Справа № 447/325/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/51/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження за №0000443 від 11 жовтня 2023 року за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 січня 2026 року про відмову у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання та направлення для відбування покарання засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, інваліда третьої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.02.2022 Миколаївським районним судом Львівської області за ст.ст.126-1, 71 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі та 12.06.2023 звільненому з місць позбавлення волі по відбуттю терміну покарання, та 18.12.2023 вироком Миколаївського районного суду Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт

з участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_7

представника органу пробації: ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 08 січня 2026 року відмовлено у задоволенні подання фахівця Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування призначеного покарання.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що уповноваженим органом з питань пробації не було надано достатніх доказів для того, щоб скасувати звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання та з урахував те, що засуджений може стати на шлях виправлення.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 січня 2026 року про відмову у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання та направлення для відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_7 . Постановити нову ухвалу, якою задоволити подання фахівця Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування призначеного покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновки суду про відсутність достатніх доказів, які б свідчили про небажання засудженого стати на шлях виправлення, не відповідають фактичним обставинам виконання вироку та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм кримінального права.

Наголошує, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст.76 КК України на засудженого покладено обов`язки, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звертає увагу на те, що 11 липня 2024 року ОСОБА_7 взятий на облік до Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області. 05 серпня 2024 року засуджений з`явився до органу пробації, де ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, про що відібрано відповідну підписку. Йому також роз`яснено наслідки невиконання покладених судом обов`язків, у тому числі можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Під час іспитового строку ОСОБА_7 систематично вчиняв адміністративні правопорушення, за які притягувався до адміністративної відповідальності, а саме протягом 2025 року ним вчинено одинадцять адміністративних правопорушень, передбачених ч. З ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8, ч.2 ст.187 КУпАП, що підтверджується відповідними постановами Миколаївського районного суду Львівської області. Зазначені правопорушення мали систематичний характер, вчинялися протягом нетривалого проміжку часу та свідчать про стійке ігнорування засудженим вимог закону і покладених на нього судом обов`язків.

Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, всупереч вимог ч.2 ст.78 КК України та ст. 168 КВК України, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника органу пробації на підтримку поданої апеляційної скарги, засудженого, який, посилаючись на незадовільний стан здоров`я та потребу у лікуванні, просив залишити рішення місцевого суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.3 ст.166 КВК України вбачається, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Згідно з ч.2 ст.78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджено Миколаївським районним судом Львівської області від 23 травня 2024 року за ч.1 ст.357 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки.

16 грудня 2025 року уповноваженою особою органу з питань пробації внесено до місцевого суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , в обґрунтування якого покликається на те, що засуджений протягом третього кварталу 2025 року одинадцять разів притягався до адміністративної відповідальності, що свідчить про систематичність порушень та небажання стати на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні подання про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що матеріали особової справи №36/2024 засудженого ОСОБА_7 не підтверджують суспільну небезпечність засудженого та злісне невиконання засудженим покладених на нього судом обов`язків, є малозначимими та не можуть бути серйозним аргументом для скасування іспитового терміну та направлення для відбування реального покарання. Такі правопорушення не можуть свідчити на теперішній час про небажання засудженого стати на шлях виправлення, відповідно не дають суду правових підстав, передбачених ст.78 КК України та ст.166 КВК України для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання.

З вказаним висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду, адже частиною третьою ст.75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Представник органу пробації суду апеляційної інстанції не довів, що ОСОБА_7 вчинив усвідомлені та умисні дії з метою ухилення від відбування покарання та від контролю за його поведінкою.

Хоча, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали встановив факт притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності чотири рази, що підпадає під ознаки систематичності, проте, на думку колегії суддів, у цій конкретній ситуації не доводить факту вчинення ОСОБА_7 усвідомлених та умисних дій з метою ухилення від відбування покарання.

При апеляційному розгляді також встановлено, що засуджений ОСОБА_7 протягом 2025 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується долученими виписки із медичних карт стаціонарного хворого №3597, №1407, №27868, №5062; згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №622553 від 14 вересня 2022 року є особою з інвалідністю третьої групи пожиттєво, продовжує хворіти та потребує лікування, що буде складно здійснити в умовах обмеження волі.

З огляду на викладене, враховуючи, що при апеляційному перегляді ухвали місцевого суду встановлено, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог закону при розгляді подання органу пробації, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законної, обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, а, відповідно, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи якої визнає безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 січня 2026 року про відмову у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання та направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3