Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/78/26 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відео конференції, кримінальне провадження № 0000965 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 на вирок Черкаського райсуду Черкаської області від 15.05.2023, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українець, громадянин України,який не одружений, малолітню дитину, не працює, до затримання проживав без реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 20.06.2007 Тернавським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 3 ст.ст. 185, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, 04.02.2008 вирок переглянуто Тернавським районним судом м. Кривий Ріг, відмінено іспитовий строк, звільнений 10.03.2010 на підставі постанови Полтавського районного суду від 02.03.2010 умовно-достроково, не відбутий строк покарання 6 місяців 28 днів;

- 27.04.2015 Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 393, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

- 24.06.2015 Уманським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, зараховано попереднє ув`язнення в термін відбування покарання з розрахунку 1 день за два дні позбавлення волі, звільнений 02.05.2018 по відбуттю строку покарання. Судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені,-

засуджений за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна та за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття 13 (тринадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховується з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.11.2020.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Демидів, Вишгородського району, Київської області, українки, громадянки України, яка не заміжня, не працююча, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована АДРЕСА_2 , раніше не судима,

засуджена за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна та за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обраховувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 30.11.2020.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 136344 грн. 43 коп. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 436344 (чотириста тридцять шість тисяч триста сорок чотири) грн. 43 коп.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням в житло, що завдала значної шкоди потерпілому, за таких обставин:

ОСОБА_8 в невстановлений час та при невстановлених обставинах вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_9 , спільно з якою розробив план злочинних дій направлений на вчинення умисного вбивства, з метою заволодіння чужим майном, з метою незаконного збагачення.

Зокрема, ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_9 здійснили активні дії, направлені на придбання лікарських засобів, які впливають на свідомість людини та після потрапляння в організм є небезпечними для життя та здоров`я, подавляють волю та свідомість, є отруйними у перевищеній дозі, а в сукупності з алкоголем, призводить до втрати свідомості, та інших загрозливих для життя і здоров`я людини явищ, внаслідок різкого зниження, а в окремих випадках підвищення артеріального тиску до крайньої межі, тобто до небезпечного для життя стану.

В подальшому, 29.11.2020 року близько 21.00 год. ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи єдиний умисел, спрямований на викрадення майна жителів будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою, групою осіб із ОСОБА_9 , перебуваючи на другому поверсі гаража, який знаходиться в дворі будинку АДРЕСА_3 , та облаштований в житло для здачі в по добову оренду громадянам, орендуючи вказане житло, під час спільного розпиття алкогольних напоїв із власниками зазначеного домоволодіння ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою позбавлення життя останніх - для полегшення скоєння злочину проти власності, а саме заволодіння майном подружжя ОСОБА_15 , додали у напої ОСОБА_7 та ОСОБА_14 медичний препарат, а саме: клозапін (синоніми: азолептин, азолептол, лепонекс), що чинить заспокійливу, пригнічувану та снодійну дію, подавлення свідомості, а при вживанні з алкоголем призводить до втрати свідомості та інших загрозливих для життя і здоров`я людини явищ, який не слід вживати з алкоголем, так як даний препарат підсилює дію алкоголю, в результаті чого ОСОБА_7 стала непритомною, а ОСОБА_14 , відповідно до висновку експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 року, помер внаслідок отруєння клозапіном (синоніми: азолептином, азолептолом, лепонексом), після чого скоїли таємне викрадення майна подружжя ОСОБА_15 .

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця 29.11.2020, в період часу з 21 год. по 23 год., ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи єдиний умисел, спрямований на викрадення майна жителів будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою, групою осіб із ОСОБА_9 , перебуваючи на другому поверсі гаража, який знаходиться в дворі будинку АДРЕСА_3 , та облаштований в житло для здачі в по-добову оренду громадянам, скориставшись тим, що після дії на організми ОСОБА_7 та ОСОБА_14 медичного препарату, а саме: клозапін (синоніми: азолептин, азолептол, лепонекс), що чинить заспокійливу, пригнічувану та снодійну дію, в результаті чого ОСОБА_7 стала непритомною, а ОСОБА_14 , відповідно до висновку експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 року, помер внаслідок отруєння клозапіном (синоніми: азолептином, азолептолом, лепонексом), зняли із непритомної ОСОБА_7 :

- золоті сережки, вагою 5 гр., (що згідно розпорядження НБУ «Про закупівельні ціни на дорогоцінні метали» станом на 29.11.2020 року становить 950 гривень 77 копійок за 1 грам 585 проби металу - золота), вартістю 4753 грн. 85 коп.;

- золоту обручку, вагою 4 гр., вартістю 3803 грн. 08 коп.;

- золоту каблучку, вагою 3 гр., вартістю 2852 грн. 31 коп., привласнивши їх.

Далі, з кишені халату, в яку була одягнена ОСОБА_7 таємно викрали:

- грошові кошти в сумі 800 гривень;

- ключі від будинку АДРЕСА_3 , в якому проживають подружжя ОСОБА_15 , вартості які не становлять;

- мобільний телефон «SAMSUNG A30S», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/35-ТВ від 19.01.2021 становить 3300 гривень, в якому знаходились сім-карта мобільного оператора «Київстар», № НОМЕР_3 , та сім-карта мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «HUAWEI Y5», вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/35-ТВ від 19.01.2021 становить 1033 грн., в якому знаходились сім-карта мобільного оператора «Київстар», № НОМЕР_5 та сім-карта мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_6 , які належать подружжю ОСОБА_15 та перебували в кімнаті, де вони відпочивали.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, за допомогою викрадених з кишені ОСОБА_7 ключів, відімкнули будинок АДРЕСА_3 , проникли всередину, звідки таємно викрали:

- ноутбук «Lenovo B575», s/n WB03465471, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/35-ТВ від 19.01.2021 становить 2700 грн.;

- грошові кошти в сумі:

- 5000 гривень;

-1500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2020 року складає 28 грн. 44 коп. за 1 долар США, та становить 42664 грн. 20 коп.;

- 900 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2020 року складає 33 грн. 84 коп. за 1 євро, та становить 30456 грн.;

- 10 злотих, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2020 року складає 7 грн. 56 коп. за 1 злотий, та становить 75 грн. 60 коп.;

- 10 фунтів стерлінгів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2020 року складає 37 грн. 97 коп. за 1 фунт стерлінгів, та становить 379 грн. 70 коп.,

- 20 лір, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.11.2020 року складає 3 грн. 60 коп. за 1 ліру, та становить 72 грн.;

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно нього та ОСОБА_9 внаслідок неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом невірно кваліфіковані його дії, на його думку вони повинні кваліфікуватися не за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а за ст. 119 КК України, оскільки фактичний перебіг подій відрізняється від перебігу подій, вказаних у вироку місцевого суду.

Вказує, що він є особою, яка вживає препарат «азалептол», який розчинює у воді концентрованим розчином і про що ОСОБА_9 не знала.

В день вчинення злочину, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вживали алкоголь і хтось із них взяв пляшку з концентрованим розчином «азалептола» та зазначеним розчином запили горілку. Він неодноразово виходив з кімнати під час святкування та не міг контролювати те, що вживали чи не вживали із пляшки з концентрованим розчином препарату, внаслідок чого ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заснули.

Наміру на вбивство він не мав. Звертає увагу суду на те, що як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції не з`ясовано, не досліджено основний елемент предмету доказування, як стан здоров`я ОСОБА_14 та впливу препарату саме на нього.

Крім того, зазначає, що характеристика протиправних дій ОСОБА_9 по суті не відповідає вимогам КПК України, застосовано загальну форму і зміст обвинувачення без індивідуалізації дій кожного. Єдиним доказом вини ОСОБА_9 є лише відбиток великого пальця руки на коробці цукерок, однак у матеріалах справи відсутній такий доказ, як коробка цукерок.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що стороною обвинувачення та судом не доведено умисел саме на умисне вбивство ОСОБА_14 , оскільки 30.11.2020 р. слідчо-оперативною групою поліції за місцем пригоди виявлено чотири стакани (в трьох з яких, згідно експертного висновку наявні залишки препарату «Клозапін/Азалептол»). Таким чином, вживали препарат три особи - ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Відповідно до показів ОСОБА_9 на досудовому слідстві і в суді, після вживання горілки разом з родиною ОСОБА_15 , вони заснули.

Тобто, на думку ОСОБА_8 , враховуючи дані обставини, версія обвинувачення та суду, щодо попередньої змови та умисного вбивства ОСОБА_14 не підтверджена належними доказами.

Вважає, що події, внаслідок яких настала смерть потерпілого ОСОБА_14 , є казусом. ОСОБА_9 , як і потерпілі, вживала концентрований розчин препарату, внаслідок вживання якого настала смерть ОСОБА_14 , тобто також знаходилась в зоні ризику настання смерті.

Дані висновки, протиріччять версії обвинувачення та суду, щодо попередньої змови між ним та ОСОБА_9 про крадіжку речей, грошей потерпілих, оскільки остання також була під дією препарату і могла померти.

Висновок суду про те, що обвинувачені не могли не знати, що після потрапляння препарату в організм, потерпілий не мав шансів на життя, а тому суд вважав доведеним, що обвинувачені мали прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 і реалізували свій намір, умисно заподіяли смерть, а тому їх дії не можуть бути кваліфіковані за ст.119 КК України, то такий висновок є порушенням ст. 413 КПК України, оскільки судом не досліджено повний спектр обставин та подій, як і практику ККС ВС щодо розмежування поняття навмисне вбивство і вбивство через необережність.

Крім того, речові докази «ложки», які були знайдені на місці злочину: під час відеофіксації місця події 30.11.2020 р. о 4.00 год. ранку слідчо-оперативною групою було зафіксовано та знято на носії фото і відеофіксації усі речові докази та обстановку. При цьом,у оглядалась і ванна кімната, під відеозапис, де не зафіксовано будь-яких предметів чи знарядь злочину.

Під час судових засідань, він задав питання свідку ОСОБА_16 , яка знайшла ложки про те, чи можливо було при огляді не побачити ложки в ванній. На що вказаний свідок категорично відповіла: «Ні».

Більш того, в той самий час 30.11.2020 р. приблизно об 11.00 год., коли ОСОБА_16 «знайшла ложки у ванні» в помешканні Рябоконь, там на місці працювали працівники поліції на чолі зі старшим слідчим Херсонець, який згідно протоколу, додатково опитував потерпілу ОСОБА_7 .

Знайшовши ложки, ОСОБА_16 не повідомила слідчого та поліцію, які перебували на місці, а викликали поліцію згодом приблизно о 14.00-14.30 год.

Окремо звертає увагу, що згідно протоколів, свідок ОСОБА_16 та ОСОБА_7 були у відділку поліції і о 12:00 год. за їх участю проводились процесуальної дії, як впізнання ОСОБА_17 та ОСОБА_9 за фотокартками.

Незважаючи на істотні порушення у отриманні, закріпленні доказів по справі та факти незаконності їх отримання суд дійшов висновку щодо їх законності.

Апелянт вважає, що штучно створені докази - ложки та коробка цукерок, визнані судом належними, допустимими і достатніми, без врахування їх походження, тощо та покладені судом в основу вироку, як докази вини обвинувачених.

Вважає, що суд навмисно опустив у вироку факти, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та винесення законного і обґрунтованого судового рішення, як і правильної правової кваліфікації дій обвинувачених.

ОСОБА_8 вважає, що оцінивши всі зібрані по справі та досліджені у судовому засіданні докази з точки зору допустимості, достовірності та належності, провівши стислий аналіз та синтез доказової інформації, використаної судом у вироку - його винуватість у інкримінованих йому діях, обвинуваченням не доведено, а судом зроблено судову помилку при ухваленні вироку, оцінці доказів та їх достатності, законності тощо, що у сукупності вказує на неправосудність вироку який належить виправити шляхом перегляду справи, повторному дослідженні доказів, зміні правової кваліфікації, скасуванні вироку та направлення матеріалів на новий судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги, в якому просить скасувати вирок та перекваліфікувати його дії з п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України, відповідно до ст. 413 КПК України. Також просив повторно дослідити усі докази у справі, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК України. Доводи його доповнення аналогічні його апеляційній скарзі.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_9 подала уточнену апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно неї та ОСОБА_8 , ухвалити нове рішення про закриття кримінального провадження відносно неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримати, звільнити її з-під варти в залі суду. Просить повторно дослідити низку доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду винести законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, неповнота судового розгляду, полягає у тому, що ні у обвинувальному висновку, ні у вироку суду не зазначені чіткі її дії, які правоохоронні органи та суд вважають злочинними.

