка.

Висновки суду про доведеність заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме діями обвинуваченого суд апеляційної інстанції вважає правильним та із ним погоджується, оскільки вони підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, у тому числі:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції зазначив зокрема, що коли він побачив, що інші хлопці б`ють його напарника ОСОБА_19 , то одразу побіг до нього. Озирнувшись, він побачив, як за ним біжить ОСОБА_8 та тримає в руках великий масивний предмет круглої форми, роздивитись що саме він не зміг, оскільки було погане освітлення. Він побіг до напарника та відчув різкий біль в районі голови, обернувшись побачив біля себе ОСОБА_8 з масивним предметом в руках, більше поруч нікого не було. Від болю він впав на коліно, в цей час до нього вибіг охоронець з магазину «АТБ» та забрав його до приміщення магазину. Потім приїхала швидка та забрала його до лікарні. Тілесні ушкодження він отримав трохи далі від вхідних дверей магазину «АТБ», вони були нанесені лише однією особою, а саме ОСОБА_8 , він його чітко бачив. В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив свої показання та зазначив, що впевнений, що удар по голові йому наніс саме ОСОБА_8 ;

-протоколом слідчого експерименту 05.12.2019, проведеного із ОСОБА_9 , у межах якого потерпілий, перебуваючи безпосередньо на місці події, відтворив, супроводжуючи свої пояснення відповідними вказівками, обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень близько 02:30 годин 20.05.2019 біля магазину «Продукти-21» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого по вул. Дунайській, 41 у м. Кам`янське (т. 1 а.с. 217-220);

-висновком судового експерта від 13.12.2019 № 1294-Е, у підсумках якого детально описані виявлені в ОСОБА_9 тілесні ушкодження, констатовано, що вони виникли внаслідок дії тупого твердого предмету, предметів з обмеженою контактуючою поверхнею зі значною силою більш вірогідно у напрямку ззаду наперед, дещо зверху вниз (про що свідчить характер та локалізація ушкоджень, перелому кісток черепу), і те, що за механізмом утворення вони не суперечать механізму та взаємному розташуванню потерпілого та нападаючого, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 05.12.2019 (т. 1 а.с. 223-225);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019, з фототаблицями до нього, згідно із яким потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 20.05.2019 біля магазину «АТБ-Маркет» по вул. Дунайській, 41-А у м. Кам`янське спричинила йому тілесні ушкодження (т. 2 а.с.10-12);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 року, згідно із яким свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 20.05.2019 біля магазину «АТБ-Маркет» по вул. Дунайській, 41-А у м. Кам`янське бігла за його напарником ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 13-15);

-протоколом огляду від 28.01.2020, з DVD-R диском до нього, яким зафіксовано огляд DVD-R диска марки «havit» з записами за 20.05.2019 рік з камер відеоспостереження, яким зокрема зафіксований рух у полі зору камери потерпілого ОСОБА_9 , а позаду від нього рух у тому самому напрямку обвинуваченого ОСОБА_8 (т. 2 а.с.121-123);

-висновком судово-медичної експертної комісії (експертиза за матеріалами справи) № 310 від 23.08.2024, в підсумках якої детально описані виявлені в ОСОБА_9 тілесні ушкодження; констатовано, що за своїм характером вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; констатовано, що вони були спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою жорсткою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в ліву тім`яну ділянку голови в напрямку зверху вниз, яким могло бути і каміння або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями. Встановити напрямок травматичної дії предмету в горизонтальній площині не можливо, у зв`язку з відсутністю судово-медичних критеріїв; визначено, що локалізація та характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в області голови, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує цей потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участю, а саме від механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою жорсткою контактуючою поверхнею в ліву половину голови. (т. 5 а.с. 62-91).

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що вищезазначеними доказами та іншими дослідженими судом доказами у сукупності поза розумним сумнівом підтверджується, що тяжкі тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому ОСОБА_9 саме обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених у вироку. Висунуту стороною захисту версію про заподіяння цих тілесних ушкоджень свідком ОСОБА_15 , шляхом кидання останнім каменю у бік потерпілого, колегія суддів вважає неспроможною, оскільки вона спростовується вищезазначеними доказами, а також відомостями, викладеними у протоколі слідчого експерименту із цим свідком (т. 1 а.с. 240-243) та у висновку експерта №1295-Е від 13.12.2019, згідно із яким виявлені у потерпілого тілесні ушкодження суперечать механізму, указаному свідком ОСОБА_15 , тобто « ...при кидку каменя в сторону потерпілого, який біжить в його бік, знаходячись при цьому обличчям один до одного та на відстані приблизно 4 метрів…» (т. 1 а.с. 246-248).

Аналізуючи апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 , які в цілому повторюють позицію захисту у межах судового розгляду, яка судом першої інстанції була детально проаналізована у вироку та грунтовно відкинута як неспроможна, та полягають в оспорюванні окремих доказів з формальних міркувань, запереченні чітких та послідовних показань потерпілого щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_8 , а також у тенденційній переоцінці частини доказів та їх сукупності у контексті доведеності обвинувачення, колегія суддів приходить до наступного.

