У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/438/26 № 1-кс/610/132/2026
м. Балаклія24 березня 2026 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю

прокурора: ОСОБА_2 (відеоконференція),

підозрюваного: ОСОБА_3 (відеоконференція),

захисника: ОСОБА_4 (відеоконференція),

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000049 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійною освітою; військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій; одруженого; в силу ст. 89 КК України судимості не має,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Погоджене з прокурором клопотання обґрунтовано повідомленням про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Саме цей вид запобіжного заходу необхідний для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

oпереховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

oнезаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні;

oвчинити інше кримінальне правопорушення.

Завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою - 31.03.2026 перешкоджає необхідність отримання висновків експертиз, виконання яких на теперішній час триває. Крім того, необхідно виконати й інші слідчі дії, потреба в яких може виникнути під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, а також виконати вимоги ст. 290 КПК України та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Прокурор клопотання підтримав із наведених у ньому підстав.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи себе безпечним для суспільства.

Захисник просила змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, в такому разі підозрюваний буде продовжувати військову службу. Вважала, що вказані ризики є недоведеними належними доказами, свідки не повідомляли про тиск на них з боку підозрюваного.

Під час розгляду клопотання встановлено наступне.

Слідчим відділенням ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 31.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

31.01.2026 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Письмове повідомлення про підозру 31.01.2026 вручено йому особисто під підпис.

Він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин:

«Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 186 від 25.11.2025 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу та призначений на посаду майстра відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 5 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_3 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 , був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2026 приблизно о 22 год 00 хв, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в житловому приміщенні будинку АДРЕСА_2 , у ході сумісного вживання спритних напоїв разом з військовослужбовцем який перебуває на посаді майстра відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 1 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, у ході сварки з ОСОБА_7 , взявши до рук викидний ніж наніс ним один колотий удар в область черевної порожнини ОСОБА_7 , спричинивши при цьому своїми злочинними діями спричинив останньому тілесні ушкодження відповідно до довідки КНП БМР ХОР "БКБЛІЛ" від 30.01.2026 у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини з множинними ушкодженнями тонкої кишки та великого чепця, локальний перетонит».

Слідчим суддею Балаклійського районного суду Харківської області ухвалою від 02.02.2026 до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 06.00 год 31 березня 2026 року з визначенням розміру застави (а.с. 115-118).

Керівником Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону постановою від 24.03.2026 строк досудового розслідування продовжений до трьох місяців, тобто до 31.04.2026 включно (а.с. 128-132).

Надана стороною обвинувачення сукупність матеріалів кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження, до моменту вирішення обвинувачення по суті, є достатньою для обґрунтованості повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується:

1)Даними протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено: змив зі складного ножа, складний ніж.

2)Даними протоколу затримання особи у порядку ст. 208 КПК України 31.01.2026 о 06.00 год (фактичне затримання).

3)Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що з вересня 2025 року тимчасово дислокується в с. Бригадирівка Ізюмського району Харківської області, проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія, мешкає спільно з командиром роти. 30.01.2026 близько 22:00 год йому зателефонував ОСОБА_9 , який повідомив що трапилось «ЧП», а саме ОСОБА_7 вдарили ножем, на що свідок наказав вести ОСОБА_10 до нього додому. Старшина, який проживає зі свідком, викликав лікаря ОСОБА_11 , хвилин через 15 привезли ОСОБА_10 та вони разом повезли його до лікарні. Весь час ОСОБА_12 перебував у свідомості, близько 01:00-01:30 год 31.01.2026 було проведено операцію ОСОБА_13 , яка пройшла успішно. Про даний факт було проінформовано командира ОСОБА_14 , після чого поїхали на місце події. На місці свідку стало відомо, що ОСОБА_3 наніс ножове поранення ОСОБА_7 в область черевної порожнини. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 вживає спиртні напої, порушує службову дисципліну.