За змістом вироку, усі дії, описані як безпосередньо вчинені ОСОБА_8 індивідуально. Суд вдався до загальних фраз обвинувачення (за попередньою змовою), при цьому, на думку обвинуваченої, не встановлено факт змови, час змови, місце змови, обсяг змови та мету змови, розподіл ролей тощо. Не встановлено конкретно, які дії вчинені саме нею, зокрема, що стосується обвинувачення за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції не дослідив факти, що вона, перебуваючи в певних відносинах з ОСОБА_8 , не була проінформована про наявність у останнього психічної хвороби шизофренія та що він вживає пігулки за приписом лікарів клозапін/азалептол.

Вона, розпиваючи спиртні напої разом з потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_7 також запивала горілку розчином води з препаратом, а отже перебувала у рівних умовах з потерпілими і, виходячи з наслідків, враховуючи смерть ОСОБА_14 , могла теж загинути.

Вважає, що смерть потерпілого ОСОБА_14 це казус, оскільки ОСОБА_7 та вона не мали розладу здоров`я після вжиття горілки та запиваючи її розчином з препаратом - апріорі не може бути запланованим чи умисним вбивством потерпілого.

Єдиним доказом, на думку суду, який свідчить, що вона приймала участь у крадіжці є відбиток великого пальця на коробці цукерок. Пояснюючи цей речовий доказ, вона звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи, такий речовий доказ, як коробка цукерок - не задокументований у протоколах та не сфотографований. Вважає, що даний доказ штучно створений досудовим розслідуванням.

Апелянт зазначає, що вони дійсно під час святкування купляли коробку цукерок і їли їх разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , вона та ОСОБА_8 і що на ній могли бути залишені її відбитки пальців, але усі ці дії відбувались у кімнаті, яку вони з ОСОБА_8 вийняли по добово, хоча юридично це помешкання належить родині ОСОБА_15 .

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження виявилась у тому, що суд дав неправильну оцінку доказам у справі. Так, під час святкування, хтось із подружжя ОСОБА_15 взяв пляшку з водою для запивання горілки.

В якийсь момент їй захотілось спати, при цьому ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , як і ОСОБА_8 продовжили вживати алкоголь, а вона лягла на ліжко і міцно заснула. Вночі її розбудив ОСОБА_8 та вони вирушили в м. Київ.

Про смерть ОСОБА_14 та крадіжку їх майна їй стало відомо лише після затримання, а про факт використання медичного препарату клозапін/азалептол стало відомо під час досудового слідства, як і дані про те, що ОСОБА_8 хворіє на шизофренію.

На її думку, суд першої інстанції не довів наявність попередньої змови між нею та ОСОБА_8 у спільному розробленні плану на умисне вбивство.

Відповідно до норм ст. 62 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виявилось у неправильній кваліфікації вчиненого діяння, зокрема вчинене діяння, на її думку, необхідно було б кваліфікувати за ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність, яке не передбачало бажання настання смерті, отруєння, навмисного передозування, що виключає ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину за кваліфікуючими ознаками ст. 115 ч. 2 п. п. 6, 12 КК України, а є діями за ст. 119 КК України.

Умисел на крадіжку особистих речей та грошей родини ОСОБА_15 , виник лише після того, як ОСОБА_8 побачив майже порожню пляшку із вмістом розчиненого препарату клозапін /азалептол.

Так, ОСОБА_8 в судовому засіданні чітко зазначав, що пігулки азалептол вживав сам за рекомендацією лікаря і має захворювання шизофренія. Вибраний ним спосіб у відповідності до дозування препарату є розчинення 6 (шести ) пігулок на 1-1,5 літра рідини (води). ОСОБА_8 купував медичний препарат в м. Умань для особистого вжитку, який вживав два рази на добу та зробив концентрат в домоволодінні вийнятого помешкання у родини ОСОБА_15 .

Крім того, ОСОБА_8 в судовому засіданні стверджував, що раніше, неодноразово вживав сам клозапін/азалептол у дозуванні 6 (шість) пігулок разом на 1-1,5 літра води та вживав горілку, ефектом якого завжди був міцний сон, без суттєвої шкоди здоров`ю.

Зазначає, що ОСОБА_8 залишив в кімнаті пляшку з розчиненим препаратом і моменту хто, коли і як взяв з числа осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та неї пляшку з розчиненими ліками не бачив, але бачив цю пляшку на столі майже порожню, тобто вищевказані особи запивали вмістом пляшки спиртні напої.

Намірів убивати когось з осіб, він не мав і ситуація, яка сталася з ОСОБА_14 , як настання смерті, вважає казусом та дій незалежних від нього самого. Розуміння, що хтось з осіб може померти після вживання препарату він не мав, оскільки сам не раз пив ліки і алкоголь, а тому був впевнений, що наслідками вжитого буде лише і тільки міцний сон.

Обвинувачена ОСОБА_9 подала доповнення до апеляційної скарги, яке є аналогічним по відношенні до її апеляції та в якому обвинувачена стверджує, що не розкриті суб`єктивна та об`єктивні сторони інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а саме не вказано конкретно, які саме дії вчинила ОСОБА_9 , наслідки цих дій та причинно-наслідковий зв`язок між її діями та смертю потерпілого. Вважає, що в обвинувальному акті стосовно неї взагалі не викладене формулювання обвинувачення.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок щодо ОСОБА_9 , а кримінальне провадження закрити за відсутності в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, просить цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 шкоди залишити без розгляду, а процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити наступні докази: протокол ОМП від 30.11.2020 р. (том 3, а. пр. 18-27); протокол ОМП від 30.11.2020 р. (том 3, а. пр. 62-70); протокол ОМП від 30.11.2020 р. (том 3, а. пр. 75-83) та допитати свідка ОСОБА_16 ..

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок на його думку є необ`єктивним та незаконним, судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався, поверхово дослідив фактичні обставини справи, не перевірив доводи сторони захисту, щодо відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та недоведеності вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Натомість, суд побудував вирок виключно на неналежних, недостатніх і недопустимих доказах, не наводячи безспірні доводи вини ОСОБА_9 та підійшов з обвинувальним нахилом до їх оцінки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскаржуваний вирок постановлено стосовно двох обвинувачених. Разом з тим, ніякого належного розмежування їх поведінки та оцінки дій кожного з них вирок не містить.

Однак, відповідно до вимог кримінального процесуального закону з врахуванням практики ЄСПЛ кожному обвинуваченому у груповому злочині повинно бути висунете індивідуальне обвинувачення з зазначенням конкретно вчинених ним дій, що у кінцевому підсумку служить цілям індивідуалізації відповідальності.

Натомість, у даному кримінальному провадженні, хоча обвинувачення висунуте групі осіб, в обвинувальному акті, текстуально повторюється одне і те ж саме обвинувачення, без його індивідуалізації, а саме відсутнє розмежування обвинувачення стосовно дії окремої особи, не визначена роль кожного обвинуваченого, відсутнє посилання на наявність умислу у кожного з обвинувачених на вчинення цих злочинів, що робить обвинувачення неконкретним та порушує їх право на захист.

Відповідно до ст. ст. 24, 115 КК України для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно довести, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.

Разом з цим, кваліфікаційними ознаками інкримінованого ОСОБА_9 злочину є його вчинення групою осіб за попередньою змовою та з корисливих мотивів.

За змістом ч. 2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Ця домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь, означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. (Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та Постановах Верховного Суду у справах від 10.09.2018 р. у справі № 737/98/14 та від 15.04.2021 р. у справі № 751/2824/20.)

Таким чином, будь-який обмін інформацією має не залишати сумнівів у тому, що між учасниками спілкування досягнуто домовленості про вчинення певного злочину.

Однак, під час судового розгляду, стороною обвинувачення не було надано, а судом у вироку не наведено жодних належних доказів, що між обвинуваченими відбувся обмін інформацією (досягнута домовленість), згідно з якою кожному з них було очевидно, що вони діють спільно з метою вчинення вбивства потерпілого з метою заволодіння його майном, як і немає доказів вчинення обвинуваченими такої спільної дії, яка б була охоплена єдиним умислом спрямованим на досягнення злочинної мети та під час якої останні могли б узгодити свої дії та розподілити ролі у вчиненні цього злочину.

Також, у вироку не зазначено, які ж саме дії вчинила ОСОБА_9 , що свідчать про посягання на життя потерпілого, наслідки цих дій та причинний зв`язком між її діями та смертю потерпілого, як і не встановлені ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети обвинуваченої ОСОБА_9 , тобто не розкрита об`єктивна і суб`єктивна сторони складу злочину, передбаченого п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які у відповідності до ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, що є порушенням ст. 370 КПК України.

Разом з тим, під час судового розгляду не спростовані показання ОСОБА_9 стосовно того, що вона з ОСОБА_8 у ніяку змову з метою вчинення вбивства потерпілого для заволодіння його майном не вступала, домовленості на вчинення будь-яких протиправних дій між ними не було, про те, що ОСОБА_8 вживає ліки азалептол, обізнана не була, а довідалась про це під час судового розгляду, ніяких дій спрямованих на позбавлення життя потерпілого не вчиняла, речами потерпілих не заволодівала, і відповідно умислу на вказане не мала.

У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_8 показав, що вживає ліки азалептол, які того дня були в його пляшці з водою, яка стояла біля столу, за яким вони всі разом їли та пили, вживали спирті напої, а тому він не виключає, що потерпілий міг з неї випадково випити, будь-якої домовленості між ним та ОСОБА_9 на вбивство потерпілого не було, як і на крадіжку, яку він вчинив самостійно, а умисел у нього виник раптово, з метою компенсувати собі витрати на купівлю харчів та спиртних напоїв.

Очевидно, що діям обвинувачених не притаманні ознаки попередньої змови, адже відсутні підтвердження того, що їх дії охоплювалися єдиним умислом, або хоча б були узгодженими між собою.

Суд вказані покази обвинувачених не перевіряв та правову оцінку зазначеним обставинам в судовому рішенні не надав, а лише обмежився твердженням про не взяття їх до уваги, оскільки вважає їх такими, що надані з метою уникнення відповідальності.

Суд оцінюючи дані протоколу ОМП від 30.11.2023 р., яким додатково оглянуто ванну кімнату в номері який знімали обвинувачені, та на підлозі поруч з унітазом виявлено дві металеві ложки з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, які в наступному вилучено з місця події, не усунув суперечності між первинним ОМП цього ж приміщення з відеозапису якого вбачається, що на підлозі у ванній кімнаті, як поруч з унітазом так і поряд немає ніяких предметів схожих на металеві ложки.

На думку захисника, неспроможними є посилання суду, що вищевказані ложки могли знаходитися за межами поля зору камери при первинному ОМП та під час прибирання могли бути переміщеними, оскільки первинний ОМП проводився працівниками поліції візуально шляхом огляду всієї ванної кімнати (в тому числі і підлоги як поряд, так і за унітазом) та фіксувався технічними засобами (цифровою камерою), а тому якщо цих предметів не було, то їх і немає на відео ОМП, при цьому свідок ОСОБА_16 під час допиту не повідомляла, що здійснювала переміщення виявлених нею металевих ложок, а навпаки стверджувала, що вони були на видному місці.

Отже, суд в порушення положень ст. 62 Конституції України, ст. ст. 17, 91, 94, 368, 370, 374 КПК України побудував обвинувальний вирок виключно на припущеннях, не підтверджених достатніми та допустимими доказами.

Вважає, що під час судового розгляду не встановлено, що у діях ОСОБА_9 містяться ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, які б свідчили про те, що вона мала умисел на позбавлення життя потерпілого за попередньою змовою групою осіб, тому кваліфікація її дії за цією статтею кримінального закону є помилковою.

Крім того, за відсутності з боку ОСОБА_9 посягання на життя потерпілого, не вчинення нею відносно нього дій, за відсутності попередньої домовленості з ОСОБА_8 , спрямованих на заподіяння смерті потерпілому, підстав для кваліфікації її дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України не було.

