Провадження № 1-кп/761/781/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Шевченківський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000706, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лепетиха Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харків, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000706, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки воно підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, підстав для його закриття не встановлено, а обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що воно є необґрунтованим та за змістом аналогічним попередньому. На думку захисника, з плином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшуються, а сторона обвинувачення зобов`язана навести нові, належні та вагомі підстави для продовження строку тримання під вартою. При цьому прокурором не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності відповідних ризиків, а їх існування належним чином не обґрунтовано. Також захисник зазначив, що ОСОБА_11 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судимий, на його утриманні перебуває хвора дружина. У зв`язку з викладеним просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він складений із порушенням вимог ст. 291 КПК України та містить суттєві суперечності. Крім того, захисник вказав, що стороною обвинувачення не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених КПК України. З урахуванням усталеної судової практики, ризики з плином часу зменшуються, однак у даному випадку їх існування належним чином не обґрунтовано. У зв`язку з викладеним просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а у разі продовження строку тримання під вартою - визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні просила відкласти вирішення питання щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, посилаючись на те, що вона не брала участі у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування як захисник та на даний час не ознайомлена в повному обсязі з матеріалами кримінального провадження. Зазначила про необхідність надання часу для ознайомлення з матеріалами з метою перевірки відповідності викладених в обвинувальному акті обставин письмовим доказам. Крім того, захисник висловила заперечення щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, при цьому дані про здійснення тиску на потерпілого чи свідків відсутні. Вказала, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання та реєстрацію на території Київської області, міцні соціальні зв`язки, а наявність ризиків стороною обвинувачення належним чином не доведена. У зв`язку з викладеним просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали думки захисників.

Суд, заслухавши клопотання прокурора та думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Положеннями ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. При цьому обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, що повинен містити акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як вже зазначалося вище, визначені п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону.

Так, ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Отже, суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, для чого є необхідність встановлення невідповідності такого акту положенням цієї статті. При цьому повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зазначені стороною захисту доводи щодо наявності суперечностей в обвинувальному акті стосуються оцінки доказів та фактичних обставин кримінального провадження, що є предметом судового розгляду по суті, а не підставою для повернення обвинувального акта прокурору на стадії підготовчого судового засідання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_8 призначена для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_10 у грудні 2025 року, у зв`язку з чим мала достатній час та реальну можливість для ознайомлення з матеріалами провадження. За таких обставин відкладення вирішення питання про призначення обвинувального акта до судового розгляду призведе до безпідставного затягування судового провадження та перешкоджатиме дотриманню принципу розгляду справи у розумні строки.

Таким чином, посилання сторони захисту є необґрунтованим, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту та не є перешкодою для призначення судового розгляду.

Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000706, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, з долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст. 109, 291 КПК України.

Дане кримінальне провадження згідно ст. 32 КПК України підлягає розгляду за територіальною підсудністю Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відповідає вимогам процесуального закону, підстави для його повернення, залишення без розгляду або без руху на даний час відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе прийняти цивільний позов до розгляду у даному кримінальному провадженні.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в порядку та строки, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, цивільний відповідач має право подати відзив на позовну заяву, цивільний позивач відповідь на відзив, цивільний відповідач заперечення на відповідь на відзив.

За таких обставин суд, враховуючи складність кримінального провадження, з`ясувавши обсяг необхідних підготовчих дій та вирішивши питання про склад осіб, які беруть участь у судовому розгляді та які підлягають виклику у судове засідання, вважає, що є достатні підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, від прокурора надійшло клопотання про продовження заходу забезпечення кримінального провадження, а саме дії запобіжного заходу у вигляді триання від вартою відносно обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що 28.07.2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов обвинувальнийакт у кримінальному провадженні №0000706, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Відносно обвинувачених на підставі ухвал слідчих суддів застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом.

Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з тим, наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається з матеріалів клопотання прокурора, міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була застосована до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з урахуванням тяжкості інкримінованих їм злочинів та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, при вирішені клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд враховує, що останні обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також відомості, що характеризують осіб обвинувачених, та вважає, що з метою дотримання належної процесуальної поведінки обвинувачених відносно останніх необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

На думку суду, ризик переховування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від суду підтверджується тією обставиною, що дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді та у випадку доведеності їх вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, останнім загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення настання можливого покарання обвинувачені можуть уникати явки до суду.

При цьому, характеризуючі дані обвинувачених хоча й мінімізують ризик переховування від суду, але не усувають його повністю та не гарантують відсутність наміру переховування в майбутньому.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні. Так, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньосприймав під час судового засідання. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слід зазначити, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань, а тому зберігається ризик незаконного впливу на свідків, які не допитувались судом, шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом.

Сукупність вказаних обставин вказує на наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення чи продовження протиправної діяльності.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, нездатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зважаючи на ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, високий ступінь ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом, та високий ступінь суспільної небезпечності інкримінованих злочинів, вчинених в умовах воєнного стану проти основ національної безпеки України.

Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, виконання процесуальних рішень у справі, вважає за доцільне залишити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Між тим, характеризуючі дані обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не нівелюють можливих ризиків їх неправомірної поведінки та ризиків переховування від суду, впливу на свідків та вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження злочинної діяльності.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій, які безпосередньо пов`язані із воєнним станом, що триває, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, що також може призвести до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності актуальності ризиків, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей.

Зважаючи на суспільний інтерес щодо збереження основ національної безпеки України, та щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, воєнний стан запроваджений у державі, колегія суддів вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених.

Разом з тим, у відповідності до ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 183КК України, колегія суддів вважає за можливе не визначати розмір застави відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. 128, 177-178, 183, 197, 199, 206, 314-317 КПК, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000706, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, яке відбудеться 23 лютого 2026 року о 15 годині 00 хвилин у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31А.

Цивільний позов АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - прийняти до розгляду, визнавши ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільними відповідачами.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів.

Строк дії ухвали про тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» визначити до 04 квітня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

В інші частині ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

____________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3