4)Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що перебуває на службі у ВЧ НОМЕР_1 з 25.11.2025. Так, 30.01.2026 близько о 22.00 год він перебував у житловому будинку, де тимчасово дислокується їх військова частина НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок знаходився у кімнаті, був трохи випивший, так як на передодні вживав горілку, де проживають разом з ним побратими ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , чоловік на позивний « ОСОБА_17 », інших він поіменно не знає. Сама кімната представляє собою приміщення з саморобними двох`ярусну дерев`яними ліжками, біля стіни знаходиться обідній стіл, де вони обідали та випивали. Так, близько цього часу свідок знаходився в кімнаті та лежав на ліжку, за столом сиділи ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , пили горілку, спілкувались та щось обговорювали. Через деякий час між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виник словесний конфлікт та ОСОБА_18 вийшов з кімнати, а ОСОБА_19 залишився у кімнаті та сидів за столом. Потім, коли ОСОБА_18 повернувся та зайшов до кімнати він почав сваритися з ОСОБА_19 та вихопив зі своєї сумки викидний ніж, мабуть його особистий, тримаючи його в руці, наніс один колотий удар в область живота, внаслідок чого ОСОБА_19 схопився за живіт та вибіг з кімнати. Далі, як свідку відомо, що ОСОБА_19 відвезли до лікарні до м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, а ОСОБА_18 залишився у підрозділі для встановлення усіх обставин події. Після чого на місце події було викликано поліцію. На думку свідка, причиною конфлікту стало те, що ОСОБА_19 , знаходячись у колективі, завжди ліниться, не допомагає, коли необхідна була допомога у будівництві та благоустрою їх місця проживання.

5)Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_20 який повідомив, що тимчасово дислокується в с. Бригадирівка Ізюмського району Харківської області, проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . Так, 30.01.2026 перебував у АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_21 . 30.01.2026 близько 22:00 год до їх домоволодіння зайшов ОСОБА_7 , відчинивши двері, свідок помітив, що ОСОБА_12 тримається правою рукою за живіт, взутий в правий ботинок, ліва нога без взуття, на футболці малось пляма багрового кольору, схожа на кров, який повідомив, що його вдарили ножем. ОСОБА_22 сів до автомобіля та повіз ОСОБА_19 до медика та водія їх частини ОСОБА_23 , а сам ОСОБА_24 залишився вдома. Свідку відомо, що ОСОБА_12 повезли до лікарні в м. Балаклія, про вказаний факт було повідомлено командира їх відділення ОСОБА_25 , який відразу прибув на місце події, де було встановлено, що ОСОБА_16 під час сварки наніс йому тілесне ушкодження, а саме проникаюче ножове поранення в область черевної порожнини.

6)Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_9 який повідомив, що з 2025 року проходить службу в в/ч НОМЕР_1 на посаді оператора БПЛА, наразі їх частина базується в АДРЕСА_2 , він мешкає по АДРЕСА_4 разом з іншими військовослужбовцями. Так, 30.01.2026 близько 21:50 год він перебував з ОСОБА_26 , відпочивали, тоді як до них у двері хтось постукав. Відчинивши двері, на порозі стояв військовослужбовець ОСОБА_7 , свідок одразу побачив, що він тримається правою рукою в області черевної порожнини, під рукою в нього на футболці малась пляма від крові, свідок одразу запитав ОСОБА_10 , що сталось, на що останній повідомив, що його вдарили ножем в область живота, а саме «старший хати» ОСОБА_27 зайшов до будинку, його посадили на стілець, оглянули рану та побачили, що під футболкою в нього мається поріз близько 3 см, після цього було прийнято рішення, щоб він тримав рукою рану та треба було їхати до водія ОСОБА_28 , з яким потім втрьох поїхали до лікарні в м. Балаклія. По приїзду до лікарні ОСОБА_13 було надано невідкладну допомогу, проведено операцію, яка пройшла успішно. Поки ОСОБА_12 залишається на стаціонарне лікування, так як стан тяжкий.

7)Даними довідки з КНП ХОР "Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування", відповідно до якої у ОСОБА_7 , який звертався за допомогою 30.01.2026, встановлено діагноз: проникаюча колото-різана з множинними ушкодженнями тонкої кишки та великого чепця, локальний перетонит.

8)Даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді, в якому зазначено факт вилучення копії медичної документації ОСОБА_7 у КНП БМР ХО "Балаклійська КБЛІЛ".

9)Даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що він проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . У вересні 2025 року особовий склад було дислоковано у АДРЕСА_2 , де були розселені по будинках. У січні 2026 року його було заселено до будинку т.з. «штрафників», де він і проживав. У цьому будинку також проживав ОСОБА_3 та інші хлопці, які постійно вживали алкогольні напої. 30.01.2026, у вечірній час, у будинку, а саме у житловій кімнаті будинку, хлопці знову сиділи і випивали. Близько 22.00 години він та ОСОБА_3 були у кімнаті та ОСОБА_3 сказав йому, що він не задоволений, що потерпілий зробив зауваження, щоб вони заспокоїлись. Після чого взяв чарку горілки та хлюпнув в обличчя потерпілому, через що він ногою вдарив по стільцю, де стояла їжа та горілка, стілець впав та він встав обличчям до ОСОБА_3 на відстані близько 1-1,5 м, який взяв та наніс йому удар в область живота. Він не відразу зрозумів, що трапилось та подумав, що той його просто вдарив, поки не побачив кров. Потім він подивився на ОСОБА_3 , який вже сів на ліжко, та побачив, що в правій руці він тримає ніж, після чого потерпілий побіг до іншого будинку прохати у побратимів допомогу.