Разом з цим, у вироку не зазначено, з огляду на аналіз яких доказів суд дійшов висновку про корисливий мотив дій ОСОБА_9 , а також не встановлено коли саме до позбавлення життя потерпілого чи після у неї виник умисел на заволодіння його майном.

При цьому, суд не врахував, що мотив вчинення злочину є кваліфікуючим елементом складу злочину, який обов`язково підлягає доказуванню. Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Також, за обвинуваченням за ч. 3 ст. 185 КК України не вбачається, щоб обвинувачена ОСОБА_9 приймала участь як співвиконавець у таємному викрадені майна потерпілих поєднаним з проникненням до житла.

Водночас, суд визнаючи ОСОБА_9 винною за ч. 3 ст. 185 КК України, передчасно послався на протокол ОМП від 30.11.2020 р. в ході якого вилучено сліди пальців рук ОСОБА_9 на коробці з-під цукерок з кімнати потерпілих і їх належність ОСОБА_9 встановлена дактилоскопічною експертизою.

Так, в п. 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 р. зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

Однак, суд залишив поза увагою, що у протоколі ОМП від 30.11.2020 р. не зафіксований зовнішній вигляд «коробки з-під цукерок», відсутній її опис, отже не проведено ідентифікацію предмету, як і не відбувалось його вилучення, а в наступному ця «коробка з-під цукерок» не визнавалась речовим доказом, що свідчить про маніпуляцію із доказами, а тому останні не можуть бути визнані допустимими.

Низка інших доказів, наведених у вироку, як самі собою, так і в їх сукупності не доводять поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 . При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України, в ході судового розгляду не здобуто.

Отже, виходячи із засад кримінального судочинства (верховенства права, законності, презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини), з врахуванням відсутності належних, достатніх та допустимих доказів, кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_9 підлягає закриттю, оскільки в її діях відсутній склад інкримінованих злочинів.

Враховуючи, що докази кримінального провадження, досліджені судом першої інстанції без дотримання вимог КПК України, тому наявні підстави для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції.

Не погоджуючись лише із призначеними місцевим судом покараннями, прокурор Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_18 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати в частині призначених покарань обвинуваченим, у зв`язку невідповідністю призначених покарань тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким:

- призначити ОСОБА_8 покарання: за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 до відбування 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- призначити ОСОБА_9 : за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_9 до відбування 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Також, просить дослідити дані, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених та доведеність їхньої вини, вважає, що покарання, призначені судом першої інстанції, не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, оскільки за своїм видом та розміром є явно несправедливими через м`якість.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, прийшов до помилкового переконання, що призначені покарання будуть цілком достатніми для виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також попередження вчинення ними нових злочинів.

Зокрема, суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених злочинів, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію, виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочини, характером конкретного злочину, враховуючи цінність тих суспільних відносин, на які посягають винні, суспільною небезпечністю злочину, наслідками діяння, способом вчинення злочину, мотивами та іншими конкретними обставинами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили умисні кримінальні правопорушення, які згідно з положеннями ст. 12 КК України є особливо тяжким та тяжким злочинами і являють собою підвищену небезпеку для суспільства.

Суд першої інстанції не врахував належним чином, що обвинуваченими вчинено найтяжчий злочин проти життя і здоров`я особи умисне вбивство, за обтяжуючих обставин (з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб), їхні конкретні дії по позбавленню життя особи, механізм вчинення (входження в довіру потерпілих), в тому числі і з використанням заздалегідь підшуканого медичного препарату (лікарського засобу), який є небезпечними для життя та здоров`я людини, є отруйними у перевищеній дозі, додано без відома потерпілих до їжі останніх, та із вживанням в сукупності з алкоголем, що призводить до загрозливих для життя і здоров`я людини явищ.

Так, згідно характеризуючих даних, ОСОБА_8 є не працюючим, одруженим, має сина 2020 р. н., без місця реєстрації, до затримання проживав за адресою: м. Львів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, однак, маючи непогашені та не зняті судимості, вчинив умисні злочини. Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 в досудового розслідування та судового розгляду не встановлені. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 є рецидив злочинів.

Також, відповідно до характеризуючих даних, ОСОБА_9 є не працюючою, не заміжня, має доньку 2010 р. н., раніше не судима. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені.

В доповненні до апеляційної скарги перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_19 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначених покарань через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначених покарань тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30.11.2020 по 17.03.2025 та з 25.09.2025 по день набрання рішення законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнати винуватою та призначити покарання за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. З ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 30.11.2020 по 17.03/2025 та з 25.09.2025 по день набрання рішення законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції, - залишити без змін.

Дослідити дані, що характеризують обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції припустився помилки при визначенні обвинуваченим початку строку відбування покарання, що стало підставою до незастосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Так, у резолютивній частині вироку судом першої інстанції вирішено початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відраховувати з дня їх фактичного затримання, тобто з 30.11.2020.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було затримано 30.11.2020 у порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2020 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.01.2021.

У подальшому ухвалами Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021, 24.02.2021, 20.04.2021, 27.05.2021, 23.07.2021, 13.08.2021 та ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 06.10.2021, 01.12.2021, 26.01.2022, 14.03.2022, 17.06.2022, 20.07.2022, 07.09.2022, 20.10.2022, 21.12.2022, 10.02.2023, 28.03.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 продовжено до 27.05.2023.

Одночасно, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 було затримано 30.11.2020 у порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2020 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.01.2021.

Ухвалами Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021, 24.02.2021, 21.04.2021, 27.05.2021, 23.07.2021, 13.08.2021 та ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 06.10.2021, 03.12.2021, 26.01.2022, 14.03.2022, 17.06.2022, 20.07.2022, 07.09.2022, 20.10.2022, 21.12.2022,10.02.2023, 28.03.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 продовжено до 27.05.2023.

Оскільки обвинуваченим у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та вони перебували в установі попереднього ув`язнення до дня ухвалення вироку, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, мав би зазначити про необхідність зарахування у строк покарання термін попереднього ув`язнення кожному з обвинувачених з 30.11.2020.

Натомість, внаслідок помилкового визначення початку строку відбування покарання з дати фактичного затримання, суд не застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, не вказавши у резолютивній частині вироку про зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відтак, у строк покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 30.11.2020 (дата затримання в порядку ст. 208 КПК України) по дату вступу вироку в законну силу.

Одночасно у строк відбування покарання обвинуваченим необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.09.2025 по день набрання рішення законної сили.

У запереченні потерпіла ОСОБА_7 висловлює свою думку з приводу необхідності залишення без задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 поданої в інтересах ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок суду стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно залишити без змін.

У запереченні прокурор Уманської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_18 висловлює свою думку з приводу необхідності залишення без задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 поданої в інтересах ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок суду стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які просили призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які просили закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 , а дії ОСОБА_8 перекваліфікувати на ст.. 119 КК України, думку прокурора, який просив призначити більш суворе покарання обвинуваченим, провівши судове слідство у обсязі дослідження письмових матеріалів справи, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково у крадіжці грошових коштів та золотих виробів, які були вилучені у ломбарді, також заволодів телефоном потерпілого так як останній сфотографував його паспорт, інших речей та золотих виробів він не викрадав, вважаючи що потерпіла каже не правду щодо кількості золотих виробів та їх ваги, він фізично не міг таку кількість золота десь подіти все що було ним було здано в ломбард, а тому і не визнав пред`явлений цивільний позов.

Свою вину у навмисному вбивстві не визнає взагалі так як потерпілим лікарський засіб не давав, яким чином він міг потрапити їм в організм йому не відомо.

Щодо обставин події пояснив наступне, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його родич і він мав їхати в м. Київ, на вокзалі у Львові зустрів свою знайому ОСОБА_20 з якою працював раніше у м. Затока і вирішили їхати разом, квитків прямих до Києва не було, тому вирішили доїхати до ОСОБА_21 , а потім звідти до Києва. Розумів що в Умань приїдуть пізно тому коли доїздили до м. Вінниці через сайт ОЛХ почав шукати подобове житло щоб переночувати. Знайшов оголошення потерпілих, яких до цього не знав, і з потерпілою домовився за кімнату. Вони їх мали зустріти близько 1 години, зустрів потерпілий, домовилися за 400 грн. за добу проживання, сказав що будуть 2 доби, він дав 1000 гривень і потерпілий сказав що вранці занесе здачу і сфотографує паспорт.

Наступного дня ОСОБА_22 на вокзалі придбала собі мобільний телефон та квитки на Київ на наступний день. Заїхали в маркет купили продукти харчування і повернулися до житла. Накрили стіл хотіли посидіти, зайшов потерпілий приніс 200 грн. здачі та сфотографував його паспорт, побачив що стіл накритий і він його з чемності запросив на 50 грам на що останній сказав що без жінки не прийде, розповідав що назбирали грибів і пішли з ним подивитися і він запросив дружину потерпілого з ними посидіти.

Після чого, близько 16.30 17.00 години потерпілі прийшли до них в номер і принесли гриби, сиділи з ними відпочивали, вживали разом алкоголь.

Потім викликали таксиста щоб привіз алкоголь і продукти, сиділи відпочивали виходили курити.

Потім знов викликали таксиста замовили алкоголь і продукти за що розраховувався він.

Потім дружина потерпілого йому сказала зробити їй каву і вони з ним спустилися до їхнього помешкання потерпілий зробив каву і вони повернулися в номер.

Потім потерпілий запропонував спуститися до них і він покаже гриби які вони зібрали, він попросив його зробити каву і йому, потерпілий зробив.

Бачив як потерпілий поклав гроші в тумбочку в себе в помешканні, потім йому хтось подзвонив і він відволікся.

В цей час у нього виник умисел заволодіти грошима потерпілого оскільки вони на продукти і алкоголь не скидалися, а він витратив майже тисячу гривень. Відчинив тумбу і там побачив гривні, валюту та золоті вироби, які викрав.

Після чого лягли спати, вночі розбудив Старжинську про крадіжку їй не повідомляв, сказав що є машина на Київ і потрібно їхати, щоб господарі не виявили крадіжку.

З приводу отруєння потерпілих пояснив, що вживає лікарський препарат «Азелептол» який розчиняє у воді та випиває. Даний препарат, ще у Львові, розчинив у воді та зберігав у пляшці, яку вже в номері ставив у холодильник, коли виходив то побачив дану пляшку на столі бо скінчилися напої і вважав, що можливо потерпілі таким чином його могли вжити.

Даний препарат він купував за рецептом і в нього було кілька блістерів з ним. Крадіжку він вчинив близько 20 години, коли потерпілий залишив його в кімнаті свого будинку, потім його ключами зачинив двері та ключі викинув щоб вони його не викрили, коли піднявся до себе в номер ОСОБА_23 вже спала.

ОСОБА_15 сказав що вони ляжуть у них в номері бо добре погуляли. Коли вони всі заснули він розбудив ОСОБА_23 і вони поїхали в Київ, ОСОБА_23 сказав, що витратився, тому потрібно заїхати в ломбард здати дещо, здав золоті вироби які викрав і за ці гроші зняв квартиру в Києві.

30 листопада 2020 року їх затримали близько 19 години, у нього вилучили його мобільні телефони, телефон у Старжинської та телефон потерпілої який він забрав з собою коли вона спала, щоб остання не викликала поліцію, також забрав і телефон потерпілого оскільки на нього він сфотографував його паспорт, цей телефон вилучили на зйомній квартирі.

Про те, що в нього в пляшці з водою Азилептол Старжинській не повідомляв, хто пив з його пляшки під час застілля він особисто не бачив.

Допитана в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_9 вину не визнала, зазначала, що ні крадіжки ні вбивства не вчиняла та просила суд виправдати її повністю.

Зазначала, що обвинуваченого ОСОБА_24 знає з літа 2020 року, зустрілися з ним у Львові мали їхати в Київ, проте не було квитків, тому вирішили їхати через Умань. По дорозі ОСОБА_25 домовився за житло в ОСОБА_21 .

Наступного дня запросили потерпілих повечеряти перед цим випили вдвох невелику кількість горілки. З потерпілими допили цю пляшку та купували ще дві пляшки горілки, які також випили, більше і частіше пила вона та потерпіла, чоловіки ходили, курили і випивали рідше.

ОСОБА_26 кілька разів виходив до туалету в номері, вона також виходила.

