Провадження №: 1-кс/336/143/2026
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 00000166 від 03.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Нижня Кринка Макіївка Донецької області, громадянки України, неодруженої, яка має середню освіту, не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованої, фактично проживаючої за адресами: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням в якому просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_5 , строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що при невідомих обставинах ОСОБА_5 , маючи умисел на придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, з метою збуту, придбала таблетки білого кольору, які згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-26/2954-НЗПРАП від 13.02.2026 являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадон, який стала незаконно зберігати з метою збуту за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 .

11.02.2025 приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, перебуваючи на сходинковому майданчику біля кв. 117 будинку 3 по вулиці Бочарова у м. Запоріжжі, зустрілась із ОСОБА_7 , якій було доручено проведення оперативної закупки наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, за грошову винагороду від ОСОБА_7 , у розмірі 400 гривень, збула шляхом передачі останній із рук в руки фрагмент блістеру, у якому перебували 6 таблеток білого кольору, які, згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-26/2954-НЗПРАП від 13.02.2026 являються наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадон, маса якого складає 0,1359 г в перерахунку на основу, котру у подальшому ОСОБА_7 видала співробітникам поліції.

Своїми умисними діями, котрі виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту та збуті наркотичного засобу, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 307 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту та збуті наркотичного засобу, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, на шлях виправлення не стала та вчинила злочин при наступних обставинах:

Так, встановлено, що при невідомих обставинах ОСОБА_5 , маючи умисел на придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, з метою збуту, придбала таблетки білого кольору, які, згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-26/3430-НЗПРАП від 19.02.2026 являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадон, який стала незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту.

19.02.2026 приблизно о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, перебуваючи біля будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3, зустрілась із ОСОБА_7 , якій було доручено проведення оперативної закупки наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, за грошову винагороду від ОСОБА_7 , у розмірі 400 гривень, збула шляхом передачі останній із рук в руки три фрагменти блістерів та полімерний згорток, у яких перебували 8 таблеток білого кольору, які, згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-26/3430-НЗПРАП від 19.02.2026 являються наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадон, маса якого складає 0,1793 г. в перерахунку на основу, котру у подальшому ОСОБА_5 видала співробітникам поліції.

Своїми умисними діями, котрі виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту та збуті наркотичного засобу, вчиненого повторно, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.2 ст. 307 КК України.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрювана може:

-вчинити інше кримінальне правопорушення;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду;

-незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Так, усе вищевикладене, на думку слідства, дає змогу застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрювана та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, захисник просила суд відмовити у задоволенні клопотання обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначивши, що ризики, на які посилається прокурор є лише припущенням та не підтверджені жодним доказом. Окрім того, клопотала про допит матері підозрюваної задля надання пояснень щодо можливості проживання підозрюваної за місцем фактичного мешкання матері ОСОБА_8 . Також клопотала про долучення правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні, в якості свідка, буда допитана матір підозрюваної ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що її донька проживає за двома адресами: у АДРЕСА_2 та за адресою АДРЕСА_1 . За останньою адресою мешкає цивільний чоловік її доньки ОСОБА_5 , який є інвалідом у зв`язку із ампутацією ноги. Її донька здійснює постійний за ним догляд. Свідок проживає за адресою АДРЕСА_2 та є власницею 1/4 вказаної квартири. Її донька ОСОБА_5 є також власницею АДРЕСА_4 за вище вказаною адресою, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Окрім того додала, що вона не заперечує щодо цілодобового проживання її доньки у вказаній квартирі.

Вислухавши прокурора та слідчого, пояснення підозрюваної, її захисника та свідка, дослідивши надані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора виходячи з наступного.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.307 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколами допиту свідків, протоколом допиту підозрюваної, копією висновку експерта від 10.02.2026, протоколом обшуку від 19.02.2026 та ін. матеріалами справи.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Окрім того, слідчим суддею встановлено, що 21.02.2026 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.02.2026 ОСОБА_5 було письмово повідомлено про підозру про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту та збуті наркотичного засобу, вчиненого повторно.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, прокурор у клопотанні та у судовому засіданні послався на ризики, які передбачені п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те що підозрювана ОСОБА_5 може:

- вчинити інше кримінальне правопорушення;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду;

- незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В судовому засіданні прокурор обґрунтовує його наявність тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та невідворотність покарання, почне переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Однак, слідчий суддя вважає, що зазначений ризик є лише припущення прокурора, а його обґрунтування тяжкістю та суворістю покарання суперечить практиці ЄСПЛ з цього питання.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Окрім того, у справі «В. проти Швейцарії» 14379/88 від 26 січня 1993 року Європейський суд зазначає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Посилаючись на вказаний ризик прокурор зазначає, що підозрювана може через особисті засоби зв`язку чи за допомогою мережі інтернет здійснити вхід з різних засобів зв`язку, що може бути використано підозрюваною для знищення наявних у нього відомостей щодо спілкування між учасниками вірогідного скоєння кримінального правопорушення, тобто, знищення важливих для кримінального провадження доказів. Водночас, не всі втрачені у такому разі дані можуть бути відновлені шляхом застосування спеціального програмного забезпечення.

