Провадження № 1-в/761/33/2026
УХВАЛА

02 березня 2026 року місто Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року,

установив:

Через канцелярію Шевченківського районного суду міста Києва адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернулась з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначила, що з моменту постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 минуло більше п`ятнадцяти років, враховуючи, що вирок набрав законної сили 31.03.2004, а давність виконання обвинувального вироку не була перервана вчиненням нового злочину, тому, на думку адвоката, обвинувальний вирок не може бути виконано, що, відповідно до ст. 49 КК України 1960 року, ст. 152 КВК України, є підставою звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції) клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти клопотання адвоката про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до статті 6 КК України 1960 року злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв під час вчинення цього діяння.

Відповідно до пункту 11 Прикінцевих і перехідних положень КК України 2001 року, правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з вказаних положень закону та з урахуванням тієї обставини, що злочини ОСОБА_5 вчинені до набрання чинності Кримінального кодексу 2001 року, тому у цьому випадку підлягають застосуванню положення ст. 49 КК України 1960 року.

Відповідно до статті 49 КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: 1) один рік при засудженні до покарання не більш суворого, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон; 2) три роки при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 4) десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався.

При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.03.2003 ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі спеціальними владними повноваження (функціями представника влади) строком на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.03.2004 вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17.03.2003 змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі спеціальними владними повноваження (функціями представника влади) строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту його затримання.

Відповідно до матеріалів справи засуджений ОСОБА_5 взятий під варту 26.09.2024.

Як слідує з вироку суду, яким засуджено ОСОБА_5 , від часу постановлення обвинувального вироку минуло більше 15 років, при цьому ОСОБА_5 засуджений за злочин, коли діяли положення КК України в редакції 1960 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 не вчиняв нових злочинів, тобто строк давності не було перервано.

Виходячи з викладеного та з урахуванням того, що вирок відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 31.03.2004, тобто минуло вже більше п`ятнадцяти років, давність виконання обвинувального вироку не була перервана вчиненням нового злочину, при цьому ОСОБА_7 був затриманий тільки 26.09.2024, а тому суд вважає, що обвинувальний вирок не підлягає виконанню відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року.

Також суд враховує позицію Чернігівського апеляційного суду викладену в ухвалі від 04.12.2025 у справі № 738/2174/25. Суд також звертає увагу, що матеріали судового провадження не містять будь-яких розшукових матеріалів, що позбавляє суд можливості однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_5 переховувався від виконання вироку суду. Таких доказів не було надано і прокурором.

Відповідно до ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

За таких обставин, суд вважає клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а ОСОБА_5 підлягає звільненню відбування покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. 49 Кримінального кодексу України 1960 року, ст.ст. 2, 7, 22, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.03.2003, який змінений ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.03.2004, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч. 2 ст. 49 КК України 1960 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1