Вона сп`яніла і не дуже добре себе почувала, як вже пили каву вона не пам`ятає, за столом до цього ОСОБА_27 говорив що це його вода і її не пити, більш нічого не пояснював.

Потім вона заснула через вжитий алкоголь, і вночі її розбудив ОСОБА_27 , вона побачила що потерпіла спала поруч з нею, а її чоловік на сусідньому ліжку і хропів.

ОСОБА_27 сказав, що вже зібрав речі і потрібно їхати бо є машина на Київ, коли вона запитала за потерпілих він їй сказав що ввечері їх попередив що вони їхатимуть, тому вона цьому не придала значення.

Автомобілем приїхали в Київ, ОСОБА_27 зайшов в ломбард сказав здати якісь речі, вона його чекала потім зайшла також, він їй дав якісь квитанції, грошей ніяких не давав і про крадіжку не повідомляв.

В помешкання потерпілих вона особисто не заходила, перебувала лише в номері, таблетки ОСОБА_27 бачила, але не звертала на них увагу і на той час їх назву не знала.

Про смерть потерпілого дізналася вже від поліції пояснювала що при обшукуу в м. Києві слідчий тримав її у ванній кімнаті, працівники поліції ходили по квартирі без понятих до проведення обшуку.

В її особистих речах ні речей потерпілих ні грошей не було виявлено та не вилучалося, в сумку ОСОБА_27 вона не заглядала і не знала що в ній було.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 29 листопада 2020 року о 14.00 годині зателефонував чоловік запитав чи зможемо здати по добово житло, телефонував кілька разів та розпитував про житло, повідомила свого чоловіка що їдуть постояльці і їх потрібно буде поселити. Потім лягла спати і прокинулась близько 23.00 години і чоловік повідомив що поселив чоловіка і жінку вони заплатили за добу 400 грн., сказала що вони бронювали на 2 доби на що чоловік сказав що вони подумають.

Наступного дня з чоловіком поїхали за грибами та телефонувала обвинуваченому, який сказав що лишаться ще на добу.

Повернулися та чистили гриби, приходив обвинувачений і розмовляв з її чоловіком потім побачила обвинувачену ОСОБА_23 і пригостила її банкою грибів.

Потім чоловік повідомив, що обвинувачені запросили їх повечеряти разом бо вони вдячні що вони їх пізно прийняли. Вона спочатку відмовлялася бо була стомлена, приходив обвинувачений і запрошував до себе посидіти, але вона йти не хотіла потім прийшов її чоловік сказав, що обвинувачені хороші люди і потрібно з ними посидіти.

Вона взяла з собою рибу та гриби і піднялися до них в кімнату, в розмові обвинувачені повідомили що лишаються і сьогодні відпочиватимуть, говорили, що працюють в ресторанах, багато їздять та гарно заробляють.

За столом була горілка, яка була обвинувачених, коли її випили ОСОБА_23 сказала викликати таксі щоб купити продукти та горілку. Таксист привіз замовлення.

Так як мало бути ще поселення людей чоловік з таксистом поїхав і забрали людей і їйвіддав грошові кошти у сумі 400 грн. за поселення.

Обвинувачений ОСОБА_25 за столом майже не сидів був весь в телефоні казав, що грає в ОСОБА_28 , робить ставки.

Обвинувачена ОСОБА_29 сказала що ОСОБА_25 варить смачні пельмені і наполягала спробувати.

Вони знов викликала таксі та замовили продукти, вона сказала купити морозиво та фрукти.

Потім сказала чоловіку зварити каву та принести, вони пішли з ОСОБА_30 .

Коли налили каву вона її випила і після чого нічого більш не пам`ятає, орієнтовний час що вона запам`ятала це було близько 20 год. 45 хв.

Коли прийшла до тями то побачила, що лежала в кімнаті, яку знімали обвинувачені, на ліжку і погано себе почувала, в кімнаті горіло світло і біля вікна на підлозі виявила тіло свого чоловіка без ознак життя, намагалася його розбудити і надати якусь допомогу, обвинувачених в кімнаті вже не було.

Вхідні двері до даного помешкання були зачинені і вона звідти змогла вийти лише через вікно і побігла до свого помешкання та побачила, що речі в будинку були розкидані і зрозуміла що її обікрали.

Побігла кликати на допомогу та викликали поліцію та швидку допомогу.

Після цих подій зрозуміла, що обвинувачені дивно поводилися кілька разів про щось шепотілися, за столом майже нічого не їли, говорили що не голодні, бачила що вони їли ковбасу, сир та гриби.

На столі було дві пляшки солодкої води, іншої якоїсь води не було і вона не бачила щоб обвинувачений щось пив з окремої плашки і він про це нічого не казав.

Чоловік не одноразово нагадував ОСОБА_31 надати свій паспорт щоб він його сфотографував, але він всіляко цього уникав і вона так і не бачила щоб він його надав.

Повідомила суд, що а ні вона, а ні її чоловік лікарський препарат «Азелептол» не вживали та його у них не було в домоволодінні.

Також повідомила суд, що після приїзду поліції попрохала ОСОБА_16 прибрати помешкання де загинув чоловік і остання при прибиранні біля унітазу виявила дві ложки в порошкоподібній речовині і вони потім викликали поліцію, яка їх вилучила.

Свідок ОСОБА_32 в суді першої інстанції пояснила, що з 29 на 30 листопада 2020 року була вдома близько 3.00 години хтось постукав, відчинила побачила ОСОБА_33 , яка повідомила що їх обікрали і чоловік ОСОБА_34 лежить в кімнаті. Викликали поліцію та пішли до будинку, де побачила відкриті тумбочки, розкидані речі. Потерпіла повідомила, що викрали техніку, гроші та золоті вироби. До будинку який знімали обвинувачені вона не заходила.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснила, що з потерпілими знайома давно, 30.11.2020 року її чоловіку подзвонив брат загиблого та повідомив що сталося. І вона прийшла до потерпілих,

ОСОБА_35 розповіла що сталося і попрохала допомогти прибрати в кімнаті де загинув її чоловік після проведення слідчих дій. Зібравши сміття, пішла мити підлогу і зайшла у ванну кімнату і на підлозі біля унітазу побачила дві столові ложки в порошкоподібній речовині білого кольору, про що повідомила потерпілу, яка викликала поліцію і через годину вони приїхали та їх вилучили.

Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції пояснив, що працює таксистом і 29 листопада 2020 року телефонувала кілька разів жінка та замовляла доставку продуктів харчування та горілки, які він привозив на вулицю Фонтанну м. Умань.

Свідок ОСОБА_37 в суді першої інстанції пояснив, що 29.11.2020 року таксував в м. Умань і пізно вийшли обвинувачені та замовили відвести їх на вул. Фонтанну м. Умань, розповідали що щойно приїхали та просили відвести за даною адресою, більш їх не бачив. Потім з ним проводилось впізнання указаних осіб.

Свідок ОСОБА_38 в суді першої інстанції пояснила, що є матір`ю потерпілої та проживає за кордоном і 29.11.2020 року була за кордоном та по телефону розмовляла з донькою та зятем з якими говорила майже щодня.

В той день трубку взяв зять,- говорив дивно не так як завжди ,говорив за гриби та що вечеряють з квартирантами і сказав що передзвонить, але не передзвонив, вона його сама набрала. Він почав дивно говорити, що донька забрала телефони і що вона спить і перестали говорити. Перетелефонувала онуку і повідомила що щось не те, на що онук сказав що вони вечеряли і може він перепив, після чого не могла заснути, а вранці дізналася що сталося.

Свідок ОСОБА_39 в суді першої інстанції пояснив, що 30.11.2020 року близько 00.00 годин подзвонив замовник та попрохав по добово здати квартиру, оскільки він займається таким видом діяльності. Просили на 1-2 доби здати квартиру він погодився і під`їхав до квартири побачив чоловіка ОСОБА_24 , дані якого в нього є як наймача, який був з повненькою жінкою прізвища якої він не знає.

Попросив у нього паспорт та сфотографував його. Віддав ключі від квартири та поселив їх.

Наступного дня подзвонив слідчий повідомив, що ці особи вчинили злочин і запитав чи має він ключі від квартири, повідомив що є.

В подальшому, приїхали працівники поліції запросили понятих і вони зайшли в квартиру, яку він відчинив ключами, як повноважний користувач. В квартирі нікого не було, були речі обвинувачених, в яких при поселенні була дорожня сумка та сумка як з-під ноутбука.

З квартири були вилученігрошові кошти, золоті прикраси сережки, багато таблеток в блістерах, назви яких він не пам`ятає.

Квартира здавалась без будь яких сторонніх речей, також вилучався чи мобільний телефон чи коробка від нього точно не пам`ятає.

Квартиру відчиняв та зачиняв сам ключі поліції не передавав.

В середині обшуку чи в кінці могла бути присутня обвинувачена, як зайшли в квартирі він її не бачив.

Крім даних показань обвинувачених, потерпілої та свідків, вина ОСОБА_40 та ОСОБА_9 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинені кримінальні правопорушення (т. 3 а.с. 60);

- протоколом огляду місця події за адресою: вул. В. Фонтанній, 65 м. Умань Черкаської обл. від 30.11.2020 р. з додатками (фототаблицею) під час якого виявлено труп ОСОБА_14 , кухонний посуд, упаковку таблеток «Азалептол», в якій відсутні 6 таблеток (т. 3 а.с. 18-27);

- відеозаписом до протоколу ОМП за адресою: вул. В. Фонтанній, 65 м. Умань Черкаської обл. від 30.11.2020 р. , що містяться на диску, згідно якого проведено огляд місця події, наслідки якого зафіксовані у протоколі ОМП, встановлена наявність блістера з таблетками «Азелептол», в якій 6 таблеток відсутні, що відображено в протоколі ( диск т. 3 а.с. 28);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_14 та висновками судово-медичного експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 р., № 05-7-02/474/31 від 16.01.2021 р. відповідно до яких причиною смерті ОСОБА_14 стало отруєння клозапіном (син. азолептином, азолептолом, лепонексом), виявлено в крові етанол, що могло відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння (т. 3 а.с. 32-35, 37-42, 106-107);

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_7 від 30.11.2020 р., відповідно до якого вона впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як осіб, що винаймали в неї по добово житло та з якими вона та її чоловік напередодні події відпочивали та вживали спиртні напої, їжу, яку готували обвинувачені (т. 3 а.с. 47-49, 50-52);

- протоколом ОМП від 30.11.2020 р. в ході якого оглянуто помешкання де проживали потерпілі за адресою АДРЕСА_3 та встановлено, що в житлових кімнатах загальна обстановка порушена, речі розкидані, дверцята шаф відчинені, в одній з кімнат виявлено картонну коробку з-під цукерок, про обробці якої дактилоскопічним порошком виявлено сліди пальців рук, які вилучено з місця події (т. 3 а.с. 62-70);

- протоколом ОМП від 30.11.2020 р. з фото-таблицями до нього, яким додатково оглянуто місце події, а саме ванну кімнату в номері, який знімали обвинувачені, та на підлозі поруч з унітазом виявлено дві металеві ложки з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, які вилучено з місця події (т. 3 а.с. 75-78);

- протоколом огляду предметів з фото-таблицею до нього та постанову про визнання предметів речовими доказами у справі від 30.11.2020 р., якими оглянуто вилучені при ОМП докази та визнано їх речовими доказами у даній справі (т. 3 а.с. 79-87, 88-89);

- протоколом огляду предметів з фото-таблицею до нього та постанову про визнання предметів речовими доказами у справі від 30.11.2020 р., якими оглянуто вилучені при ОМП металеві ложки та визнано їх речовими доказами у даній справі (т. 3а.с. 90-91, 92);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 30.11.2020 р., в ході якого у потерпілої ОСОБА_7 відібрано зразки крові (т. 3 а.с. 96);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 30.11.2020 р., в ході якого у потерпілої ОСОБА_7 відібрано зразки сечі (т. 3 а.с. 97);

- висновком судово-медичної експертизи № 05-3-08/3135 від 20.12.2020 р., яким встановлено наявність в сечі потерпілої ОСОБА_7 клозапіну (син. азалептин, лепонекс) (т. 3а.с. 101-102);

