Провадження №1-кп/127/603/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

дослідивши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000058 від 01.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів. Клопотання мотивоване тим, що ризики, які стали підставою для обрання даного запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, зокрема, у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інший злочин, здійснювати вплив на свідків, а тому наявні всі підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 з приводу заявленого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечувала, зазначила, що воно є необґрунтованим та безпідставним, жодних належних доказів на підтвердження наявності ризиків прокурором не надано, тому є лише припущеннями. Крім того, зазначила, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, а будь яких доказів, що тримання під вартою є виправданим надано не було. Також, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу відпали, оскільки докази вже всі зібрані та допитано більшу частину свідків, тому просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки будь яких злочинів він не вчиняв, з`являвся на всі виклики та був завжди на зв`язку з працівниками ВСП.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши письмове клопотання прокурора та обвинувальний акт, вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: - переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; - незаконно впливати на свідків та потерпілих у зазначеному кримінальному провадженні, які ще не допитані; - вчинити інше (нове) кримінальне правопорушення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з тим, наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, при вирішені клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує, що останній обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, яке відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а також, у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді десяти років позбавлення волі.

На переконання суду, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшились, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_6 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я, під час розгляду клопотання надано не було, а тому суд вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Доводи сторони захисту про те, що ризики, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу обвинуваченому втратили свою актуальність, а його утримання під вартою є неправомірним, суд вважає надуманими, оскільки такі ризики, не змінилися, а доводи щодо необхідності та можливості обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підтверджені.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі судом не встановлено та сторонами не доведено.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Окрім того, 23 квітня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» від 14 квітня 2022 року №2198-IX, яким внесено зміни, зокрема ч. 4 ст. 183 КПК України доповнено абзацом наступного змісту, а саме, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, нездатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, високий ступінь ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом, та високий ступінь суспільної небезпечності інкримінованих кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану проти основ національної безпеки України.

Зважаючи на суспільний інтерес щодо збереження основ національної безпеки України, та щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, воєнний стан запроваджений у державі, суд вважає за доцільне клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, в зв`язку з чим йому слід продовжити обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 8 Конституції України, ст. ст. 7, 132, 176-178, 183, 197, 199, 370-372, 376 КПК України, суд, .

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на шістдесят днів, - з 05 березня 2026 року до 02 травня 2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя-доповідач:

Судді: