Справа № 299/2936/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду від 19 червня 2025 року у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду від 19 червня 2025 року затверджено угоду про примирення від 17.06.2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_7 .

За цією угодою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України за яке їй призначено покарання із застосуванням ч. 1 статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №1 Берегівського РОВП - повернуто ОСОБА_7 .

Заходи забезпечення кримінального провадження №0000324 від 03.08.2022 року, вжиті ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.08.2022 року у вигляді накладення арешту на речові докази скасовано.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03 серпня 2022 року близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Українська в с. Онок, Берегівського району в напрямку вул. Польова с. Онок, Берегівського району, зі швидкістю близько 50 км/годину, в порушення вимог 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ...б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі...»; п.12.3 «У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху») Правил дорожнього руху України, діючи злочинно недбало, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків, хоча повинна була та могла їх передбачити, проявила безпечність та неуважність у темну пору доби, не стежила за дорожньою обстановкою, внаслідок чого, біля будинку №32 по вул. Українська в с. Онок, Берегівського району, передньою правою частиною керованого нею автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася у попутному з нею напрямку руху з правого краю проїжджої частини дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та саден шкірних покровів в ділянці куприка саден шкірних покровів правого надпліччя та обох ліктьових суглобів по розгинальній поверхні, які не спричинили розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці, відповідно п. 2.3.2.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; закритого компресійно - уламкового перелому першого поперекового хребця, як не являється небезпечним в момент спричинення, і по цій ознаці, згідно з пунктом 2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, і є в прямому причинно - наслідковому зв`язку з ДТП, що мала місце 03.08.2022 року.

Згідно висновку експерта № 118/08 від 15.08.2022 року у даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 ОСОБА_7 , повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.3,12.4,12.9 «б» та 1.10 Правил дорожнього руху України.

Також, водій автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 як шляхом своєчасного негайного застосування екстреного гальмування, так і шляхом безпечного маневру об`їзду ліворуч із заданого моменту виявлення перешкоди для руху.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, є умовами настання даної ДТП та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками ДТП, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В подальшому до місцевого суду подано угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_8 , та обвинуваченою ОСОБА_7 від 17.06.2025 року, за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до змісту вказаної угоди, обвинувачена ОСОБА_7 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненому нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України. У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченої обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст. ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Для потерпілої ОСОБА_8 обмеження права оскарження вироку відповідно до ст. ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись з вироком прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів прокурор зауважує, що інкримінований ОСОБА_7 злочин передбачений розділом ХІ КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» має двооб?єктний склад, а саме: основним безпосереднім об?єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов?язковим об?єктом виступає життя і здоров`я особи. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, у зв?язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України. Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп?яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з примиренням винного з потерпілим. Ця заборона, як і інші заборони щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності чи покарання із застосуванням ст. 75 КК України, свідчать про те, що у співвідношенні публічних і приватних інтересів у цій категорії справ переважає публічний (суспільний інтерес). Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, свідомо та добровільно сіла за кермо автомобіля, розуміючи, що знаходиться в нетверезому стані, тому її дії щодо порушення публічного інтересу - заборони в суспільстві керувати транспортними засобами у нетверезому стані, є умисними. Заздалегідь позбавивши себе можливості об?єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, вона поставила у небезпеку інших учасників дорожнього руху, тобто суспільства. У результаті нехтування публічним інтересом ОСОБА_7 умисно посягнула на основний об?єкт кримінального правопорушення - безпеку руху та експлуатації транспорту, похідним наслідком якого є необережне спричинення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 . Враховуючи ці обставини, угода про примирення від 17.06.2025, укладена між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_7 , в частині застосування судом ст. 69 КК України до обвинуваченої ОСОБА_7 та узгодження покарання у виді штрафу замість позбавлення волі суперечить інтересам суспільства та меті прийнятих вищевказаних змін, а тому така підлягала відхиленню. Просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги та пояснення прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 її захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 , що з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності цих учасників кримінального провадження береться до уваги те, що останні належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду; клопотань про відкладення розгляду не подавали; прокурор вважала за можливе проводити розгляд без участі вищевказаних учасників; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У разі встановлення підстав, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення підлягає скасуванню або зміні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України такою підставою є істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ст. 286-1 КК України кваліфіковані правильно.