- протоколом затримання підозрюваного від 30.11.2020 р., згідно якого в м. Києві затримано ОСОБА_8 о 18:37 год. та у останнього виявлено та вилучено три мобільні телефони iPhone 6 +, Samsung A 30S, Redmi 9c (т. 3 а.с. 108-109);

- протоколом затримання підозрюваного від 30.11.2020 р., згідно якого в м. Києві затримано ОСОБА_9 о 20:33 год. (т. 3 а.с. 113-114);

- протоколом невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , де тимчасово проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , де виявлено та вилучено ноутбук «Lenovo B575» з зарядним пристроєм «Nilox», коробку від мобільного телефону «Redmi 9c», IMEI 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 , коробку від мобільного телефону «Samsung A30S», мобільний телефон «LG» сіро-чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_9 , мобільний телефон «Huawei», IMEI 1: НОМЕР_10 , IMEI 2: НОМЕР_11 , дві сережки з металу жовтого кольору у формі сердець та шпилька з металу жовтого кольору, грошові кошти в сумі 30 000 грн., 60 купюр номіналом 500 грн. із зазначенням серій та номерів, планшет «Apple Ipad», 2 купюри номіналом 10 турецьких лір № С511487942, № С410329285, 1 купюра номіналом 10 англійських фунтів № СВ 15370049, 1 купюра номіналом 10 польських злотих № BS 5708862, які належать потерпілій ОСОБА_7 , паспорт громадянина України (ID-карта) на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11 пластинок блістерів з лікарським засобом «Азалептол клозапін» по 10 пігулок, 1 пластинка вказаного лікарського засобу, в якій знаходиться 8 пігулок та 1 пластина в якій знаходиться 4 пігулки, дві упаковки з інструкція лікарського засобу «Азалептол клозапин» (т. 3 а.с. 118-120);

- протоколом огляду предмету від 1.12.2020 р. та фото-таблицею до нього, якими оглянуто виявлені та вилучені речові докази у справі в ході проведеного обшуку (т. 3 а.с. 121-122);

- протоколом огляду предметів від 1.12.2020 р., в ході якого оглянуто вилучені у ОСОБА_8 мобільні телефони під час його затримання (т. 3а.с. 140-141);

- ухвалою суду від 1.12.2020 р., якою надано дозвіл на обшук, який був проведений без ухвали слідчого судді 30.11.2020 р. з 22:13 год. по 00:17 год. 1.12.2020 р. (т. 3 а.с. 144-145);

- даними відеозапису з камер спостереження магазину АТБ в м. Умань, якими зафіксовано факт перебування обвинувачених в магазині приблизно 00:29 год. 29.11.2020 р. (т. 3 а.с. 148);

- протоколом огляду вказаного диску з відеозаписом від 20.01.2021 р. з додатками до нього та постанови про його визнання речовим доказом у справі (т. 3 а.с. 149-160);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.12.2020 р., в ході якого ОСОБА_37 впізнав ОСОБА_8 , як особу яку він підвозив на вул. В. Фонтанну, буд. 65 в м. Умань (т. 3 а.с. 178-180);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 2.12.2020 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала мобільний телефон, який належав її чоловіку ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 184-187);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 2.12.2020 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала планшет викрадений з її домоволодіння (т. 3 а.с. 188-191);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 2.12.2020 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала ноутбук викрадений з її домоволодіння (т. 3 а.с. 192-195);

- протоколом огляду предмету від 02.12.2020 р. в ході якого оглянуто ноутбук марки «Леново», мобільний телефон «Хуавей», мобільний телефон марки «Самсунг» та планшет «Епл» (т. 3 а.с. 196-202);

- протоколом додаткового огляду предметів від 4.12.2020 р., яким додатково оглянуто мобільні телефони вилучені у ОСОБА_8 під час його затримання (т. 3 а.с. 203-208);

- довідкою з ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» 14.12.2020 р., якою встановлено, що до ломбарду звертався ОСОБА_8 з приводу закладення майна, а саме золотих виробів в кількості 17 найменувань різною вагою та різних виробів та надано відеозапис з камер спостереження (т. 3 а.с. 210-211);

- відеозаписом з додатками до нього, наданого ломбардом, при перегляді якого вбачається, що в приміщення ломбарду спочатку зайшов ОСОБА_8 в межах бачення камери, потім підійшла ОСОБА_9 , ОСОБА_8 щось передав касиру, стояли чекали, ОСОБА_8 відходив від каси, ОСОБА_9 стояла, потім повернувся ОСОБА_8 отримав папери, підписав їх, потім отримав грошові кошти, перераховував, ОСОБА_9 знаходиться поруч, гроші поклав до кишені та вийшли з приміщення, що зафіксовано в протоколі огляду предмету від 21.01.2021 та в додатках до нього (т. 3 а.с. 212, 213-220);

- постановою про визнання предмету речовим доказом від 21.01.2021 р., якою вказаний диск з відеозаписом з ломбарду визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів провадження (т. 3 а.с. 221-222);

- протоколом огляду предмету від 05.12.2020 р., яким оглянуто конверт з перекопійованими слідами пальців рук вилучених при ОМП з будинку потерпілих (т. 3 а.с. 226-228);

- постановою про визнання предметів речовими доказами від 5.12.2020 р., якими визнано речовими доказами: два сліди пальців рук та змиви з ручок комоду, вилучених при ОМП 30.11.2020 р. з домоволодіння по АДРЕСА_3 (т.3 а.с. 229-230);

- протоколом додаткового огляду предметів від 15.12.2020 р. та фототаблиця до нього, яким оглянуто вилучені блістери з медичним препаратом «Азелептол Клозапін», інструкцію до даного препарату, встановлено відсутність на двох блістерах частини таблеток на одному відсутні 2 таблетки у блістеру, на іншому відсутні 6 таблеток (т. 3 а.с. 231-234);

- інструкцією до медичного препарату «Азелептол», з якої вбачається що він є антипсихотичним засобом, має ряд протипоказань, вживання препарату здійснюється в таблетках без розчинення та подріблення останніх та розведення в рідинах, серед протипоказань вживання з алкоголем та за наявності супутніх хвороб (т. 3, а.с. 235);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 22.12.2020 р., згідно якого у ОСОБА_7 , відібрано зразки крові (т. 3 а.с. 245);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 24.12.2020 р., згідно якого у ОСОБА_9 відібрано зразки слини (т. 3 а.с. 248);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 24.12.2020 р., згідно якого у ОСОБА_9 відібрано зразки крові (т. 3 а.с. 251);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 24.12.2020 р., згідно якого у ОСОБА_9 відібрано зразки слідів пальців рук (т. 4 а.с. 3);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.01.2021 р., згідно якого вбачається, що абонентські номери мобільних телефонів, які використовували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 29.11.2020 р. обслуговувались в зоні дії станцій, які розташовані в м. Умань, а починаючи з 8:30 год. 30.11.2020 р. знаходяться в зоні дії базових станцій мобільного зв`язку, які знаходяться в м. Київ (т. 3 а.с. 239- 242);

- висновком експерта з фото-таблицею до нього № СЕ-19-21/136-Б від 10.02.2021 р., згідно якого на блістерах таблеток «Азалептол» в яких частково відсутні таблетки, виявлено клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 4 а.с. 71-84);

- висновком судової комплексної молекулярно-генетичної експертизи № КСЕ -19-21/722 від 02.03.2021 р. з фото-таблицею до нього, згідно якого на стаканах, що були вилучені з місця події виявлені клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_14 (т. 4 а.с. 88-99);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № КСЕ -19-21/722 від 31.03.2021 р. з фото-таблицею до неї, згідно якого на внутрішніх поверхнях 3 стаканів вилучених з місця події виявлено діючу речовину клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол» (т. 4 а.с. 100-111);

- висновком судової комплексної молекулярно-генетичної експертизи № КСЕ-19-21/723 від 31.03.2021 р. з фото-таблицею до неї, згідно якого на поверхнях черпаків ложок виявлено діючу речовину клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол» (т. 4 а.с. 128-140);

- висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/124-21/29-ТР від 3.02.2021 р. з фото-таблицею до неї, згідно якого слід пальця руки, який був виявлений та відкопійований з коробки з під цукерок в будинку потерпілої за адресою: м. Умань, вул. В. Фонтанній, 65 в ході проведення огляду місця події, де здійснено крадіжку майна, розмірами 13х18 мм, залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_41 (т. 4а.с. 143-160);

- висновком судової-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/35-ТВ від 19.01.2021 р. з фото-таблицею до неї, згідно якого визначено вартість викрадених мобільних телефонів та планшету потерпілої (т. 4 а.с. 163-171);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 3 від 06.01.2021 року, відповідно до якої обвинувачена ОСОБА_9 як на момент скоєння злочину так і на час проведення експертизи є осудною, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 4а.с. 175-177);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 38 від 26.03.2021 р., відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 як на момент скоєння злочину так і на час проведення експертизи є осудним, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 4 а.с. 244-248).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_40 та обвинуваченої ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував їх дії, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в житло, що завдала значної шкоди потерпілому.

Що стосується доводів про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_40 та обвинуваченої ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, необхідно зазначити наступне.

Так вбивство - це позбавлення життя іншої людини.

Об`єктивна сторона вбивства характеризується:

1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини;

2) наслідком у вигляді смерті людини;

3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком.

Вбивство може бути вчинене шляхом як дії, так і бездіяльності. Для позбавлення людини життя може бути застосований як фізичний (удар ножем, здавлювання шиї, отруєння тощо), так і психічний вплив (спричинення психічної травми, що заподіяла смерть, підмова до самогубства особи, яка не усвідомлює значення цього акту тощо). Для вбивства винний може використати м`язові зусилля свого тіла, різні знаряддя (ніж, камінь та ін.), а також привести в дію різноманітні механізми та речовини (пістолет, отрута тощо). Із цією ж метою можуть бути використані явища природи, джерела підвищеної небезпеки, обстановка стихійного лиха тощо.

Відповідно до ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову.

Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.

Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство, яке вчинене з корисливих мотивів слід кваліфікувати, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство, вчинене за попереднім зговором групою осіб, має місце тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь за попередньою домовленістю, як співвиконавці дві і більше особи. Співвиконавцями умисного вбивства повинні визнаватись і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, здійснили частину того обсягу дій, який група вважала за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України ) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання (ст. 24 КК України).

Вбивство через необережність (ст. 119 КК України ) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано в ст. 25 КК України.

Наведене свідчить про те, що розмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК) і вбивство через необережність (ст. 119 КК України ) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених вище злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Стаття 115 КК України, яка інкримінована обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі.

Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

За своїми наслідками вбивство через необережність нічим не відрізняється від убивства, вчиненого умисно.

Проте злочин, що розглядається завдяки необережній вині, свідчить про меншу суспільну небезпечність винного і всього діяння в цілому порівняно з аналогічними діями, вчиненими умисно.

Об`єктивна сторона характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Злочин вважається закінченим з моменту настання смерті людини. Із суб`єктивної сторони вбивство через необережність може бути вчинено внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Вид необережної вини на кваліфікацію злочину, що розглядається, не впливає. Проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежовування даного злочину від умисного вбивства і випадкового спричинення смерті.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення.

При цьому, повинен мати місце розрахунок на цілком реальні, певні обставини, які, на думку винного, мають здатність відвернути настання смерті.

Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть виступати його власні, особисті якості, дії інших осіб тощо. При вчиненні злочину, що розглядається, характерним є те, що винний впевнений у ненастанні злочинного наслідку.

Як неодноразово зазначав Верховний суду в своїх правових висновках, визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій підсудного, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки підсудного стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Вирішуючи питання про зміст умислу обвинуваченого ОСОБА_40 та обвинуваченої ОСОБА_9 колегія суддів виходить з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи засоби і знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, стосунки померлого потерпілого і обвинувачених та їх поведінку, яка передувала злочину, а також наслідків своїх дій та відношенню до скоєного.

Як вбачається з інструкції до медичного препарату «Азелептол» (т. 3, а.с. 235), Азалептол це антипсихотичний засіб, який відрізняється від класичних антипсихотичних препаратів. Азалептол показання для застосування: стійка до терапії шизофренія; ризик рецидиву суїцидальних спроб; психотичні розлади протягом терапії хвороби Паркінсона.