10)Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18.03.2026 за участі потерпілого ОСОБА_7 , який показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" від 14 березня 1984 року № 9627/81 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 23 жовтня 1994 року № 14310/88 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До того ж у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року № 42310/04, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року № 12244/86, 12245/86, 12383/86 "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року № 14310/88 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа "Чеботарь проти Молдови" від 13 листопада 2007 року № 35615/06).

Встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ("Бекчиєв проти Молдови" §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти ("Ідалов проти Росії", "Гарицьки проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року № 33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суттєвим є той фактор, що про підозру ОСОБА_3 повідомлено 31.01.2026, що стало початком притягнення його до кримінальної відповідальності, тому ризик втечі фактично виник лише з цієї дати і в подальшому лише збільшується внаслідок наближення моменту можливого призначення передбаченого суворого покарання.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_3 вже має кримінальний досвід внаслідок неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності (3 рази), відбування реального покарання у виді арешту, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитись від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення та перевиховання, тому є обґрунтований підвищений ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Підозрюваний в силу ст. 89 КК України судимості не має, має професійну освіту, одружений, майстер відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 5 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживав за місцем проходження військової служби.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Переконання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а це тяжкий злочин, проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, вчинений військовим в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, у тяжкий для держави та людей час, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, є надзвичайно небезпечним, адже людина, її життя, здоров`я, честь і гідність та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, що може свідчити про підвищену суспільну небезпеку останнього.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, слідчий суддя вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Це рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини ("Ілійков проти Болгарії", "Летельє проти Франції", "Москаленко проти України"), згідно з якою суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому обставини, на яких ґрунтуються заперечення сторони захисту проти клопотання, не є достатніми для запобігання зазначеним ризикам, які є підвищеними.

Інші позитивні дані про особу підозрюваного цього висновку не спростовують. Підозрюваний не є інвалідом, неповнолітніх дітей не має, догляд ні за ким не здійснює, визнає вчинення кримінального правопорушення в умовах очевидності. Даних, про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися під вартою матеріали справи не містять.

Факт проходження військової служби та наявність статусу учасника бойових дій в сукупності з іншими обставинами не знижує суттєво суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , і його особи, та не зменшують встановлених слідчим суддею ризиків, а суспільний інтерес тримання підозрюваного під вартою в цьому випадку переважає його особистий інтерес.

Продовження строку тримання під вартою необхідно для забезпечення здійснення досудового розслідування, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Слідчий за постановами від 16.02.2026 призначив судово-цитологічні, судово-імунологічну експертизи, постановою віл 04.03.2026 судово-медичну експертизу та постановою від 20.03.2026 додаткову судово-медичну експертизу, висновки яких досі не отримані.

Певного часу потребують і процесуальні та технічні дії по завершенню досудового розслідування та наданню доступу до матеріалів досудового розслідування, складанню обвинувального акта.

Ці об`єктивні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов 'язаних з триманням під вартою, на сьогоднішній час не встановлено.

На цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

Відповідно до вимог ст. 182-183 КПК України, із урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, виключних обставин, майнового і сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає можливим визначити для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків заставу, проте у мінімальному розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 66560 гривень із розрахунку (3328 грн х 20). Суд також вважає, що саме такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-201 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1)Клопотання задовольнити частково.

2)Підозрюваному ОСОБА_3 продовжити строк тримання під вартою до 30 квітня 2026 року включно.

3)Визначити розмір застави 66560 гривень.

При внесенні вказаної застави ОСОБА_3 звільнити з-під варти.

У разі внесення застави у визначеному розмірі вважається, що до підозрюваного застосований запобіжний захід у виді застави.

Заставу можливо внести в межах строку дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки:

1)за кожною вимогою прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у випадку внесення застави оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Заставодавець зобов`язаний: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного до слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про причини неявки підозрюваного. Попередити заставодавця, що у разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

4)В іншій частині клопотання відмовити.

5)Строк дії ухвали до 30 квітня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1

(отримувач коштів: ТУ ДСА України у Харківській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; код банку отримувача (МФО): 820172; банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ; рахунок отримувача: UA0006674; призначення платежу: (застава, справа № _______, підозрюваний ________ (прізв., ініціали), платник ________ (прізв., ініціали) (Балаклійський районний суд Харківської області).