Справа № 331/2/25
Провадження № 1-кп/331/260/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В:

На розгляді в Олександрівському районному суді міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 від 07.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У даному судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 2 місяці у зв`язку з тим, що строк застосування цього запобіжного заходу завершується 15.03.2026, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку. Клопотання прокурор обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також наявністю ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше правопорушення або продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Наявність цих ризиків обґрунтовується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_6 злочину і тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні цього злочину, а також відомостями про особу обвинуваченого. Застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи прокурор не вбачає за можливе, оскільки вони не зможуть належним чином запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання, свою вину визнає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечував. При цьому, захисник ОСОБА_8 заявив усне клопотання про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Захисник обґрунтував свою позицію тим, що заявлені у клопотанні ризики прокурором не доведені, крім того, ОСОБА_6 бажає служити в ЗСУ.

Обвинувачена ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_7 підтримали захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши клопотання прокурора та захисника ОСОБА_8 , з`ясувавши думку учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.01.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 09.03.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 04.05.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 22.06.2025.

На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 назва Жовтневого районного суду міста Запоріжжя змінена на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 16.06.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 14.08.2025.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 28.07.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 25.09.2025.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 21.11.2025.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 20.11.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 19.01.2026.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 16.01.2026 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 15.03.2026.

До спливу зазначеного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Судом враховано, що згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.1, п.3 і п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали, не змінилися та продовжують існувати.

Так, злочини, що інкримінуються ОСОБА_6 , згідно зі ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацію майна. Тому суд погоджується з доводами прокурора, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання, може переховуватися від суду.

Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не проживав за адресою реєстрації місця проживання, а мав постійне місце проживання за однією адресою з іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , матеріали щодо якого були виділені в окреме провадження, де винаймав житло, не мав стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи, а також був неодноразово судимий, зокрема, за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних речовин та злочинів проти власності.

Тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення може безперешкодно переховуватися від суду, що є достатнім обґрунтуванням ризиків, передбачених п.1 і п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, у достатні мірі обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які підлягають допиту під час судового провадження і анкетні дані яких стали відомі обвинуваченому під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

За вказаних обставин суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який суд не вбачає.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 також не є перешкодою для його тримання під вартою.

Також суд зазначає, що характер та ступінь тяжкості діянь, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та сукупність інших обставин, зазначених прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , на даному етапі судового розгляду кримінального провадження не встановлено та учасниками справи не доведено.

При цьому, суд не бере до уваги позицію захисника ОСОБА_8 щодо необхідності зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, зважаючи на те, що стороною захисту, зі свого боку, не надано належних доказів щодо зменшення ризиків, заявлених стороною обвинувачення під час вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, і вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці.

У зв`язку з цим, відповідно, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання задоволенню не підлягає.

