Справа № 749/8/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/496/26
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000662 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючий, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, а саме із 20 год. 10 хв. 08 вересня 2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення із 20 год. 10 хв. 08 вересня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні на загальну суму 72959,13 грн.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 суму в розмірі 3000000 (три мільйони) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 07 вересня 2025 року, близько 22 год. 40 хв., військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні бліндажу, що розташований у лісосмузі на північно-західній околиці с. Нові Боровичі Сновської територіальної громади Корюківського району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив не менше сорока одного пострілу із автоматичної вогнепальної зброї АКМ № НОМЕР_2 та АКМ № НОМЕР_3 у ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді дванадцяти наскрізних вогнепальних поранень обох кистей, лівого ліктьового суглоба, правої нижньої кінцівки та двадцяти дев`яти наскрізних поранень голови, лівого плеча, шиї та тулуба з масивним руйнуванням головного мозку та внутрішніх органів, що мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з його смертю.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у приміщенні бліндажу, що розташований у лісосмузі на північно-західній околиці с. Нові Боровичі Сновської територіальної громади Корюківського району Чернігівської області, від численних вогнепальних поранень тіла з масивним руйнуванням внутрішніх органів.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 12 років. В решті вирок суду першої інстанції просила залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину. Вказує, що вживання алкоголю, агресивна поведінка та конфліктність ОСОБА_9 є типовою для нього у стані сп`яніння, а отже його дії не були відповіддю на протиправні дії самого потерпілого, як про це вказував сам обвинувачений в своїх показаннях.

Зазначає, що лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 відразу після вчинення вбивства не вживав жодних заходів для виклику поліції чи екстреної медичної допомоги. Така тривала бездіяльність свідчить про відсутність справжнього каяття, а подальше зізнання було лише наслідком усвідомлення неминучості викриття, а не щирим розкаянням у розумінні ст. 66 КК України.

Також, зауважує, що ОСОБА_9 з 08.09.2025 не виявив жодного наміру добровільно відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду пов`язану з похованням сина та моральну шкоду. Відтак, враховуючи, що ОСОБА_9 неодноразово вживав під час несення військової служби алкогольні напої, його агресивну поведінку, погрози товаришам по службі, нещирість перед судом та спроба надати для суду штучно створені обставини для пом`якшення вироку, вважає, що ОСОБА_9 заслуговує на більш суворе покарання, яке буде відповідати тяжкості вчиненого злочину, а саме 12 років позбавлення волі, що відповідає межам санкції ст. 115 КК України. Акцентує увагу на тому, що з найважливіших завдань кримінального права є боротьба з посяганнями на життя людини. Адже саме життя становить основну соціальну цінність. Воно є найважливіше благо людини, яке у разі настання смерті не може бути відновлено.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та основні доводи апеляційної скарги; представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора який також підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі представником потерпілої не оспорюється.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого.

За змістом ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_9 покарання за вчинені ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, характеристику з військової частини за місцем проходження служби, згідно якої зарекомендував себе посередньо, його вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних перебування на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, місцевий суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та врахував їх при призначення покарання.

При цьому доводи апелянта про фактичну відсутність таких обставин, не знаходять свого підтвердження.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що щире каяття є складним морально-психологічним явищем, зовнішній прояв якого може мати різний характер (явно виражений/невиражений) в залежності від темпераменту, особливостей характеру та емоційного стану обвинуваченого.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 продемонстрував поведінку, яка свідчить про те, що він відчуває внутрішні переживання з приводу того, що сталось, жалкує про вчинене, морально засуджує свою поведінку, відчуває почуття сорому та докори сумління за свої дії.

При цьому відсутність потерпілої в засіданнях місцевого та апеляційного суду вочевидь перешкодила обвинуваченому, який весь тримається під вартою, принести їй свої особисті вибачення за вчинене.

Апеляційний суд констатує, що поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що його дії мали ініціативний характер та виразились в тому, що він сам (хоча й не відразу) зателефонував до поліції та повідомив про скоєне вбивство, особисто зустрів слідчо-оперативну групу та супроводив її на місце знаходження інженерної споруди (бліндажа) з дотриманням відповідних заходів безпеки з огляду на знаходження місця події та території активних бойових дій (рапорт оперативного чергового, протокол огляду т.1 а.с. 87-89, 100-120), відразу надав зізнавальні показання в яких вказував всі деталі вчинення злочину.

З огляду на це апеляційний суд вважає, що у вироку в якості обставин, що пом`якшують покарання місцевий суд вірно визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та слушно врахував їх при призначені покарання.

При призначенні покарання місцевим судом крім вищенаведеного було враховано й обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також особу самого обвинуваченого.

Відтак, призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, у розмірі наближеному до середнього за санкцією вищевказаної частини статті, місцевий суд дійшов правильного висновку, що саме такий вид та розмір покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що представником потерпілої ОСОБА_7 не наведено достатнього обґрунтування того, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді 12 років позбавлення волі, при цьому не навела переконливих доводів про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років не буде достатнім для досягнення мети покарання.

А тому не можуть бути задоволеними доводи апеляційної скарги представника потерпілої про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворішого покарання, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є справедливим, виваженим, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Відтак, всі обставини, на які посилається представник потерпілої, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2026 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4