Провадження № 1-кс/752/1997/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУ НП а м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001156 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУ НП а м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001156 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що у межах зазначеного кримінального провадження 13.01.2025 було проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено, з поміж іншого, належні ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50965 доларів США та 3000 Євро. У протоколі обшуку від 13.01.2025 чітко зазначено, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_4 та її чоловіку - ОСОБА_5 та отримані ними в результаті законної підприємницької діяльності. Оскільки арешт на належні ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50965 доларів США та 3000 Євро накладений не був, зазначене майно підлягає негайному поверненню особі, у якої воно було вилучене. 24.02.2026 адвокат звернувся з клопотанням вих. № 36 про негайне повернення тимчасово вилученого майна до слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 . Проте всупереч положенням статті 220 КПК України, відповіді не було отримано.

Указані обставини стали підставою для звернення до слідчого судді із скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Розгляд скарги був призначений на 10.03.2026 р. о 14:00 год.

Адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому, подав заяву з проханням розглянути скаргу за його відсутності. Вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Орган досудового розслідування, бездіяльність якого оскаржується, у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Дослідивши матеріали скарги та матеріалами, якими вона обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001156 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 13.01.2025 було проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено, з поміж іншого, належні ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50965 доларів США та 3000 Євро. У протоколі обшуку від 13.01.2025 чітко зазначено, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_4 та її чоловіку - ОСОБА_5 та отримані ними в результаті законної підприємницької діяльності.

Як убачається з матеріалів скарги, арешт на вказані грошові кошти накладено не було. При цьому орган досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим про розгляд поданої скарги, у судове засідання не з`явився та обставини, наведені у її обґрунтування, не спростував.

З метою повернення вищезазначеного майна ОСОБА_4 24.02.2026 адвокат звернувся з клопотанням вих. № 36 про негайне повернення тимчасово вилученого майна до слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 . Станом на дату подачі скарги вилучене в ході обшуку майно не повернуто.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Відповідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, в тому числі бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу - володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладені обставини, слідчий суддя доходить висновку, що в органу досудового розслідування відсутні правові підстави для подальшого утримання вилученого у ОСОБА_4 майна, оскільки арешт на зазначене майно у встановленому законом порядку не накладено, а клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно до слідчого судді не подавалося, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України зумовлює обов`язок органу досудового розслідування негайно повернути таке майно особі, у якої воно було вилучене.

Відтак скарга адвоката є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 169, 303, 305, 309 КК України,

п о с т а н о в и в:

скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого ГУ НП а м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001156 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - задовольнити.

Зобов`язати слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 чи іншу уповноважену особу негайно повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50965 доларів США та 3000 Євро.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1