Номер провадження: 11-сс/813/1082/26
Справа № 946/2760/26 1-кс/946/738/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 17.04.2026, якою в межах к/п № 0000374 від 16.04.2026 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нерушай, Татарбунарського р-ну Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2026 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2026 включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутності підстав для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу та оскільки інкримінований злочин, вчинений із застосуванням насильства, вирішив не визначати йому альтернативний запобіжний захід.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з таких підстав:

- в матеріалах клопотання слідчого відсутні докази на підтвердження існування встановлених слідчим суддею ризиків;

- пред`явлена ОСОБА_7 підозра ґрунтується на припущеннях;

- слідчий суддя не врахував стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , який відповідно до наданих доказів страждає на туберкульоз. Крім того, внаслідок переохолодження під час несення військової служби в умовах війни йому ампутовано ліву ногу та він пересувається лише за допомогою милиць. На теперішній час він звернувся до медичного закладу та чекає на встановлення протезу, а також подав документи на встановлення йому інвалідності, що в сукупності свідчить про те, що його утримання в умовах ізоляції у такому безпорадному стані фактично призведе до його катування.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, при цьому захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив розглядати справу за його відсутності, а прокурор ОСОБА_9 подав клопотання, в якому заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив її розглянути без його участі.

З врахуванням приписів ст.ст. 405, 422 КПК України колегія суддів вирішила провести апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та на підставіч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апелянта та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За обставинами цього к/п ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до обставин, викладених в повідомленні про підозру, 15.04.2026 близько 20:20 год у ОСОБА_7 , який знаходився за місцем свого проживання у буд. АДРЕСА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків зі знайомим ОСОБА_10 виник умисел, направлений на заподіяння смерті останньому, в результаті чого ОСОБА_7 кухонним ножем наніс 8 ударів по тілу ОСОБА_10 , в тому числі із ушкодженням серця, від яких останній помер на місці.

На підтвердження обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_7 орган досудового розслідування надав ряд документів: протокол огляду місця події від 15.04.2026 з 23:05 год по 00:23 год, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 16.04.2026, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 16.04.2026, протокол огляду трупа від 16.04.2026, лікарське свідоцтво про смерть № 200 від 16.04.2026, яким підтверджується смерть ОСОБА_10 та інші докази в сукупності.

Дослідивши матеріали, зібрані органом досудового розслідування в межах цього к/п, апеляційний суд констатує, що надані докази свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_7 до обставин цього к/п та в сукупності підтверджують обґрунтованість пред`явленої йому підозри, яка потребує подальшого розслідування.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення протиправної поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як було вище зазначено, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який карається позбавленням волі на строк від 7 до 15 років, який є особливо тяжким злочином відповідно до класифікації ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому. у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З врахуванням специфіки інкримінованого злочину проти життя та здоров`я особи, в результаті якого померла людина, обставини к/п, зокрема ймовірне вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, характеристики особи підозрюваного, тяжкість інкримінованого злочину та суворість ймовірного покарання, початкову стадію к/п, що обумовлює необхідність вчинення правоохоронним органом ряду дій зі встановлення та перевірки обставин к/п, зокрема допит свідків, проведення експертиз тощо апеляційний суд констатує наявність в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 з/з у виді тримання під вартою та унеможливлюють застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Апеляційний суд зважає на посилання захисника щодо особливого стану здоров`я підозрюваного (ампутована кінцівка), разом з тим зауважує, що відомості щодо неможливості на теперішній час перебування підозрюваного ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора тимчасового тримання в матеріалах к/п, які надійшли до апеляційного суду для розгляду відсутні та стороною захисту не подавались, при цьому особа має право отримувати медичну допомогу в умовах СІЗО, а тому з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину, внаслідок якого померла людина та обставин цього к/п, застосування до ОСОБА_7 з/з у виді тримання під вартою є виправданим.

При цьому, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку не визначати підозрюваному заставу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, що до того ж не оспорювалось стороною захисту.

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою носить тимчасовий характер та його необхідність через нетривалий період часу буде переглянута судом, що гарантовано кримінальним процесуальним законодавством, під час чого може бути встановлена відсутність потреби в його продовженні або ж застосований більш м`який запобіжний захід.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 17.04.2026, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2026 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4