Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/345/26
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 січня 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 19 березня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 січня 2026 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 19 березня 2026 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що судом встановлено, що про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України свідчить те, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

За вказаних обставин, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, перешкоджати всебічному повному встановленню обставин вчинених злочинів, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: цілодобово не відлучатися з місця проживання без дозволу, суду або прокурора; прибувати до суду, прокурора, за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з обвинуваченими, свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю, здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Вважає, що клопотання прокурора є необґрунтоване, та до обвинуваченого ОСОБА_7 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що доводи сторони обвинувачення про доцільність продовження строку тримання під вартою, який полягає у посиланні на характер, спосіб, зухвалість вчиненого злочину та свідчить про особливу суспільну небезпеку обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Вважає, що характер, спосіб тощо вчиненого злочину має враховуватись судом лише при призначенні покарання (стаття 65 КК), а аж ніяк не при вирішенні питання щодо виду запобіжного заходу із врахуванням того, що запобіжний захід у жодному разі не повинен перетворюватись на міру покарання.

Зазначає, що недоречним є посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_7 може ухилитися від досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інший злочин, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказує на те, що відповідно до матеріалів справи, до його фактично затримання ОСОБА_7 будь-яких намірів перешкодити проведенню досудового розслідування та/або переховуватись від органу досудового розслідування, суду не мав та на даний час не має. Натомість останній повністю співпрацював із слідством та давав покази щодо обставин кримінального провадження, про що можуть свідчити неодноразові допити останнього в умовах СІЗО.

Зазначає, що прокурором жодного доказу з наведених ризиків у клопотанні до суду не надано. На його думку, висновки про існування ризиків передбачених ст. 177 КК України є такими, що не підтверджуються жодними доказами або іншими фактичними даними.

Зазначає, що ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно, трудолюбивий та спокійний, має постійне місце роботи з оформленням трудових відносин. Згідно довідок характеристик наданих на підозрюваного останній характеризується виключного з позитивної сторони за місцем свого проживання.

Крім того, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 2022 року народження, дружина останнього ОСОБА_10 на даний час офіційно ніде не працює, знаходиться в декреті, а отже підозрюваний є єдиним годувальником в родині та повністю здійснює її забезпечення за власні кошти. Всі ці обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків, відсутність загроз щодо вчинення нових правопорушень і доказів зворотнього органами досудового слідства не надано.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження № 0000247 від 29.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, зокрема в участі у злочинній організації, та вимозі передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене злочинною організацією, в умовах воєнного стану, міра покарання за які, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України однією з обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу, є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Також , колегія суддів враховує що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочинів у складі злочинної організації, що певним чином мінімізує можливість застосування заохочувальних приписів КК України у разі постановлення обвинувального вироку та підвищує імовірність настання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Усвідомлюючи вказані факти, бажаючи уникнути негативних наслідків кримінально правового характеру, обвинувачений може ухилятися від суду, що свідчить про існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 будучи за обвинуваченням виконавцем в злочинній організації, може незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків та потерпілих з метою відмови або зміни їх показань.

Перебуваючи на волі, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними у кримінальному провадженні особами у якості свідків та потерпілих, інших обвинувачених.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Як заявив в судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні одного епізоду відносно потерпілого ОСОБА_11 направленого на незаконне вимагання чужого майна, якому висловлював вимоги передачі неіснуючого боргу тривалий час. Наразі судом першої інстанції допитаний потерпілий ОСОБА_11 , який підтвердив факт переписки із обвинуваченим, написання тривалих погроз. Двоє свідків, які вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення в судовому засіданні ще не допитані.

За таких обставин ризик впливу на свідків продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень за п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Наявність відповідного ризику у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 19.05.2017 року засуджений за ч.1 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

Одночасно з цим, наразі ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, обвинувальний акт у якому знаходиться на розгляді у Коростишівському районному суді Житомирської області.

ОСОБА_7 є особою схильною до вчинення різного роду злочинів, у тому числі із застосуванням насильства, на що вказують обставини за яких він обвинувачується за ч. 2 ст.27 ч.4 ст.28 ч. 4 ст. 189 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими та законними висновки суду про наявність достатніх підстав, згідно вимог ст.194 КПК України, для продовження строку тримання під вартою та неможливості зміни його на більш м`який запобіжний захід.

Аргументи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Тривалий розгляд кримінального провадження викликаний об`єктивними чинниками які неспростовані захисником, складністю провадження, великою кількістю учасників кримінального провадження, також не допитані всі свідки, захисники заявляли клопотання про відкладення розгляду справи, а приймаючи рішення про відкладення розгляду справи суд визначав судові засідання в найкоротші терміни враховуючі, що кримінальне провадження щодо осіб, які тримаються під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до виділених матеріалів провадження затверджений ще 21.03.2024 року, а ОСОБА_7 утримується під вартою з 17.08.2023 року, а саме з моменту затримання, і саме суд зобов`язаний реагувати на поведінку учасників кримінального провадження, здійснення прокурором своїх повноважень щодо забезпечення присутності свідків обвинувачення та допиту всіх потерпілих.

Доводи захисника про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки судом при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обвинувачення, тяжкість та характер кримінальних правопорушень.

Твердження захисника, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, сім`ю та постійне місце проживання, хвору дитину та дружину, що обвинувачений є єдиним годувальником в сім`ї не є переконливим аргументом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це не стримало його від протиправної поведінки, відповідно до обвинувального акта.

Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд вправі не визначати альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрози застосування насильства.

За таких обставин, висновок суду про неможливість визначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, з ним погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 19 березня 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4

ОСОБА_3