Також в інструкції до медичного препарату «Азелептол» безпосередньо заначено, що його призначення можливе, якщо: пацієнти на вихідному рівні мають нормальну кількість лейкоцитів (загальна кількість лейкоцитів ? 3500/мм3(3,5х109/л) та нормальну лейкоцитарну формулу та обчислення загальної кількості лейкоцитів у пацієнтів та, якщо можливо, абсолютної кількості нейтрофілів (АКН) можна проводити щотижня протягом перших 18 тижнів лікування та принаймні кожні 4 тижні після цього. Моніторинг повинен тривати протягом усього лікування і 4 тижні після повного припинення лікування препаратом Азалептол.

Тобто, для призначення медичного препарату «Азелептол» обов`язковою умовою є нормальна кількість лейкоцитів, яка визначається здачі аналізу крові.

У розділі «Спосіб застосування та дози» до медичного препарату «Азелептол» вказано, що для кожного пацієнта слід застосовувати мінімальну ефективну дозу. Початкова доза у 1-й день призначають 12,5 мг (половина таблетки 25 мг) 1 або 2 рази, та 1 або 2 таблетки 25 мг на 2-й день. За умови доброї переносимості дозу можна збільшувати поступово на 25-50 мг/добу до досягнення дози 300 мг/добу протягом 2-3 тижнів.

Отже, інструкцією до медичного препарату «Азелептол» передбачено чітко визначену початкову дозу, а саме 12,5 мг (половина таблетки 25 мг), а також дві обов`язкові умови як добра переносимість медичного препарату так і поступове збільшення дози.

В інструкції до медичного препарату «Азелептол» заначено, що азалептол може посилювати дію алкоголю та інгібіторів моноаміноксидази (МАО) на ЦНС, а також депресивні ефекти на ЦНС наркотичних засобів, антигістамінних препаратів і бензодіазепінів. Повідомлялось про летальні випадки після застосування комбінації клозапіну та цих речовин.

Також, в інструкції зазначено, що кофеїн може підвищувати рівні клозапіну в плазмі крові. Рівні клозапіну в плазмі крові знижуються приблизно на 50% після п`яти днів без прийому кофеїну.

У розділі Передозування до медичного препарату «Азелептол» заначено, що передозування викликає симптоми: сонливість, летаргія, кома, арефлексія, сплутаність свідомості, галюцинації, збудження, делірій, екстрапірамідні симптоми, підвищення рефлексів, судоми; підвищене слиновиділення, розширення зіниці, коливання температури; артеріальна гіпотензія, колапс, тахікардія, аритмія; аспіраційна пневмонія, задишка, пригнічення або порушення дихання, дихальна недостатність.

Також, розділі Передозування до медичного препарату «Азелептол» зазначено, що у декількох дорослих пацієнтів, переважно у тих, хто раніше не застосовував Азалептол, прийом препарату всього лише в дозі 400 мг призвів до розвитку коматозних станів, що загрожували життю, і в одному випадку до смерті, тобто призвести до летальних наслідків.

Логічно зазначити, що дорослі пацієнти, вказані в інструкції до препарату, які приймали вперше препарат «Азелептол» в дозі 400 мг не мали жодних протипоказань щодо прийому медичного препарату «Азелептол», та не вживали разом із з ним ні алкоголь ні кофеїн, але і це призвело до летальних наслідків. При цьому, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_7 приймали вказаний препарат з алкоголем та кофеїном тому смертельно-небезпечна доза значно була знижена.

Необхідно зазначити про те, що коматозний стан, що загрожує життю, це глибокий патологічний стан пригнічення центральної нервової системи (ЦНС) із втратою свідомості, відсутністю реакції на подразники, порушенням дихання, кровообігу та рефлексів, що є наслідком інсульту, діабету, травми, отруєння, інфекцій тощо.

При цьому, у разі наявності коматозного стану, що загрожує життю необхідно: негайно викликати екстрену допомогу (103); забезпечити прохідність дихальних шляхів (покласти людину на бік, щоб уникнути захлинання, якщо виникає блювот); перевірити дихання; не давати нічого пити чи їсти; тримати в теплі (при гіпотермії) або охолоджувати (при перегріві), залежно від причини (якщо відома).

Наслідки передозування препарату Азалептол у дорослих пацієнтів, переважно у тих, хто раніше не застосовував Азалептол в дозі більше 400 мг, а також наслідки передозування препарату Азалептол у дорослих пацієнтів, переважно у тих, хто раніше не застосовував Азалептол у поєднанні як з алкоголем та кофеїном інструкція до медичного препарату «Азелептол» не містить.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачені ОСОБА_40 та

ОСОБА_9 використовували медичний препарат «Азелептол», який містить клозапін 100 мг. Дія якого та наслідки були підсилені внаслідок вживання алкоголю та кави.

Про вказане безпосередньо свідчить висновок експерта з фото-таблицею до нього № СЕ-19-21/136-Б від 10.02.2021 р., згідно якого на блістерах таблеток «Азалептол» в яких частково відсутні таблетки, виявлено клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 4 а.с. 71-84).

З урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол», а також кількості клозапіну 100 мг., початкова доза становить приблизно 1/8 таблетки медичного препарату «Азелептол» 100 мг. за умови наявності нормальної кількості лейкоцитів та не вживання разом із ним алкоголю та кофеїну.

З пояснень потерпілої ОСОБА_7 наданих у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що після кави вона не пам`ятає, це було близько 20 год. 45 хв.

Тобто, до моменту вживання кави, в організмі потерпілої ОСОБА_7 вже був наявний клозапін.

Про наявність в організмі клозапіну у померлого ОСОБА_14 свідчить пояснення свідка ОСОБА_38 наданих у суді першої інстанції відповідно до яких під час першого спілкування з померлим ОСОБА_14 останній говорив дивно не так як завжди, говорив за гриби та що вечеряють з квартирантами і сказав що передзвонить.

З урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» кофеїн та алкогол можливо підвищив рівень клозапіну в плазмі крові та у ОСОБА_7 почався стан передозування препаратом, у тому числі розвиток коматозного стану, що загрожував життю.

В даному випадку, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_7 втратила свідомість обвинувачені ОСОБА_40 та ОСОБА_9 повинні були негайно викликати їй швидку допомогу, щоб уникнути летальних наслідків. Проте цього не зробили, що свідчить про наявність прямого умислу щодо заподіяння смерті потерпілого.

Окремо, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, з протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 30.11.2020 р. з додатками (фототаблицею) під час якого виявлено труп ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 24 27), вбачається, що померлий лежав на підлозі,обличчям догори та біля столу та табуретки, поряд з ним було розкидано посуд з їжею, а біля нього лежав порожній пластиковий стакан, що вказує на миттєвість настання летальних наслідків, внаслідок сильного медичного отруєння.

Також, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_38 наданих у суді першої інстанції під час другого дзвінка померлому ОСОБА_14 , останній почав дивно говорити, що донька забрала телефони і що вона спить і перестали говорити.

Відповідно до висновку експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 (т. 3, а.с. 32-35) смерть ОСОБА_14 могла настати за 10-12 годин до початку судово-медичної експертизи трупа, тобто між 21 та 23 годиною 29.11.2020.

З урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100, у випадку передозування препаратом в дозі 400 мг виникає або коматозний стан, що загрожує життю або смерть.

Тобто, вказане свідчить про те, що ОСОБА_14 після медичного отруєння впав в медичну кому та помер неподалік від столу, а тому доводи обвинувачених, що він залишився спати на ліжку в кімнаті де вони вживали алкоголь є необґрунтованими.

В даному випадку, з урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100 або людина самостійно чи за допомогою лікарів виходить з коматозного стану або людина помирає.

Про неможливість ОСОБА_14 прийти до тями свідчить також висновок судово-медичної експертизи та лікарське свідоцтво про смерть, відповідно до яких смерть настала від отруєння клозапіном.

Як вбачається з протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 30.11.2020, протоколу невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , протоколу огляду предмету від 01.12.2020 на місці вчинення кримінального правопорушення виявлено упаковку таблеток «Азалептол», в якій відсутні 6 таблеток, а у м. Київ за адресою місці проживання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 11 пластинок блістерів з лікарським засобом «Азалептол клозапін» по 10 пігулок, 1 пластинка вказаного лікарського засобу, в якій знаходиться 8 пігулок та 1 пластина в якій знаходиться 4 пігулки, дві упаковки з інструкція лікарського засобу «Азалептол клозапин».

Отже, загальна кількість відсутніх пігулок медичного препарату «Азелептол» 100 виявлених за місцем вчинення кримінального правопорушення, так і після невеликого проміжку часу у м. Києві складає 14 пігулок, що вказує про значну кількість препарату смертельно-небезпечної дії. Які були доданідо напоїв, які вживали потерпіл.

Враховуючи наявність потерпілої ОСОБА_7 коматозного стану, а також висновку судово-медичної експертизи лікарського свідоцтва ОСОБА_14 відповідно до якого смерть настала від отруєння клозапіном колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 використали значну кількість пігулок медичного препарату «Азелептол» 100, які обвинувачені додали у напої потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Вказане свідчить, що обвинувачені були обізнані про можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілих та бажали або свідомо допускали її настання.

При цьому, необхідно зазначити про те, що з показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що останній, перебуваючи у м. Львів заздалегідь розчинив медичний препарат «Азелептол» 100 у воді, у значно більшій, дозі ніж йому було показано до вживання, ще перед їх зустріччю з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , що вказує, що він готувався до вчинення злочину та передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків.

Зокрема, в ході досудового розслідування встановлено, що на підлозі поруч з унітазом виявлено дві металеві ложки з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить залишки речовини клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол».

Також на внутрішніх поверхнях 3 стаканів вилучених з місця події виявлено діючу речовину «Клозапін», що входить до складу лікарського засобу «Азалептол».

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачені використавши заздалегідь розчинений медичний препарат «Азелептол» 100 у воді, який вони підготували у м. Львів, повторно подрібнили та розчинили медичний препарат «Азелептол» 100.

Вказане також свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 використали виклику кількість пігулок медичного препарату «Азелептол» 100 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Щодо наявності умислу у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_14 .

Так, у справі, що розглядається сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ними діяння переконливо свідчить про умисел обвинувачених ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 саме на вбивство ОСОБА_14 , зокрема знаряддя злочину значну кількість медичного «Азелептол» 100, що призвело до отруєння «клозапіном», який є складовим та міститься в пігулках медичного препарату.

Про наявність прямого умислу вказують дії та поведінка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були послідовними, цілеспрямованими та узгодженими направленим на досягнення злочинного умислу.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 заздалегідь розчинив медичний препарат «Азелептол» 100 у воді, перебуваючи в місті Львові, а після використання розчиненого медичного препарату «Азелептол» 100 шляхом додавання до напоїв, які вживали обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 об`єднані спільним умислом повторно розчинили пігулки медичного препарату «Азелептол» 100 для повторного додавання препарату до напоїв потерпілих.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено та найшло своє об`єктивне підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 достовірно знаючи про смертельно небезпечну дію медичного препарату «Азелептол», який у разі перевищення визначеної дози або застосуванням його разом з алкоголем є небезпечним для життя та здоров`я, діючи з умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, цілеспрямовано, з метою умисного вбивства та подальшого заволодіння чужим майном, свідомо підсипали «Азелептол» до напоїв, які разом з алкоголем вживали потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усвідомлювали суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачали його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілих і хоча не бажали, але свідомо припускали настання смерті потерпілих, що свідчить про наявність умислу на вчинення, саме умисного вбивства з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Зокрема з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , останній заздалегідь розчинив медичний препарат «Азелептол» 100 у воді.

З пояснень свідка ОСОБА_38 вбачаєтьсь, що під час першого дзвінка

ОСОБА_14 говорив дивно не так як завжди говорив за гриби та що вечеряють з квартирантами і сказав що передзвонить.

Вказане свідчить про те, що медичний препарат «Азелептол» 100 вже був наявний в організмі ОСОБА_14 .

З пояснень потерпілої ОСОБА_7 наданих у судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що після вживання кави вона не пам`ятає, що було в подальшому, це було близько 20 год. 45 хв.

З урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» кофеїн можливо підвищив рівень клозапіну в плазмі крові та у ОСОБА_7 почався стан передозування препаратом у тому числі розвиток коматозного стану, що загрожував життю.

