Номер провадження: 11-кп/813/1483/26
Справа № 495/5659/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружноїпрокуратури ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного судуОдеської області від 11 грудня 2025 року, в рамках кримінального провадження №0000441, внесеного до ЄРДР 19 квітня 2024 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Підлипне, Конотопського району, Сумської області, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню доньку шестирічного віку, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією у військовому званні «старший солдат», не депутата, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробовуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у справі.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_9 , 19 квітня 2023 року, приблизно о 13 годині, у денний час доби, пасмурній погоді, зволоженому дорожньому покритті, маючи стаж водіння автомобілем з грудня 2011 року, керуючи технічно не справним автопотягом складеним з тягача «DAF 95 XF 480» з номером кузова НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , з напівпричепом «BENALU T34C» з номером кузова НОМЕР_4 з реєстраційним номером НОМЕР_5 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_10 , рухаючись на ділянці 80км+300м автодороги М15 сполученням Одеса-Рені, в порушення вимог п. п. 12.1, 13.1, 31.1, 31.4.1 а), 31.4.1 б) «Правила дорожнього руху» України.

Маючи реальну та об`єктивну можливість стежити за дорожньою обстановкою, діючи з необережністю та проявляючи злочинну самовпевненість, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував наявну дорожню обстановку і стан керованого транспортного засобу, допустив злочинну недбалість, тобто легковажно розраховував на свої вміння та досвід водіння автомобілем, недостатньо оцінив значення своїх дій, не був уважним, не впевнився що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, не впорався з керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з автопотягом складеним з тягача «SCANIA R420 L» з реєстраційним номером НОМЕР_7 з напівпричепом «MERCERON» з реєстраційним номером НОМЕР_8 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду у попутному напрямку, після чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив подальше лобове зіткнення з автопотягом складеним з тягача «VOLVO FH 13.480» з реєстраційним номером НОМЕР_9 з напівпричепом «SAMRO S 232FD» з реєстраційним номером НОМЕР_10 , під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в результаті чого пасажири автопотяга, складеного з тягача «VOLVO FH 13.480» з реєстраційним номером НОМЕР_9 з напівпричепом «SAMRO S 232FD» з реєстраційним номером НОМЕР_10 , отримали різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому шиловидного відростка правої променевої кістки без зміщення, множинні садна тіла та кінцівок.

Ушкодження у вигляді синців, «саден тіла та кінцівок», не були небезпечними для життя, у тому числі в момент спричинення, викликали незначні скороминущі наслідки, строком більше 6-ти днів, які потребують строк для загоєння не більше трьох тижнів, за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3, 2.3.3, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Ушкодження у вигляді «закритого перелому шиловидного відростка правої променевої кістки без зміщення», не було небезпечним для життя і в момент спричинення, викликали розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (для загоєння та зрощування кісткової тканини необхідний термін, що перевищує 21 день), за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.2.1 а), б), в), 2.2.2, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.

Пасажир ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка виразилась забоєм головного мозку легкого ступеню важкості, лінійним переломом тім`яної кістки праворуч, підапоневротичною гематомою тім`яної ділянки праворуч.

Ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка виразилася крововиливом під м`якими тканинами голови справа (підапоневротичною гематомою), лінійним переломом правої тім`яної кістки з порушенням цілості всіх шарів кістки без зміщення, забоєм головного мозку, оцінюються в єдиному комплексі, та відповідно до п. п. 2.1.1. а), 2.1.2., 2.1.3 б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_9 порушення вимог п. п. 12.1, 13.1, 31.1, 31.4.1 а), 31.4.1 б) «Правил Дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що районний суд, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції всупереч приписами ч.4 ст.76 КК України не поклав нагляд за обвинуваченим ОСОБА_9 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням, на командира військової частини, з огляду на те, що обвинувачений є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_11 .

На підставі наведеного прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Нагляд за виконанням обов`язків під час іспитового строку покласти на командира військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець ОСОБА_9 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду (зворот а.с. 185), про поважні причини свого неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладання не звертався. Захисник повідомив, що останній перебуває у відрядженні.

Вислухавши думку прокурора та захисника, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи у відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, для повідомлення останнього про призначення судового засідання в апеляційному суді.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 частково підтримала апеляційну скаргу та просила вирок першої інстанції змінити.

Захисник не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Потерпілий та його представник надали до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без їх участі (а.с.177).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Розмірковуючи над доводами прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зробила такий висновок.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, що у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, у разі звільнення засудженої особи від покарання на підставі ст. 75 КК України суд покладає на особу певні обов`язки, визначені ст. 76 цього КК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин.

Повертаючись до обставин справи, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією, та проходить службу у військовій частині НОМЕР_11 . Отже, керуючись приписами ч. 4 ст. 76 КК України, які мають імперативний характер, суд першої інстанції був зобов`язаний покласти нагляд за засудженим на час проходження ним військової служби на командира відповідної військової частини. Проте це залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з позицією ВС викладеною у постанові Верховного Суду від 21.08.2024 (справа №126/1813/23).

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та констатує, що судом першої інстанції було допущене неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

У даному випадку становище обвинуваченого не погіршується, оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання лише про зміну органу, який здійснює нагляд за засудженим.

За наведених обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та вважає, що вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року, в рамках кримінального провадження №0000441, внесеного до ЄРДР 19 квітня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Нагляд за виконанням обов`язків під час іспитового строку покласти на командира військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець ОСОБА_9 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4