ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1357/26 Справа № 175/8465/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №0000530 від 12 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до 16 квітня 2026 року включно.

Суд першої інстанції врахував, що обвинувачений обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що посягає на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я особи, та особливо тяжкого корисливого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме.

Вважає, що запобіжний захід у виді утримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема переховуванню обвинуваченого від суду, ризики чого є реальними та дійсними. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

На підставі положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважав за необхідне не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні, тому посилання захисника на можливість визначення розміру застави визнав безпідставними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову, якою застосувати відносно обвинуваченого домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не надав оцінку всім доводам, ретельно їх не перевірив і не мотивував своє рішення належним чином.

Наголошує на тому, що обвинувачений тримається під вартою два з половиною роки, проте стороною обвинувачення не обґрунтовано, чому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде достатнім для забезпечення потреб слідства.

На думку захисника ОСОБА_8 своєю процесуальної поведінкою довів, що не бажає перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки до його взяття під варту самостійно з`являвся за викликом до слідчого та в суд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду першої інстанції, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або альтернативний запобіжний захід у вигляді застави до чотирьохсот тисяч гривень.

Захисник вважає, що відсутні встановлені законом підстави для тримання ОСОБА_8 під вартою, наголошує на необґрунтованості обвинувачення, а долучені докази прямо вказують на об`єктивну неможливість вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.

Встановлені судом ризики, на думку захисника, відсутні, процесуальна поведінка обвинуваченого є добросовісною та законною. ОСОБА_8 до його взяття під варту не здійснював жодних спроб знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для справи, а навпаки своїми діями сприяв досудовому розслідуванню, не здійснював жодних спроб тиснути на свідків чи впливати на їх покази. Проте, вважає, що судом першої інстанції не враховано вказані обставини.

Захисник вважає, що слідством недотримано критерію достатніх підстав для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, як наслідок відсутні підстави й для взяття під варту обвинуваченого.

Захисник заперечує про відсутність міцних соціальних зв`язків, що на його думку не відповідає дійсності, у обвинуваченого є малолітня донька.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисники в режимі відеоконференції та обвинувачений підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою апеляційний суд вважає неспроможними.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене 12 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлений ризик та суспільна небезпека особи ОСОБА_8 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_8 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

При цьому, колегія суддів, всупереч твердженням захисника ОСОБА_7 , зазначає, що обґрунтованість підозри на стадії судового розгляду справи по суті не може бути предметом перевірки, оскільки до суду скерований обвинувальний акт, а його оцінка та перевірка доказами, повний та неупереджений судовий розгляд і є завданням суду на даній стадії кримінального провадження та не може бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції. Лише за результатами судового розгляду по суті, після всебічного, об`єктивного, безпосереднього дослідження усіх доказів, можна виснувати про те, чи є докази належними, допустимими, достовірними та чи доводять вони вину обвинуваченого.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним вищенаведений ризик, передбачений ст. 177 КПК, для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, у тому числі наявність у неї родини й утриманців, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за який чинним законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі.

Судом першої інстанції вірно надано оцінку тим обставинам, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на найвищу соціальну цінність - життя та здоров`я особи, а також особливо тяжкого корисливого злочину, останній не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований та офіційне джерело його доходів невідоме.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вищевикладені обставини, враховані апеляційним судом в контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК та ймовірності їх настання, за умови не застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_7 на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків належними та допустимими доказами не підтверджені. Водночас навіть встановлення таких обставин саме по собі не є безумовною і самостійною підставою та не нівелює і не зменшує ризик, який став підставою для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може розцінюватися апеляційним судом як самостійна підстава для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як просить сторона захисту у своїх апеляційних скаргах.

Доводи сторони захисту про належну процесуальну поведінку обвинуваченого апеляційним судом враховуються, однак це не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на вищевикладене.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, продовження існування заявленого ризику, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів враховує посилання захисника ОСОБА_6 про надмірну тривалість строку утримання особи під вартою, проте вказаний довід сам по собі не свідчить про незаконність чи необґрунтованість ухвали суду та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тривалість судового розгляду зумовлена характером та складністю кримінального провадження, значний обсяг доказів, які підлягають дослідженню, що об`єктивно впливає на тривалість судового розгляду. Разом з цим, кримінальне провадження щодо особливо тяжких злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки та підвищені стандарти дослідження доказів й необхідності перевірки всіх обставин справи.

Апеляційний суд з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, при яких ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4