Провадження №11-кп/824/1972/2026 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області., українця, громадянина України, офіційно не працюючий, з вищою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаює за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з вироку суду, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 01.10.2024 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом відкритого викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Так, 01.10.2024, приблизно о 12 год. 45 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Володимиро-Либідська, 22, поряд з ОСОБА_7 , яка тримала при собі поліетиленовий пакет синьо-жовтого кольору, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинений в умовах воєнного стану, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вирвав поліетиленовий пакет, з лівої руки у ОСОБА_7 .

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , тримаючи вказаний поліетиленовий пакет, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , почав швидко втікати з місця вчинення злочину та в подальшому направився у невідомому напрямку.

В подальшому, ОСОБА_8 розпорядився викраденим майном, що належить ОСОБА_7 , на свій власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , своїми умисними протиправними діями, завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 190 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.10.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на викрадення офіційних документів.

Так 01.10.2024, приблизно о 12 год. 45 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Володимиро-Либідська, 22, поряд з ОСОБА_7 , яка тримала при собі поліетиленовий пакет синьо-жовтого кольору, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківських карток, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, розуміючи, що вказані документ є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнить реалізацію особою своїх прав та законних інтересів, незаконно заволодів (відкрито викрав) банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_8 , маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, направився у невідомому напрямку.

Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно п. 1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої держатель якого її держатель, здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки із покладенням обов`язків відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій просить скасувати вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 06.03.2025 щодо ОСОБА_8 та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтуванняапеляційної скарги зі змінами та доповненнями прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, апеляційна скарга подається у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор звертає увагу на те, що за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченого. Суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , необгрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши його від відбування покарання, призначеного у розмірі нижчому за найнижчі межі санкції відповідної статті Особливої частини КК України, на підставі ст.ст. 69, 75 КК України.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що норма ч. 1 ст. 357 КК України формулює склад кримінального правопорушення - викрадення, привласнення, вимагання документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становище або їх пошкодження. Законодавцем визначено, що обов`язковим елементом складу даного кримінального правопорушення є корисливий мотив або вчинення інших особистих інтересах. Однак, в ході судового розгляду не встановлено даних, які вказують на заволодіння обвинуваченим чужими банківськими картками з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах. Відповідно докази в ході судового розгляду не досліджувалися, посилання на них відсутнє в оскаржувану вироку. За таких обставин, дії обвинуваченого безпідставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України. Як наслідок, місцевий суд помилково призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 357, 70 КК України.

Окрім того, прокурор зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Однак, вказаним вимог суд першої інстанції не виконав, вказавши в мотивувальній частині формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі.

Так, в судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився.

Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавшидоповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, просив її задовольнити,

пояснення потерпілої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3, 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та інші дані.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Зокрема, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не зазначено формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а лише зазначено обвинувачення, викладене в обвинувальному акті.

Наведене указує на те, що обвинувачення, яке судом першої інстанції було визнано доведеним, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у вироку не сформульовано, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист. Це порушення вимог КПК України перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому це порушення визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 судом допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Оскільки формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним відноситься до компетенції суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2025 щодо ОСОБА_8 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені порушення, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями заступника керівника Київської міської прокуратури - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4