Як вбачається з протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 30.11.2020, протоколу невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , протоколу огляду предмету від 01.12.2020 на місці вчинення кримінального правопорушення виявлено упаковку таблеток «Азалептол», в якій відсутні 6 таблеток, а у м. Київ за адресою місці проживання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 11 пластинок блістерів з лікарським засобом «Азалептол клозапін» по 10 пігулок, 1 пластинка вказаного лікарського засобу, в якій знаходиться 8 пігулок та 1 пластина в якій знаходиться 4 пігулки, дві упаковки з інструкція лікарського засобу «Азалептол клозапин».

Отже, загальна кількість відсувних пігулок медичного препарату «Азелептол» 100 виявлених за місцем вчинення кримінального правопорушення так і після невеликого проміжку часу у м. Києві складає 14 пігулок.

Враховуючи лікарське свідоцтво ОСОБА_14 про смерть, відповідно до якого смерть настала від отруєння клозапіном колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 використали виклику кількість пігулок медичного препарату «Азелептол» 100.

Саме велика кількість використаного обвинуваченими медичного препарату «Азелептол» 100 свідчить про наявність прямого умислу на вбивство ОСОБА_14 .

В даному випадку обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розуміючи, що речовина клозапін, яка міститься в медичному препараті «Азелептол» 100 у великій кількості є отрутою, оскільки ОСОБА_14 раніше не ніколи не вживав цей медичний засіб, бачачи, що потерпіла ОСОБА_7 втратила свідомість, збільшили дозу клозапіну ОСОБА_7 , внаслідок чого останній помер.

В той же час, використання обвинуваченими великої кількості пігулок медичного препарату «Азелептол» 100, з урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100, у випадку передозування препаратом в дозі 400 мг виникає або коматозний стан, що загрожує життю або смерть, свідчить про наявність прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_14 , а клозапін, який міститься у лікарському засобі був засобом досягнення цієї мети, а не просто необережністю.

Про вказане свідчить те, що як ОСОБА_14 мав молодий вік так і в ході досудового розслідування встановлено, що на підлозі поруч з унітазом виявлено дві металеві ложки з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить залишки речовини клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол».

Також на внутрішніх поверхнях 3 стаканів вилучених з місця події виявлено діючу речовину клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол».

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачені використавши заздалегідь розчинений медичний препарат «Азелептол» 100 у воді, повторно подрібнили та розчинили медичний препарат «Азелептол» 100.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_8 використовував медичний препарат «Азелептол» 100, для власного вживання необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_8 наданих у суді першої інстанції, останній перебуваючи у місті Львів, розчинив медичний препарат «Азелептол» 100 у воді та зберігав у пляшці.

Саме по собі наявність на місці вчинення злочину двох металевих ложок з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, які містять залишки речовини клозапін, що входить до складу лікарського засобу «Азалептол», саме по собі спростовує доводи ОСОБА_8 про те, що він використовував медичний препарат «Азелептол» 100 для власного вживання.

Тобто, якби ОСОБА_8 хотів використати заздалегідь розчинений медичний препарат «Азелептол» 100 у воді, він в туалеті повторно не розчиняв медичний препарат.

У такому випадку, з урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100, з урахуванням такої значної дози смертельно-небезпечного препарату у обвинуваченого ОСОБА_8 повинен був би виникнути або коматозний стан, що загрожує життю або смерть.

Більш того, у разі розчинення медичний препарат «Азелептол» 100 у воді останній жодним чином не зміг контролювати його чітке дозування.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 чітко усвідомлював свої дії, при цьому у нього відсутній стан передозування внаслідок вживання клозапіну у великій кількості, оскільки він разом ОСОБА_9 після доведення свого злочинного умислу до кінця, а саме після вживання з алкоголем та напоями смертельно-небезпечного медичного препарату у великій дозі потерпіла ОСОБА_7 втратила свідомість, а потерпілий ОСОБА_14 помер - обвинувачені здійснили крадіжку майна. Відразу після цього, з метою переховування виїхали до м. Києва.

Також, доводи ОСОБА_8 про те, що ві використовував медичний препарат «Азелептол» 100, для власного вживання спростовуються, як висновком судово-медичної експертизи № 05-3-08/3135 від 20.12.2020 р., яким встановлено наявність в сечі потерпілої ОСОБА_7 клозапіну, так і висновком судово-медичного експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 р., № 05-7-02/474/31 від 16.01.2021 р. відповідно до яких причиною смерті ОСОБА_14 стало отруєння клозапіном.

Більш того, ОСОБА_8 та його захисниками, а також стороною обвинувачення не надано доказів про те, що лікар призначав йому медичний препарат «Азелептол» 100 обвинуваченому.

Враховуючи те, що на місці вчинення злочину виявлено металевих ложкки з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить залишки речовини клозапін, що протиріччять показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність в сечі потерпілої ОСОБА_7 клозапіну, а також висновок судово-медичного експерта відповідно до яких причиною смерті ОСОБА_14 стало отруєння клозапіном, колегія суддів вважає доводи ОСОБА_8 про використання для власного вживання медичного препарату «Азелептол» 100, як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому логічно, що медичний препарат «Азелептол» 100 заздалегідь був розчинений у воді до приходу потерпілих, однак використавши його, він був повторно розчинений.

Про вказане свідчить ложки знайдені в туалеті приміщення.

На думку колегії суддів виявлення в туалеті металевих ложок з залишками порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить залишки речовини клозапін свідчить про неможливість подрібнити та розчинити медичний препарат «Азелептол» 100 в кімнаті.

Також колегія, суддів вважає, що після того, як ОСОБА_7 втратила свідомість, а ОСОБА_14 помер, викравши майно потерпілих, обвинувачені враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_7 могла у будь-який час прийти до тями, забули як про металеві ложки так і про пластинку медичного препарату «Азелептол» 100.

Тож, в ході розгляду справи доведено наявність у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільного прямого умислу на вчинення кримінальних правопорушень.

Як вбачається з показань наданих потерпілою ОСОБА_7 в суді першої інстанції, обвинувачені дивно поводилися кілька разів про щось шепотілися, за столом майже нічого не їли (щоб випадково не прийняти смертельно-небезпечний медичний препарат, разом з потерпілими), говорили що не голодні, бачила що вони їли ковбасу, сир та гриби.

З показань ОСОБА_9 наданих у суді першої інстанції вбачається, що остання повідомила, що вона сп`яніла і не дуже добре себе почувала, як вже пили каву вона не пам`ятає. Потім вона заснула через вжитий алкоголь, і вночі її розбудив ОСОБА_27 , вона побачила що потерпіла спала поруч з нею, а її чоловік на сусідньому ліжку і хропів.

В той же час доводи ОСОБА_9 про те, що як вже пили каву вона не пам`ятає та потім вона заснула через вжитий алкоголь суперечить як показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 так і потерпілої ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_42 .

Так потерпла ОСОБА_7 вказала в суді першої інстанції, що після кави близько 20 год. 45 хв. заснула Як слідує з пояснень свідка ОСОБА_38 під час телефонної розмови загиблий ОСОБА_14 казав, що заснула лише ОСОБА_7 , проте обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції казав, що вони всі разом лягли спати.

Також пояснення ОСОБА_9 про те, що вночі ОСОБА_14 спав та хропів на ліжку, спростовуються як свідка ОСОБА_38 так і лікарським свідоцтвом про смерть.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_38 наданих у суді першої інстанції під час дуго дзвінка померлому ОСОБА_14 , останній почав дивно говорити що донька забрала телефони і що вона спить і перестали говорити.

З протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 30.11.2020 р. з додатками (фототаблицею) під час якого виявлено труп ОСОБА_14 (т. 3 а.с. 24 27), померлий лежав обличчям догори та біля столу та табуретки, поряд з ним було розкидано посуд з їжею, а біля нього лежав порожній пластиковий стакан.

З урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100, у випадку передозування препаратом в дозі 400 мг виникає або коматозний стан, що загрожує життю або смерть.

Тобто, вказане свідчить про те, що ОСОБА_14 не міг прийти до тями та через певний проміжок померти.

В даному випадку з урахування інструкції до медичного препарату «Азелептол» 100 або людина самостійно чи за допомогою лікарів виходить з коматозного стану або людина помирає.

Про неможливість ОСОБА_14 прийти до тями свідчить також і лікарське свідоцтво про смерть, відповідно до якого смерть настала від отруєння клозапіном.

При цьому агональний період наступив у ОСОБА_14 в ході розмови свідком ОСОБА_38 , або в ході розмови у померлого ОСОБА_14 зі свідком ОСОБА_38 почався розвиток коматозного стану у зв`язку з чим впав та втратив свідомість, а через невеликий проміжок часу ОСОБА_14 помер.

А тому пояснення ОСОБА_9 про те, що вночі ОСОБА_14 спав та хропів спростовується вищевикладеним.

Більш того висновок судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/124-21/29-ТР від 03.02.2021, згідно якого слід пальця руки, який був виявлений та від копійований з коробки з під цукерок в будинку потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення огляду місця події, де здійснено крадіжку майна, розмірами 13х18 мм. залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_43 .

Вказаний доказ взагалі заперечує пояснення ОСОБА_41 , щодо непричетності її до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки коробка з під цукерок знаходилась в кімнаті, в якій проживали потерпіла зі своїм чоловіком.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19-21/136-Б від 10.02.2021, на блістерах таблеток «Азалептол» в яких частково відсутні таблетки, виявлено клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно відеозапису наданий ломбардом з в приміщення ломбарду спочатку зайшов ОСОБА_8 в межах бачення камери, потім підійшла ОСОБА_9 , щось передав касиру, стояли чекали, ОСОБА_8 відходив від каси, стояла сама ОСОБА_9 , потім повернувся ОСОБА_27 отримав папери їх підписав, потім отримав грошові кошти, перераховував, Старжинська поряд, гроші поклав до кишені та вийшли з приміщення, що зафіксовано в протоколі огляду предмету від 21.01.2021 та в додатках до нього.

Вказане також підтверджує наявність спільного умислу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень.

Отже ,враховуючи те, що показання обвинуваченої ОСОБА_9 наданими у суді першої інстанції щодо обставин, які мали місце, сліди пальця руки ОСОБА_9 у речах, які знаходились в кімнаті, в якій проживали потерпіла зі своїм чоловіком, генетичні ознаки крові ОСОБА_9 виявлених на блістерах таблеток «Азалептол» 100, а також перебування поруч в приміщенні ломбарду, колегія суддів приходить до висновку про доведеність спільного умислу у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вчинення кримінальних правопорушень.

Окремо необхідно зазначити про те, що сам по собі безлад в кімнаті потерпілих зафіксований в протоколах огляду місця поліції свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 намагалися відшукати цінне майно.

Щодо наслідків дій та відношення обвинувачених до скоєного необхідно зазначити наступне.

Як вже було встановлено в ході розгляду справу обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зрозумівши, що потерпіла ОСОБА_7 перебувала у коматозному стані, що загрожувала її життю, а ОСОБА_14 помер внаслідок отруєння медичним препаратом «Азелептол» 100, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяли ключі від помешкання потерпілих, відкрили кімнату, обшукали її викрали майно, що вважали за необхідним обернути на свою користь, та в подальшому розуміючи, що ОСОБА_14 помер, з метою уникнення кримінальної відповідальності зачину потерпілу у кімнаті разом із своїм чоловіком та поїхали до м. Києва та викинувши ключі від кімнат.

Як слідує з показань обвинувачених та встановлених обставин справи обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не намагались надати медичну допомогу потерпілим та швидку допомогу не викликали.

В той же час з висновку експерта № 05-7-02/474 від 16.01.2021 вбачається, що ОСОБА_14 міг померти або одразу або незадовго до настання смерті, при цьому обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 могли б бачити, як настала смерть ОСОБА_14 .

Про вказане свідчить сукупність доказів у кримінальному провадженні, а також дії обвинувачених, які вирішили закрити ОСОБА_7 в кімнаті викинувши ключі, забути ложки та медичний препарат.