Так, посилання апелянта на те, що відомості, викладені у протоколі обшуку за місцем проживання обвинуваченого, в ході якого було виявлено та вилучено спортивні штани чорного кольору з написом ОСОБА_22 , є недопустимим доказами, оскільки даний обшук у порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України було проведено за участю лише одного понятого, не обгрунтовують апеляційні вимоги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, що знайшла відображення зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №756/10060/17, постановах ККС ВС від 06.06.2023 у справі №293/1947/20 та від 17.10.2023 у справі №455/844/16-к, порушення процесуальних норм щодо отримання доказів не завжди є підставою для їх недопустимості. Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК, послатись на конкретний пункт цієї норми.

Колегія суддів не має грунтовних підстав для сумнівів у достовірності результатів проведеного обшуку, який було проведено у присутності понятого та в умовах здійснення відеозапису, й не вбачає істотного порушення фундаментальних прав чи свобод людини. Сторона захисту не оспорює результати обшуку як такі, або обставини, які були встановлені із їх використанням, а посилається виключно на формальне порушення вимог КПК України при проведенні даної слідчої дії.

Належить додатково зазначити, що вказаний протокол та похідні від нього докази, - протокол від 25.12.2019 огляду вилучених штанів та протокол від 25.12.2019 впізнання їх потерпілим ОСОБА_9 як одягу, що був на особі, яка заподіяла йому тілесні ушкодження, - не мають вирішального значення для справи та підтверджують лише ті обставини, які не заперечуються стороною захисту та поза розумним сумнівом підтверджуються іншими доказами, а саме факт перебування обвинуваченого на місці події; те, що безпосередньо перед заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачений біг позаду від нього у тому самому напрямку; те, що потерпілий прямо вказує на обвинуваченого як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження.

Посилання захисника на те, що протокол слідчого експерименту від 05.12.2019 за участю потерпілого ОСОБА_9 не відповідає відеозапису даної слідчої дії в частині пояснень потерпілого щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до оспорювання дослівної точності викладення у протоколі слідчого експерименту пояснень потерпілого щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень. У той же час сам потерпілий чітко та послідовно вказує на ОСОБА_8 як на особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження, та жодних сумнівів щодо вказаного протоколу не висловлює.

Колегія суддів не має підстав для грунтовних сумнівів у достовірності показань ОСОБА_9 , оскільки він є безпосереднім учасником події та володіє відомостями щодо її обставин, зокрема щодо моменту нанесення йому удару та взаємного розташування його, обвинуваченого та інших присутніх осіб у той час. Також ОСОБА_9 не був раніше знайомий із обвинуваченим ОСОБА_8 , наявності у потерпілого підстав його оговорювати та/або виділяти з будь-яких міркувань серед інших осіб, що брали участь у подіях, суд апеляційної інстанції не вбачає та сторона захисту на них не посилається.

Належить додатково зазначити, що на етапі судового розгляду кримінального провадження за ініціативою сторони захисту, з метою перевірки їх доводів та усуненні сумнівів і суперечностей, було проведено комісійну судово-медичну експертизу, згідно із висновком якої № 310 від 23.08.2024 локалізація та характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень області голови, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує цей потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участю, а саме від механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою жорсткою контактуючою поверхнею в ліву половину голови. (т. 5 а.с. 62-91).

Посилання захисника на те, що у всіх слідчих експериментах брав участь у статусі спеціаліста судовий експерт ОСОБА_10 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції, вказав, що він не пам`ятає показань, наданих потерпілим, та не може давати оцінку правильності висновків експертизи, оскільки у цьому провадженні не є експертом, у той же час у вироку суд зазначив, що останній висновки експерта підтвердив, колегія суддів вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки процесуальна позиція вказаної особи у суді першої інстанції та його міркування щодо досліджених доказів не мають істотного значення для оцінки висновків суду щодо винуватості ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Що стосується неможливості допиту експерта ОСОБА_11 , яка фактично проводила всі судові експертизи у справі, з об`єктивної причини, - у зв`язку із перебуванням її за межами України, - то дана обставина не свідчить про неповноту судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції щодо відхилення висновку спеціаліста в області судово-медичної експертизи ОСОБА_12 від 26.08.2025 колегія суддів вважає правильними та з ними погоджується.

Так, відповідно до ст. ст. 84, 298-1 КПК України висновок спеціаліста не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а тому не може підтверджувати чи спростовувати передбачені ч. 1 ст. 91 КПК обставини, які підлягають доказуванню, на що вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 07.11. 2024 у справі №344/8350/22.

