Номер провадження: 11-сс/813/136/26
Справа № 522/9316/24 1-кс/522/5745/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна КП «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство» (надалі КП «ОЕЕМП») на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 01.12.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001567 від 08.11.2022 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0001567 від 08.11.2022 року та накладений арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене в ході проведення обшуку КП «ОЕЕМП ОМР за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 7-а,яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скарги, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступне.

- ухвала слідчого судді не містить обґрунтувань накладення арешту на перелічене в ухвалі майно;

- постанова слідчого про визнання речовими доказами є формальною та не доводить того, що вилучене майно підпадає під критерії ст.98 КПК України;

- не можуть вважатися достатньою підставою для накладення арешту на вилучене майно безпідставні та не підтверджені доказами заяви прокурора про можливу наявність на ньому слідів кримінального правопорушення;

- слідчим суддею не надано оцінки посиланням скаржника (представника КП «ОЕЕМП») на відсутність будь-якого розумного обґрунтування потреби в накладанні арешту на вилучене майно;

- прокурором не доведено наявність підстав для арешту майна КП «ОЕЕМП»;

- безпідставне вилучення документів негативно впливає на роботу підприємства.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити, натомість, прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив.

Неявка прокурора, повідомленого належним чином про місце та час апеляційного розгляду не перешкоджає його розгляду по суті.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів встановила, що відповідно до змісту клопотання, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001567 та інших матеріалів провадження, на теперішній час СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України.

З матеріалів виконаного оперативним підрозділом УСР в Одеській обл. доручення встановлено, що посадові особи КП «ОЕЕМП», шляхом зловживання своїм службовим становищем та, вступивши в злочинну змову з посадовими особами Одеської міської ради, в умовах воєнного стану здійснили привласнення електрогенераторів, які перебували у їх віданні, у період часу 2022-2023 роки.

За результатами виконання доручення, наданого слідчим в порядку ст. 40 КПК України оперативним підрозділом УСР в Одеській області ДСР НПУ встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення причетний, зокрема, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який в період з 2021 по 2024 р.р. займав посаду виконуючого обов`язки, а з 2024 до теперішнього часу займає посаду директора КП «ОЕЕМП» та здійснює свою діяльність за місцем юридичної адреси зазначеного комунальною підприємства за адресою м. Одеса, вул. Інглезі, 7-а, що підтверджується Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будова-Спецінвест» .

Так, 10.10.2025 року за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 7-а було проведено обшук КП «ОЕЕМП» ОМР, в ході якого було виявлено і вилучено наступне:

-документ з друкованими текстом: «Дизельний електрогенератор CATERPILLAR DE 165G 16 kVa/50Hz» інвентарний номер 5548 на 2 арк.;

-документ з друкованими текстом: «Дизельний електрогенератор CATERPILLAR DE 165G 16 kVa/50Hz» інвентарний номер 5547 на 1 арк,;

-документ, що містить інформацію щодо розподілу електрогенераторів, отриманих у якос: гуманітарної допомоги КП «ОЕЕМП» на 17 арк.;

-акт прийому-передачі майна від 02.01.2025 на 2 арк.;

-акт прийому-передачі майна від 30.12.2025 на 2 арк.;

-копія рішення ОМР № 158 від 08.07.2024 на 2 арк.;

-копія рішення ОМР № 84 від 27.12.2022 на 2 арк.;

-копія статуту КП «ОЕЕМП» в двох примірниках всього на 12 арк.;

-копія листа Держаудитслужби України південного офісу Держаудитслужби № 151515-14/62^ 2025 від 11.02.2025 на 4 арк.;

-копія листа Херсонської міської військової адміністрації № 01-01-15/177 від 17.01.2022 на 1 арк.;

-копія акту прийому-передачі майна №3/1 від 12.01.2023 на 1 арк. в двох екземплярах;

-копія акту прийому-передачі майна від 02.03.2023 на 1 арк.;

-копія акту прийому-передачі майна від 27.12.2022 на 1 арк.;

-копія листа Департаменту фінансів ОМР№ 09-13/213 від 27.01.2025 на 2 арк.;

-копія листа Департаменту фінансів ОМР на 1 арк.;

-положення про уповноважену особу з питань публічних закупівель КП »ОЕЕМП» на 6 арк.;

-копія паспорта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк.;

-копія ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_9 на 1 арк.;

-копія диплому молодшого спеціаліста ОСОБА_8 на 1 арк,;

-копія військового квитка ОСОБА_8 на 2 арк.;

-жорсткий диск серійний номер W2A4NGOJ;

-жорсткий диск серійний номер WTv4AM9XL30908;

-жорсткий диск серійний номер TPPS6.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Отже, використане законодавцем формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості» вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідування зазначеного кримінального провадження є ймовірна неправомірна діяльність посадових осіб КП «ОЕЕМП», які шляхом зловживання своїм службовим становищем та, вступивши в злочинну змову з посадовими особами Одеської міської ради, в умовах воєнного стану здійснили привласнення електрогенераторів, які перебували у їх віданні, у період часу 2022-2023 роки.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що на момент вилучення та розгляду клопотання існує необхідність в дослідженні вилучених документів, які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть бути предметами експертного дослідження, за допомогою яких є можливість встановити усі обставини вчиненого злочину, зокрема вказані документи можуть містити відомості щодо можливого зловживання службовими особами КП «ОЕЕМП» своїм службовим становищем, які здійснили привласнення електрогенераторів, які перебували у їх віданні, у період часу 2022-2023 роки, в умовах воєнного стану. Крім того, вилучені речі та документи та електронні носії можуть містити відомості щодо підтвердження факту наявності договірних відносин між суб`єктами господарювання.

Відтак, потреба у накладенні арешту на майно обумовлена необхідністю проведення їх огляду та вивчення, за наслідком чого буде встановлена необхідність або його подальшого утримання як доказу у провадженні, або можливість повернення власнику як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

Вилучені жорсткі диски, можуть містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі електронні докази.

Апеляційний суд наголошує, що накладення арешту на жорсткі диски необхідне для проведення їх ретельного огляду з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що в ході обшуку було вилучені жорсткі диски речі та документи, які використовуються в повсякденній роботі КП «ОЕЕМП», які можуть негативно вплинути на роботу КП, апеляційний суд враховує, що вилучені речі та документи не впливають на здійснення діяльності підприємства.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно, тому не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не надано оцінки посиланням скаржника (представника КП «ОЕЕМП») на відсутність будь-якого розумного обґрунтування потреби в накладанні арешту на вилучене майно.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянтів, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час огляду речі та документи відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах чинного законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахувала наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення для осіб, в інтересах яких подані апеляційні скарга, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна КП «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 01.12.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001567 від 08.11.2022 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4