Слідчий суддя зазначає, що прокурором взагалі не зазначено що саме, а саме яку річ чи документ, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, бажає знищити підозрювана, а отже вказаний доказ є лише припущенням сторони обвинувачення.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор в судовому засіданні послався на положення ст. 224 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Прокурором не надано доказів, як то заяви свідків, що ОСОБА_5 намагається вплинути на їх показання, та матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали клопотання містять протоколи допитів свідків по кримінальному провадження. А тому посилання прокурора на вказаний ризик є лише його припущенням.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор в судовому засідання зазначив, що обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення свідчать про високий рівень підготовки підозрюваної до вчинення злочину, що підтверджує схильність та здатність останньої приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати, що вона може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, слідчий суддя підкреслює, що стороною обвинувачення не надано доказів про високий рівень підготовки підозрюваної до вчинення злочину, що підтверджує схильність та здатність останньої приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами. Навпаки, вказаний ризик спростовується як самим письмовим клопотанням, так і поясненнями підозрюваної в судовому засіданні, стосовно того, що вона за проханням свого цивільного чоловіка винесла з квартири та продала за першим епізодом 6 пігулок, а за другим епізодом 8 пігулок наркотичного засобу метадон ОСОБА_7 , якій було доручено проведення оперативної закупки. Про який саме високий рівень підготовки підозрюваної до вчинення злочину, приховування та маскування своїх протиправних дій всіма доступними силами та засобами, слідчому судді не зрозуміло. А тому вказаний ризик, на думку слідчого судді, є також лише припущенням сторони обвинувачення.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик також стороною обвинувачення не підтверджено жодним доказом. Навпаки, слідчий суддя підкреслює, що підозрювана ОСОБА_5 раніше не була засуджена, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання, працює неофіційно, а тому вказаний ризик, знову ж таки, є лише припущенням прокурора та не підтверджується жодними доказами.

Щодо можливості обрання іншого запобіжного заходу слідчий суддя зазначає наступне.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею встановлено та враховується при прийнятті рішення, що підозрювана ОСОБА_5 раніше не судима, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Як вже зазначалось вище, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Пункт 1 статті 5 Конвенції визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для суду його переконаність, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою).

Окрім власне припущень, суду мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Тому якщо прокурор не доведе суду, що існують підстави для продовження дії запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання не підлягає задоволенню.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р.№511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання/продовження запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст.194 КПК України).

Одним із видів запобіжного заходу, згідно ст. 176 КПК України, є домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суддя вважає, що застосування цього запобіжного заходу ОСОБА_5 із забороною залишати місце свого проживання цілодобово в достатній мірі забезпечить адекватне виконання останньою процесуальних обов`язків.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Таким чином, враховуючи вище викладене, той факт, що тяжкість злочину та суворість можливого покарання, на думку слідчого судді, не є підставами для обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, той факт, що прокурором, окрім припущення, взагалі не наведено будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що позбавляє суддю можливості навести в ухвалі мотиви обрати міру найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, у справі «Биков проти росії» 4378/02 від 10 березня 2009 року Європейський суд зазначив, що «у судових рішеннях не наведено нічого більше, окрім переліку цих підстав, що обґрунтовувало б їх відповідними та достатніми мотивами… Що ж до твердження представників уряду про те, ніби обставини справи і особистість заявника є самоочевидним обґрунтуванням його попереднього ув`язнення, то Суд не вважає, що саме по собі це звільняє суддів від обов`язку викладати мотиви, з яких вони доходять такого висновку».

Наведені дані в своїй сукупності дають підстави судді вважати, що застосування до ОСОБА_5 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом.

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вищевказаних обставин, суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваної на вимогу суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи вище викладене, той факт, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 1/4 кв. АДРЕСА_3 належить підозрюваній ОСОБА_5 , 1/4 - її матері ОСОБА_8 , суд вважає за можливе застосувати цілодобовий домашній арешт за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 314, 331, 392 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй покидати цілодобово кв. АДРЕСА_3 .

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Підозрювану ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Визначити строк дії цієї ухвали до 20 квітня 2026 включно.

Негайно доставити підозрювану ОСОБА_5 у кв. АДРЕСА_3 для виконання ухвали.

Цю ухвалу передати для виконання до відділу поліції за місцем проживання підозрюваної, зобов`язавши вказаний орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи в будь який час доби, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 20.02.2026 .

Слідчий суддя ОСОБА_1