Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/302/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 рокуселище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 18.02.2026, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, маючої на утриманні одну малолітню дитину, судимої вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн (не сплачено), який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно від попереднього вироку цього ж суду від 12.12.2025,

в учиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 будучи засудженою вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, на шлях виправлення не стала і знову вчинила злочин, а саме умисно і без поважних на те причин та з метою ухилення від покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, у виді громадських робіт, ухилялась від даного покарання.

Так, 19.01.2026 ОСОБА_3 була поставлена на облік у Хустському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та письмово була попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Однак, не зважаючи на призначене вироком суду покарання, у період із 04.02.2025 по 05.02.2026, 10.02.2026 та 13.02.2026 ОСОБА_3 умисно ухилилась від відбування покарання без поважних причин, тобто не виконувала громадські роботи, та не зважаючи на неодноразові її попередження про кримінальну відповідальність, заходів до виконання вказаного вироку не вжила.

Ці дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано як учинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженою від відбування покарання у виді громадських робіт.

Частинами 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно зі загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченої ОСОБА_3 , складена у присутності її захисника - адвоката ОСОБА_4 , відповідно до якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, згодна і не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна із розглядом обвинувального акту за її відсутності у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, відповідно до положень статті 302 КПК України, та ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження.

Згідно з наявним у матеріалах справи клопотання, прокурор ОСОБА_5 просить обвинувальний акт розглядати відповідно до ст. 302 КПК України.

За положеннями частин 2 і 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Зважаючи на наведене та беручи до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується в учиненні кримінального проступку, враховуючи заяву обвинуваченої про визнання нею своєї винуватості, її згоду зі встановленими під час досудового розслідування обставинами та з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченої, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий у порядку, визначеному статтями 381, 382 КПК України.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.03.2026 призначено судовий розгляд обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженою ОСОБА_3 від відбування покарання у виді громадських робіт.

За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального проступку та його наслідки, особу обвинуваченої, яка раніше судима, непрацююча, неодружена, маюча на утримання одну малолітню дитину, за місцем проживання характеризується опосередковано, на «Д» обліку у лікаря-психіатра, лікаря нарколога та фтизіатра не перебуває, а також обставини, що впливають на її покарання, з яких пом`якшуючими, відповідно до ст. 66 КК України, є її щире каяття та активне сприяння нею розкриттю кримінального правопорушення, а обтяжуючі, відповідно до ст. 67 КК України, є відсутні.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_3 вид і міру покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 389 КК України, та враховуючи: - ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком; - її особу; - фактичні обставини справи; - наявність обставин, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що його обтяжує, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання, суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду наближеного до мінімального строку з покладанням на неї обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, та вважає за недоцільним призначення їй більш суворого виду покарання у межах санкції даної частини статті кримінального закону у виді обмеження волі. Водночас суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме цей вид і міра покарання буде достатньою для виправлення ОСОБА_3 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як нею самою, так і іншими особами.

Окрім цього, суд ураховує, що дане кримінальне правопорушення обвинуваченою ОСОБА_3 учинено в період невідбутого нею покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин, з яких нею відбуто лише 72 години.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За положеннями ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, окрім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, на підставі ст. 71 КК України обвинуваченій ОСОБА_3 слід частково приєднати невідбуту нею частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 у розмірі 104 годин громадських робіт, із розрахунку відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню пробаційного нагляду відповідає 8 годин громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків у виді пробаційного нагляду з покладенням на неї обов`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Із приводу вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст.125 К України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який нею не сплачено, то на підставі ч. 3 ст. 72 КК України його слід виконувати самостійно від цього вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Речові докази й процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373, 374, 381, 382, 394, 395, 532 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною в учиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць 13 (тринадцять) днів із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 125 К України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який нею не сплачено, виконувати самостійно.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженої ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1