ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/745/26 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строків тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи клопотання захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою 5 років 10 місяців та 17 днів.

Вказує, що на теперішній час, обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави суттєво змінилися, зокрема, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суттєво зменшились, деякі з них взагалі перестали існувати, а нові ризики не з`явились, що є об`єктивною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який. Разом з тим, врахування лише однієї тяжкості покарання не може бути підставою, яка підтверджує наявність ризику переховування обвинуваченим ОСОБА_6 від правосуддя.

Також захисник звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання та відповідно, може перебувати там під домашнім арештом.

16 лютого 2026 року до Дніпровського апеляційного суду прокурором ОСОБА_7 скеровано клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років. Крім того звертає увагу, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останній не працював, офіційного джерела доходу не мав, відсутні сталі соціальні звязки.

Таким чином, прокурор вважає, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вислухавши учасників судового провадження, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи і вимоги клопотання сторони захисту та заперечували проти продовження запобіжного заходу, прокурора, який підтримав клопотання сторони обвинувачення та заперечував проти клопотання захисника, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Перевіривши доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу, співставивши їх із матеріалами долученими до клопотання, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання.

Так, приписами ч. 1 ст. 201 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить будь-яких нових обставин, фактів чи істотних змін у даних про особу обвинуваченого, які б не були відомі суду під час продовження запобіжного заходу, при цьому звертається увага, що усі ствердження адвоката зводяться лише до довготривалого утримання ОСОБА_6 під вартою та як наслідок нівеляцію ризиків, однак дані доводи, з огляду на обставини кримінального правопорушення та завдання кримінального провадження, не є прийнятними.

Ствердження захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що обвинувачений буде дотримуватись належної процесуальної поведінки, з огляду на наведені вище обставини, не є слушними.

Враховується, що тривалість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованого злочину та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягали безпосередньому допиту у суді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, яке відносяться до категорії особливо тяжких, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватими, що в сукупності дає підстави вважати, що останній усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 в силу вимог ст. 89 КК України хоча раніше не судимий, однак інкримінований злочин вчинив за попередньою змовою, з застосуванням насильства до потерпілого, окрім того останній міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у попередженні заявлених ризиків.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

З огляду на викладене, вказані ризики не зменшилися та не є нівельованимим.

Разом з цим, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи клопотання про продовження строку тримання під вартою, є слушними.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, як на це посилається захисник, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 401, 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 16 квітня 2026 року, включно, без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4