Отже колегія суддів приходить до висновку про те, що початковий умисел обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спрямований на викрадення майна шляхом введення потерпілих до коматозного стану, однак в ході вчинення кримінального правопорушення обвинувачені розуміючи, що ОСОБА_14 не втрачає свідомість, з метою полегшення скоєння злочину проти власності, а саме заволодіння майном подружжя ОСОБА_15 , вирішили отруїти ОСОБА_14 шляхом додавання до напоїв великої кількості медичного препарату «Азелептол» 100.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, необхідно завчити наступне.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2025 року під час нового розгляду суду апеляційної інстанції доцільно зважати на те, що у судовій практиці усталеним є підхід, відображений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2022 року (справа № 759/14917/19, провадження № 51-4188км21), згідно з яким застосування до потерпілого без його згоди наркотичних, психотропних, отруйних або сильнодіючих речовин (наприклад, клозапіну, азалептину, лепонексу у поєднанні з міцними спиртними напоями) з метою заволодіння чужим майном розглядається як насильство, небезпечне для життя або здоров`я, і такі дії треба кваліфікувати за ст. 187 КК України, якщо винна особа усвідомлювала можливість заподіяння будь-якого із наслідків більш небезпечного, ніж передбачені ч. 1 ст. 125 КК України.

Обманне або непомітне введення в організм потерпілого шкідливих речовин - це дії, які за своїм характером нічим не відрізняються від так званих таємних (несподіваних для потерпілого) нападів при розбої, коли винний застосовує такий спосіб, щоб придушити очікуваний опір потерпілого в умовах, коли останній не здатний відповідно відреагувати, як-то удар ззаду по голові, який призводить до небезпечних для життя та здоров`я наслідків.

Отже, поняттям фізичного насильства при розбої охоплюється і протиправний вплив шляхом застосування до потерпілого без його згоди наркотичних, психотропних, отруйних або сильнодіючих речовин, в тому числі у взаємодії з іншими речовинами, а також наслідки такого впливу у виді відповідної фактично заподіяної шкоди.

Так само, узвичаєними є правозастосовні підходи, за якими у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і за статтею, якою передбачено відповідальність за посягання на чуже майно із використанням способу, небезпечного для життя і здоров`я - ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначена практика заснована на тому, що розбій є складеним кримінальним правопорушенням, який утворено законодавчим поєднанням в межах одного складу злочину двох нерозривно пов`язаних діянь - посягання на чуже майно шляхом нападу на певну особу і протиправного впливу на таку особу в спосіб, який є небезпечним для життя і здоров`я. По суті розбій є врахованою законодавцем так званою «ідеальною сукупністю» двох окремих бінарно поєднаних між собою діянь, які співвідносяться між собою як посягання і спосіб його вчинення, проте в інших випадках відповідають ознакам самостійних окремих складів правопорушень.

При цьому, вчинення умисного вбивства утворює ознаки більш небезпечного злочину і не охоплюється ч. 4 ст. 187 КК України, кваліфікується за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України тому, що кваліфікація лише за ч. 4 ст. 187 КК не здатна надати належну оцінку суспільній небезпечності вчиненого особою протиправного діяння, адже застосований спосіб та його наслідки у виді заподіяння смерті в такому разі утворює ознаки самостійного окремого більш тяжкого злочину, ніж той, виконання якого він забезпечує, оскільки призводить до заподіяння шкоди, яка виходить за межі ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування не було кваліфіковані дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, які непомітно ввели в організм потерпілої ОСОБА_7 медичний препарат, який містить клозапін, що чинить заспокійливу, пригнічувану та снодійну дію, подавлення свідомості, а при вживанні з алкоголем призводить до втрати свідомості та інших загрозливих для життя і здоров`я людини явищ, який не слід вживати з алкоголем, так як даний препарат підсилює дію алкоголю, в результаті чого ОСОБА_7 стала непритомною, щоб придушити очікуваний опір потерпілої в умовах, коли остання не здатна відповідно відреагувати, який призводить до небезпечних для життя та здоров`я наслідків.

Крім того, стороною обвинувачення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, враховуючи вимоги ст. 337 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, що значно пом`якшує становище обвинувачених..

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Що стосується доводів апеляції ОСОБА_8 про визнання доказів недопустимими, зокрема протоколу ОМП, оскільки при проведенні первинного ОМП ложки у ванній кімнаті не були виявлені і на підлозі не перебували, що підтверджує, а тому даний доказ підкинутим на місце події з метою безпідставного звинувачення у вчинення злочину якого він не вчиняв, необхідно зазначити наступне. В судовому засіданні переглянуто відеозапис протоколу ОМП від 30.11.2020 та протокол ОМП з фототаблицею до нього, дійсно безпосередньо, таких ложок на відео не видно.

Свідок ОСОБА_16 , яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, в судді першої інстанції пояснила, що саме вона під час прибирання біля унітазу виявила дані металеві ложки в білій речовині, Ложки виявила випадково, вони розташовувались між задньою стінкою унітаза та стіною, прибираючи шваброю підлогу вона зачепила їх та побачила. Зрозумівши, що ложки з залишками білого порошку можуть мати значення для справи та повідомила потерпілу, яка в свою чергу повідомила поліцію.

Разом з тим, колегією суддів враховуються пояснення потерпілої ОСОБА_7 відповідно до яких як вона так і її чоловік медичний препарат, який містить клозапін не приймали.

Таким чином колегія суддів погоджується з думкою судді суду першої інстанції про те, що відсутні істотні порушень вимог КПК України при складенні указаного протоколу та проведенні даної слідчої дії, оскільки дані ложки могли знаходитися за межами кута зору камери при первинному огляді та після їх виявлення ОСОБА_16 під час прибирання могли бути переміщеними.

Також не можуть бути враховані доводи апеляції про визнання протоколів впізнання ОСОБА_9 за фотокартками неналежними доказами з підстав того, що фото зроблено під час затримання останньої, а впізнання за цим фото здійснювалося в м. Умані, оскільки по-перше обвинувачені не заперечують факт перебування у домоволодінні потерпілих, а по друге КПК України не передбачено порядок отримання відповідних фото для проведення даної слідчої дії, і відображення даної інформації в протоколі не передбачено. На наданих фото в протоколі впізнання зображена обвинувачена і саме її впізнала потерпіла, а тому порушень у даному випадку суд не вбачає, що узгоджується з висновком Касаційного кримінального суду за результатами перегляду справи 201/2609/20.

Що стосується того, що обвинуваченими було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом - протоколу обшуку від 30.11.2020 р., оскільки на їх думку допущено суттєві порушення, зокрема обшук проведено без власника квартири, ОСОБА_9 не залучено як учасника обшуку, оскільки вона перебувала в квартирі під час його проведення, працівники поліції зайшли до квартири без понятих, ходили по кімнатах, а тому могли «підкинути» речові докази до . Колегія суддів вважає, що су першої інстанції з даного приводу прийняв цілком обґрунтоване та вірне рішення про безпідставність таких доводів і з цим погоджується апеляційний суд, оскільки дана слідча дія була проведена у відповідності до вимог КПК України.

Так, цей обшук проводився за згодою суборендаря квартири, який займається відповідним видом підприємницької діяльності, про що в матеріалах справи наявна його письмова згода (т. 3, а.с. 117), допитаний в якості свідка ОСОБА_39 підтвердив обставини зазначені у відповідному протоколі обшуку, повідомив суд, що за його згодою працівники поліції проводили відповідну слідчу дію, обвинувачену на початку слідчої дії в квартирі він не бачив, не виключає, що вона потім була, але точно сказати не може, квартиру своїми ключами відчиняв він, потім одразу запросили понятих і всі зайшли до квартири. Правомірність проведення обшуку підтверджена ухвалою слідчого судді, якою легалізовано результати обшуку (т. 3, а.с. 144-145), яка наявна в матеріалах провадження, а тому сумніву у допустимості даного доказу у суду не має і дані клопотання обвинувачених є необґрунтованими належним чином та направлені на уникнення від притягнення до відповідальності.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого та тяжкого злочинів, особливості й обставини вчинення злочинів, суспільний інтерес - злочинні дії були направлені на позбавлення життя особи та заволодіння майном, особу обвинуваченого: який частково визнав вину в частині вчинення крадіжки частини грошових коштів та речей потерпілих та не визнав свою вину в умисному вбивстві, проте висловив щирий жаль та співчуття потерпілій у зв`язку з заподіянням тяжких наслідків смерті чоловіка, раніше судимий, має не зняті та не погашені судимості, є батьком двох малолітніх дітей, не працюючий, без зареєстрованого місця проживання, під наглядом лікаря нарколога не перебуває, з 2001 по 2005 рік перебував під наглядом психіатра з приводу соціалізованого розладу поведінки, згідно висновку психіатричної експертизи осудний, примусових заходів медичного характеру не потребує, відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

А тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, з конфіскацією майна, яке на думку колегії суддів є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого та тяжкого злочинів, особливості й обставини вчинення злочинів, суспільний інтерес - злочинні дії були направлені на позбавлення життя особи та заволодіння майном, особу бвинуваченої, яка не визнала себе винною повністю та не розкаялася у скоєному, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, непрацююча, не заміжня, є матір`ю неповнолітньої дитини, під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи є осудною, враховано відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

А тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, з конфіскацією майна, яке на думку колегії суддів є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в повною мірою врахував те, що ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини, особу обвинуваченого, який пропри те, що він раніше судимий, має не зняті та не погашені судимості, є батьком малолітньої дитини.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції в повною мірою врахував те, що ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, є матір`ю неповнолітньої дитини.

Попри відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, у обвинуваченого ОСОБА_8 наявна обставина, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

На переконання апеляційного суду, вимоги прокурора про призначення обом обвинуваченим остаточного покарання у виді у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна певною мірою знівелює вимоги ст. 65 КК України, в частині урахування особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покращання у виді позбавлення волі строком на 13 років, з конфіскацією майна, та обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, з конфіскацією майна, за своїм видом і розміром є таким, що відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим в наслідок м`якості у суду не має.

Доводи наведені прокурором те, що суд не взяв до уваги характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, а також те, що обвинувачені вини у вчиненні інкримінованого їм кримінальних правопорушень не визнавали, не засуджували свої власні дії та не висловлювався критично щодо своєї поведінки, та як наслідок не розкаювався у вчиненому свого підтвердження є безпідставними, оскільки ці обставини повністю враховані судом при призначенні покарання та взяті до уваги у сукупності з іншими обставинами провадження.

Також доводи прокурора про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки твердження апеляції прокурора не доводять того, що обвинуваченим необхідно призначити більш тяжке покарання.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та ступінь їх небезпечності для суспільства, з урахуванням особи обвинувачених, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покращання у виді позбавлення волі строком на 13 років, з конфіскацією майна, та обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покращанняу виді позбавлення волі строком на 11 років, з конфіскацією майна буде достатнім для їх виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про більш суворого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно прокурор наполягає на призначенні більш суворого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

В той же час, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про неправильність зарахування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» за № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, до ч.5 ст.72 КК України були внесені зміни, визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 ст.72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Даний закон вступив в дію 21 червня 2017 року, тому за вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, про те, що суд першої інстанції помилково зарахував засудженому ОСОБА_44 строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 по 10 жовтня 2017 року, оскільки після 20 червня 2017 року діє вже нова редакція ч.5 ст.72 КК України відповідно до якої зараховується один день попереднього ув`язнення з один день позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 затримано 30.11.2020 у порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2020 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.01.2021, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 починаючи з 30.11.2020 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та також вимоги ч.5 ст.72 КК України колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, керуючись правилами, передбаченими ст. 72 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.09.2025 по день вступу вироку в законну силу.

Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 18.11.2025 у справі № 447/2432/19.

Оскільки апеляційній доводи прокурора про зарахування строку попереднього ув`язнення знайшли соє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та строку відбування покарання.

Таке, рішення, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, що відповідає принципам верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів в кримінальному судочинстві.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обласиті ОСОБА_13 із доповненням першого заступнику керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_19 , - задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 15.05.2023 стосовно ОСОБА_8 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 185 КК України, - змінити в частині обчислення початку строку відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили, а саме з 03.03.2026.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30.11.2020 по 17.03.2025 та з 25.09.2025 по день набрання рішення законної сили, а саме 03.03.2026 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили, а саме з 03.03.2026.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 30.11.2020 по 17.03.2025 та з 25.09.2025 по день набрання рішення законної сили, а саме 03.03.2026 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 15.05.2023, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у той самий строк, з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4