Постановлене у справі судове рішення оскаржується прокурором у частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, доводи прокурора про допущення судом першої інстанції істотних порушень норм кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Главою 35 КПК України передбачено порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468, ч. 3 ст. 469 КПК України, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 471 КПК України, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Після перевірки угоди на відповідність чинному законодавству, за відсутності встановлених КПК (пункти 1 - 6 ч. 7 ст. 474 КПК) підстав для відмови в її затвердженні, з`ясувавши питання, визначені в частинах 4, 5 ст. 474 КПК, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що до Виноградівського районного суду подано угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_8 , та обвинуваченою ОСОБА_7 від 17.06.2025 року, за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до змісту вказаної угоди, обвинувачена ОСОБА_7 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненому нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України. У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченої обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст. ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Для потерпілої ОСОБА_8 обмеження права оскарження вироку відповідно до ст. ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість затвердження цієї угоди про примирення та призначення ОСОБА_7 узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Разом з тим, приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення, суд першої інстанції не врахував наступне.

Інкримінований ОСОБА_7 злочин передбачений розділом XI КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації трансорту» має двооб`єктний склад, а саме: основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов?язковим об?єктом виступає життя і здоров`я особи.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 у справі №5-27кс16, на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв?язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв?язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі №756/11661/17.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ряду нормативно-правових актів з метою посилення відповідальності за порушення правил дорожнього руху з метою створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров?я громадян, підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху з чітким визначенням правових санкцій за вчинені правопорушення, забезпечення належного рівня реалізації прийнятих рішень в адміністративних та кримінальних справах у сфері безпеки дорожнього руху, уточнення обов?язків водія і пасажира, а також деяких повноважень поліцейських.

Відповідні зміни було внесено і до кримінального кодексу України, а саме доповнено ст. 286-1 КК України. Санкція частини першої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п?яти років.

В той же час, було внесено зміни до інших статей Кримінального кодексу щодо заборони застосування у вказаних випадках звільнення особи від кримінальної відповідальності (крім строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) та від покарання з іспитовим строком.

В пояснювальній записці до вказаного закону зазначено, що незважаючи на суспільний резонанс, водії, які керують та вчиняють правопорушення в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, не завжди отримують належне адміністративне покарання, що, у свою чергу, призводить до небезпечного поширення в суспільстві думки, що керування в нетверезому стані не є чимось небезпечним та аморальним, а будь-які неприємності, які можуть виникнути у зв?язку з цим, легко вирішити.

Міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

З системного аналізу норм законодавства можна прийти до висновку, що вказані зміни приймались з метою збереження життя та здоров?я учасників дорожнього руху, у зв?язку з чим, за порушення правил дорожнього руху посилено відповідальність, в тому числі кримінальну, в разі вчинення таких в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, в тому числі, шляхом заборони звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання.

Вказані зміни в законодавстві продиктовані інтересами суспільства, так як велика кількість дорожньо-транспортних пригод з потерпілими особами, вчиняється учасниками дорожнього руху в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, що свідчить, що у даних правовідносинах переважає публічний інтерес.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, у зв?язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп?яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з примиренням винного з потерпілим.

Ця заборона, як і інші заборони щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності чи покарання із застосуванням ст. 75 КК України, свідчать про те, що у співвідношенні публічних і приватних інтересів у цій категорії справ переважає публічний (суспільний інтерес).

ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, свідомо та добровільно сіла за кермо автомобіля, розуміючи, що знаходиться в нетверезому стані, тому її дії щодо порушення публічного інтересу - заборони в суспільстві керувати транспортними засобами у нетверезому стані, є умисними.

Заздалегідь позбавивши себе можливості об?єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, вона поставила у небезпеку й інших учасників дорожнього руху, тобто суспільства.

У результаті нехтування публічним інтересом ОСОБА_7 умисно посягнула на основний об?єкт кримінального правопорушення - безпеку руху та експлуатації транспорту, похідним наслідком якого є необережне спричинення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 .

Враховуючи ці обставини, угода про примирення від 17.06.2025, укладена між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_7 , в частині застосування судом ст. 69 КК України до обвинуваченої ОСОБА_7 та узгодження покарання у виді штрафу замість позбавлення волі суперечить інтересам суспільства та меті прийнятих вищевказаних змін, а тому така підлягала відхиленню судом.

Однак ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції при затвердженні угоди про примирення.

Враховуючи наведене, затвердження угоди про примирення між обвинуваченою та потерпілою є неприпустимим, та таким, що суперечить основним положенням кримінального провадження на підставі угод та Загальній частини КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що затвердивши угоду про примирення потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 та п. 1 ч. 2 ст. 407 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду від 19 червня 2025 року у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: