490/1611/26 18.03.2026
н/п 1-в/490/56/2026
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/1611/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, має вищу освіту, заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Начальник Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Учасники провадження направили заяви про розгляд подання у їхню відсутність; зауважень щодо подання органу пробації не надходило.

Дослідивши надані подання та матеріали особової справи, суд дійшов таких висновків.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відеопродукції через мережу Інтернет, а також із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набрав законної сили 31.03.2025.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого Кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

При цьому суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням завжди пов`язано з встановленням у вироку іспитового строку, що є невід`ємною його ознакою. Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.

Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зазначена норма передбачає направлення засудженого до відбування призначеного покарання саме в період іспитового строку.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового кримінального правопорушення. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом встановлено, що іспитовий строк, визначений вироком суду сплив 27.02.2026; відомостей про ухвалення судових рішень стосовно ОСОБА_4 про направлення її для відбування покарання суду не надано.

За період відбування покарання з випробуванням засуджена до кримінальної відповідальності не притягувалась, що підтверджено довідкою сформованою станом на 05.03.2026 та 09.03.2026.

Оскільки відомостей про притягнення засудженої до кримінальної відповідальності під час іспитового строку немає, питання щодо направлення засудженої для відбування призначеного покарання під час іспитового строку не вирішувалось, на час розгляду подання встановлений іспитовий строк сплив, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від основного покарання на підставі ст. 78 КК України.

Керуючись ст. 75, 78 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

- подання начальника Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від покарання ОСОБА_4 задовольнити;

- звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2025, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1