Справа № 185/1567/24
Провадження 1-кс/185/196/26
У Х В А Л А

03 березня 2026 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000242 від 12.02.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 від 12.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

02 березня 2026 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом передачі його на відповідальне зберігання власнику без права на відчуження, у межах зазначеного кримінального провадження. В обґрунтування клопотання заявниця зазначила, що є власницею автомобіля Volkswagen Transporter (д.н.з. НОМЕР_1 ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Ухвалою слідчого судді від 19 лютого 2024 року у справі № 185/1567/24, провадження № 1-кс/185/233/24, на автомобіль накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування. Заявниця вважає, що автомобіль визнано речовим доказом, але на теперішній час оглянуто експертами, проведення судової експертизи завершено, тому потреба в арешті в частині заборони користування відпала. Тривалий простій автомобіля на відкритій місцевості на штрафмайданчику (більше двох років) негативно впливає на його стан через зовнішні фактори (вітер, дощ, сезонні коливання температури, волога), що призведе до вимушеного ремонту, а також існує загроза знищення через обстріли російською федерацією. Заявниця не є підозрюваною у справі, автомобіль не був знаряддям злочину, не підлягає конфіскації, за його рахунок неможливе стягнення збитків. Заявниця просить передати автомобіль на відповідальне зберігання їй як власнику, заборонивши розпоряджатися ним у будь-який спосіб до скасування арешту, з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, що не призведе до втрати речового доказу та забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом і правами власника.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року у справі № 185/1567/24, провадження № 1-кс/185/233/24, накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом постановою слідчого відповідно до ст. 98 КПК України. Автомобіль оглянуто експертами в процесі досудового розслідування, власник не керував автомобілем в момент ДТП, а отже не є підозрюваною у кримінальному провадженні. Тривалий простій автомобіля на відкритій місцевості призводить до його псування, а умови зберігання на штрафмайданчику не забезпечують належного збереження, особливо з урахуванням загрози обстрілів.

Ці обставини свідчать про те, що подальше застосування арешту в частині заборони користування є непропорційним. Одночасно, автомобіль зберігає статус речового доказу, що вимагає збереження заборони на відчуження та розпорядження для запобігання його приховуванню, пошкодженню чи знищенню.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення, проте потреба в забороні користування відпала після проведення експертиз.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно підлягає конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання його приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню чи відчуженню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. В той же час обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96), та будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява № 8793/79).

В даному випадку повне обмеження права власності ОСОБА_3 на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 в частині користування, на даній стадії досудового розслідування, вже не відповідає критерію справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав заявниці, а на останню покладено надмірний тягар, зумовлений неможливістю користування автомобілем через його псування та ризики знищення.

Керуючись ст.ст. 98, 131132, 170, 171174 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000242 від 12.02.2024 року ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.02.2024 (справа № 185/1567/24, провадження № 1-кс/185/233/24) на автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , в частині користування транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номер якого НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя ОСОБА_1