Крім того, вказаний висновок було складено за ініціативою сторони захисту особою, яка у цьому провадженні не має статусу судового експерта, не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок та не була попереджена про неї. При складанні висновку спеціаліст використовував зокрема відомості з первинних показань свідків, наданих на етапі досудового розслідування, які не є допустимим доказами згідно із ч. 4 ст. 95 КПК України, надав власну оцінку доказам у справі, в тому числі поясненням ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, піддав сумніву частину викладених у них обставин та визнав встановленим механізм події, що потерпілим не підтверджується, згідно із яким останній у момент заподіяння тілесного ушкодження повернувся праворуч, внаслідок чого був обернутий до ОСОБА_15 , у напрямку якого перед цим рухався, лівим боком, а до ОСОБА_8 , - правим боком. З наведеного спеціаліст зробив категоричний висновок про те, що ушкодження на лівій частині голови потерпілого не могли бути заподіяні йому обвинуваченим, натомість вони були заподіяні йому особою, яка знаходилася попереду від ОСОБА_9 та кидала тупий предмет у його напрямку.

З огляду на викладене надання у вироку переваги висновкам проведених у справі судових експертиз, зокрема висновку № 310 від 23.08.2024 комісійної судово-медичної експертизи, проведеної на етапі судового розгляду за ініціативою сторони захисту, перед вказаним висновком спеціаліста, колегія суддів вважає правильним та із ним погоджується.

Апеляційні доводи захисника щодо складання клопотання слідчого від 12.08.2019 про проведення судово-медичної експертизи за наслідками слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 раніше самого слідчого експерименту із вказаною особою, проведеного 03.09.2019, колегія суддів вважає формальними і такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки згідно із висновком експерта № 930-Е від 03.09.2019 року, враховуючи характер та локалізацію виявлених пошкоджень у потерпілого ОСОБА_9 , механізм їх виникнення не відображено у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.09.2019 року за участі свідка ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 129). Відтак вказані докази не містять істотних для справи відомостей, які могли б вплинути на правильність висновків суду.

Посилання захисника на помилковість висновків суду щодо логічності та послідовності показань потерпілого колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє. Так, заява ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 9) та протокол його первинного допиту як потерпілого (т. 1 а.с. 26, 27), який не є джерелом доказів у справі за правилами ч. 4 ст. 95 КПК України, містять лише узагальнений та не деталізований опис подій. Натомість у подальшому, під час проведення із потерпілим слідчих експериментів, а також в суді першої та апеляційної інстанції, останній давав чіткі та послідовні показання, які викривають обвинуваченого.

Апеляційні доводи про те, що у судовому засіданні потерпілий вказував, що обернувшись, бачив біля себе ОСОБА_8 з масивним предметом в руках, більше поруч нікого не було, але при цьому під час досудового розслідування впізнав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як осіб, які перебували поруч із ним, коли йому були спричинені тілесні ушкодження, колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_9 впізнавав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 як осіб, що перебували на місці події, але не як осіб, що перебували у безпосередній близькості від нього в момент заподіяння тілесного ушкодження. У цьому контексті ОСОБА_9 послідовно вказував лише на обвинуваченого ОСОБА_8 .

Посилання захисника на те, що згідно із показаннями свідків жоден із них не бачив моменту заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, тобто не підтвердив факт скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому діяння, а сам ОСОБА_9 не бачив, хто наніс йому удар, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки винуватість ОСОБА_8 є доведеною всією сукупністю досліджених судом доказів, яким надана належна оцінка. Потерпілий дійсно не бачив самого моменту нанесення йому удару, втім володіє відомостями про обставини події у сукупності, зокрема щодо моменту та напрямку нанесення йому удару, взаємного розташування його, обвинуваченого та інших присутніх осіб у той час. Колегія суддів не вбачає підстав для грунтовних сумнівів у правильності показань ОСОБА_9 про нанесення йому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим.

Посилання захисника на показання ОСОБА_18 колегія суддів відхиляє, оскільки показання цього свідка є очевидно неспроможними та суперечать як іншим дослідженим доказам, так і позиції самого обвинуваченого, згідно із якими безпосередньо перед нанесенням тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачений біг позаду нього, згідно із доводами захисту не за потерпілим, а просто у тому самому напрямку.

Відтак ОСОБА_8 з усією очевидністю не міг у той самий момент перебувати поруч із ОСОБА_19 , у напрямку якого біг потерпілий, та разом з іншим чоловіком в синій футболці наносити йому удари, як про це вказує ОСОБА_18 , а висновки цього свідка про неможливість за таких обставин заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 є неспроможними.

Апеляційні доводи щодо залишення судом поза увагою протоколу огляду відеозапису від 28.01.2020, згідно із яким на фрагменті, коли ОСОБА_8 біжить у тому ж напрямку з потерпілим, він утримує правою рукою належну при ньому чорну сумку, а в його лівій руці нічого немає, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказаний відеозапис, з огляду на розташування та поле зору відеокамери зовнішнього спостереження, якою він був знятий, містить лише короткий проміжний фрагмент руху потерпілого та обвинуваченого у напрямку місця, де відбувалося побиття ОСОБА_19 . Ним не зафіксовані ані сам момент нанесення ОСОБА_9 тілесного ушкодження, ані обставини, що йому безпосередньо передували. Натомість потерпілий у своїх показаннях чітко вказує на те, що під час бігу він озирнувся та побачив, як за ним біжить ОСОБА_8 , який тримає в руках масивний предмет округлої форми, що саме не роздивився внаслідок поганого освітлення.

З огляду на викладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Південного районного суду міста Кам`янського від 14 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4