Справа № 442/854/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/313/26 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2026 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлоград Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, і призначено йому покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, востаннє 21.05.2025 П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області від за ст. 391, 71 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, під час відбування покарання на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, а 10.11.2025 о 10 годині 47 хвилин здійснив пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі - старшому оперуповноваженому оперативного відділу Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_10 , за отримання певних пільг під час відбування покарання, а саме за непроведення обшуків та невиявлення заборонених правилами внутрішнього розпорядку засуджених предметів у його камері.

Так, 10.11.2025 о 10 годині 47 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кабінету № 5 зони, що охороняється, Державної установи «Дрогобицька виправна колонія №40» на вулиці Трускавецька, 77, в місті Дрогобич Львівської області, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою отримання певних пільг під час відбування покарання, в розмові зі старшим оперуповноваженим оперативного відділу Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_10 , який є службовою особою, висловив пропозицію надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у розмірі 5000 гривень, за невчинення в його інтересах дій, з використанням службового становища, а саме непроведення обшуків, невиявлення заборонених предметів та не притягнення до дисциплінарної відповідальності за виявлення заборонених предметів, передбачених «Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», після чого ОСОБА_7 надав вказаній службовій особі виправної колонії неправомірну вигоду в сумі 5000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 висловив пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду, та надав таку вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2026 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року та визначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 369 КК України (пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі) карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Водночас, судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, хоча можливість призначення позбавлення волі на такий строк санкцією статті не передбачена. До того ж, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині вироку судом не наведено даних про застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України.

Наведеним суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 не заперечили проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, а саме як здійснення пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, та наданні такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Стосовно доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення обвинуваченому покарання, то такі є слушними.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Санкцією ч. 1 ст. 369 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Водночас, судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, хоча можливість призначення позбавлення волі на такий строк санкцією вказаної частини статті не передбачена. При цьому ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині вироку судом не наведено даних про застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України.

Таким чином, наведених вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався та визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, тобто на строк, який не передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, та є нижчим нижньої межі, встановленої санкцією цієї статті, якою передбачено строк позбавлення волі від двох до чотирьох років, чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та доходить висновку про необхідність їх задоволення й скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, згідно з вимогами ст. 420 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу ОСОБА_7 , який на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має негативну характеристику за місцем відбування покарання; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання; рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання; та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за ч. 1 ст. 369 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначитийому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4