Також прокурором ОСОБА_4 було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк застосування цього запобіжного заходу завершується 16.03.2026, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку. Клопотання прокурор обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також наявністю ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може вчинити інше правопорушення або продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачується, оскільки обвинуваченій інкримінується вчинення нового злочину під час перебування на запобіжному заході у вигляді застави, тобто, залишаючись на волі, вона може й надалі вчинити аналогічні кримінальні правопорушення. Наявність цих ризиків обґрунтовується тяжкістю інкримінованих ОСОБА_5 злочинів і тяжкістю покарання, яке їй загрожує у випадку визнання її винною у вчиненні цих злочинів. Застосувати до обвинуваченої більш м`які запобіжні заходи прокурор не вбачає за можливе, оскільки вони не зможуть належним чином запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечували, просили змінити обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Обвинувачена вказала, що справа сфабрикована, наміру переховуватися у неї немає, зобов`язується з`являтися до суду по першій же вимозі, крім того, вона має доньку 16 років. Захисник обґрунтував свою позицію та позицію своєї підзахисної тим, що наявність ризиків, на які посилається прокурор, жодним чином не доведена, у клопотанні прокурора фактично повторюються загальні формулювання, які вже зазначалися у попередньому клопотанні, без наведення будь-яких нових обставин, а наведені ризики носять абстрактний та припущений характер та ґрунтуються виключно на тяжкості інкримінованого злочину. Також прокурором у клопотанні не вказано жодних нових обставин, які б підтверджували необхідність подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу та не зазначив чи змінилася процесуальна поведінка обвинуваченої та не надав до зазначеного клопотання копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання. Крім того, прокурор не довів неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, оскільки обвинувачена вже тривалий час перебуває під вартою, подальше продовження такого запобіжного заходу без належного обґрунтування суперечить принципу розумності строків та вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому захисник вважає, що для ОСОБА_5 більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що забезпечить необхідний контроль за правовою поведінкою та покладеними на ОСОБА_5 обов`язками по з`явленню до суду та досягнення мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження та дасть можливість утримувати родину та повноцінно реалізовувати право на захист у даному кримінальному провадженні. Крім того, його підзахисна має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_10 , 2009 року народження, що значно зменшує ризик переховування від суду, має позитивну характеристику, міцні соціальні та сімейні зв`язки, раніше не судима та не ухилялася від суду, тривалий час утримується під вартою без доведених ризиків, справа розглядається по суті, тому вплив на хід процесу обмежений. Також з приводу визначення судом розміру застави захисник вказав, що розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудної, належну їй власність, її стосунки з поручителем, крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано рішенні про визначення застави і повинен враховуватися майновий стан обвинуваченої, натомість судом визначено розмір застави у сумі 232960 грн., при цьому не було враховано, що 22.09.2025 внаслідок ворожого обстрілу КАБами було пошкоджено житловий будинок обвинуваченої, тому розмір застави є надмірно завищеним і є завідомо не виконуваним та обтяжливим для обвинуваченої. Тому просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_8 підтримали захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши клопотання прокурора та захисника ОСОБА_7 , з`ясувавши думку учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 18.10.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.12.2025.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.12.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.01.2026.

Також ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 16.01.2026 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.03.2026 включно.

До спливу зазначеного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Судом враховано, що згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.1 і п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали, не змінилися та продовжують існувати.

Так, злочини, що інкримінуються ОСОБА_5 згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких і особливо тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацію майна. Тому суд погоджується з доводами прокурора, що обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, суворість та невідворотність покарання, може переховуватися від суду.

Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вже перебувала на запобіжному заході у вигляді застави та їй знову інкримінується вчинення аналогічного злочину.

Тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення може безперешкодно переховуватися від суду, що є достатнім обґрунтуванням ризиків, передбачених п.1 і п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

За вказаних обставин суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченою ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який суд не вбачає.

Вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_5 також не є перешкодою для її тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що характер та ступінь тяжкості діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та сукупність інших обставин, зазначених прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_5 , на етапі судового розгляду не встановлено та учасниками справи не доведено.

При цьому, суд не бере до уваги позицію обвинуваченої та її захисника щодо необхідності зміни обраного обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід домашній арешт, зважаючи на те, що стороною захисту, зі свого боку, не надано належних доказів щодо зменшення ризиків, заявлених стороною обвинувачення під час вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Крім того, судом також враховано, що ОСОБА_5 під час перебування під заставою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 307 КК України, було пред`явлено нове обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, що, у свою чергу, свідчить про її небажання стати на шлях виправлення та продовження злочинної діяльності, що, у свою чергу, також свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим прокурором ризикам.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, та позбавляє її можливості перешкодити інтересам правосуддя, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, і вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 строком на 60 днів.

У зв`язку з цим, відповідно, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про зміну обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 181, 183, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про зміну обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 11 травня 2026 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про зміну обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити до 10 травня 2026 року включно.

Встановити заставу у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 232 960 (двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок: отримувач ТУ ДСА України в Запорізькій області, , р/р № UA5001205, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172; призначення платежу: застава за обвинувачену ОСОБА_5 по справі № 331/2/25, №1-кп/331/260/2026, Олександрівський районний суд міста Запоріжжя.

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- повідомити письмово слідчого, прокурора, слідчого суддю та суд протягом доби після звільнення про засоби зв`язку (номер телефону) та адресу місця проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю та суд про зміну свого місця проживання, зміну засобів зв`язку протягом 24 год.;

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися за межі міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення, негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншому заставодавцю обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення їм копії ухвали суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 12 березня 2026 року.

Повний текст ухвали складено і проголошено 16 березня 2026 року о 16:50 год.

Суддя ОСОБА_11