Справа № 466/6221/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/146/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , проживаючої АДРЕСА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_9

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2026 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000985 від 21.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України задоволено. Продовжено щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням його у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» на строк до 13 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржену ухвалу та у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із встановленням процесуальних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що при останньому продовженні запобіжного заходу на досудовому розслідуванні сторона обвинувачення посилалася на те, що на той час ще не було отримано висновки експертиз, в тому числі, висновків експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів а прекурсорів, не оглянуто усі вилучені під час обшуків речові докази, не проведено ряд тимчасових доступів, не отримано розтаємнені матеріали проведення НСРД та не проведено інші слідчі та процесуальні дії. Оскільки, всі вищевказані слідчі та процесуальні дії проведено, слід вважати, що ризики відносно ОСОБА_7 в цій частині відпали. Жодним доводом клопотання не доведено можливості ОСОБА_7 впливати на свідків в даному провадженні, адже згідно реєстру матеріалів провадження, свідки зареєстровані в інших населених пунктах, ніж ОСОБА_7 .

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування і суду, то просить врахувати, що на даний час відсутній через те, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, має молодшу сестру та батька, який є особою з інвалідністю III групи і потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_7 не може перетнути державний кордон України, оскільки є військовозобов`язаним. За весь час досудового розслідування, ОСОБА_7 жодного разу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки, до уповноважених осіб не надходило заяв, чи скарг від свідків, чи інших підозрюваних (обвинувачених) щодо того, що ОСОБА_7 чинить якийсь тиск на них.

Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде повністю відповідати цілям кримінального провадження на його актуальному етапі. В поданому клопотанні ніяким чином не обґрунтована неможливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить змінити оскаржену ухвалу та визначити їй розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави буде достатнім для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків та буде повністю відповідати цілям кримінального провадження, з врахуванням даних про її особу, її матеріального стану та стадії судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про заперечення доводів апеляційних скарг та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 врахував положення наведених норм процесуального закону та дані про особу обвинуваченого та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що продовжують існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ці ризики не зменшилися.

При продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було враховано той факт, що перебуваючи на волі, вони можуть здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників організованої злочинної групи з метою зміни показань. Також вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Цей ризик обґрунтовується тим, що обвинувачені, вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяли усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання; офіційно не працюють не мають постійного джерела доходу, тому перебуваючи за місцем мешкання можуть продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Відтак, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи застосування застави , як про це просить сторона захисту, буде недостатнім для запобігання даним ризикам.

Окрім цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені трьох кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, вчинених в складі організованої злочинної групи, що свідчить про систематичність скоєння кримінальних правопорушень останнім, враховуючи це є всі підстави вважати що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжать злочину діяльність, а саме збут наркотичних речовин та діяльність в організованій злочинній групі.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими та безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, тому підстави для її скасування - відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4