СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2373/26
ун. № 759/6841/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2023 року за №0003847,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 на автомобіль LEXUS LX450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, був набутий нею законно та за власні кошти, що, на думку сторони захисту, підтверджується наданими документами, зокрема копіями розписок про передачу грошових коштів за автомобіль, документами щодо технічного обслуговування транспортного засобу, оформленими на ім`я ОСОБА_5 , довіреностями, а також реєстраційними документами на автомобіль.

У клопотанні та під час його підтримання в судовому засіданні сторона захисту, зокрема, посилалася на те, що при накладенні арешту не було враховано законність набуття ОСОБА_5 права власності на зазначений автомобіль, її фінансову спроможність до його придбання, а також документи, які, на думку заявника, свідчать про те, що саме ОСОБА_5 здійснювала витрати на придбання, утримання та обслуговування транспортного засобу. Окремо зазначалося, що висновки органу досудового розслідування та ухвали слідчого судді про фактичне користування автомобілем підозрюваним ОСОБА_6 є необґрунтованими, що сам по собі факт користування автомобілем іншою особою не свідчить про його зв`язок із кримінальним правопорушенням, що автомобіль не був знаряддям вчинення злочину, не є предметом злочину, не набувався, за твердженням сторони захисту, за кошти злочинного походження, а тому не відповідає критеріям речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України.

Також сторона захисту посилалася на те, що досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні зупинене, а відтак, на її переконання, відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав повністю та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що арешт на майно накладено обґрунтовано, що автомобіль визнано речовим доказом, що ухвала про арешт була предметом апеляційного перегляду і залишена без змін, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а наведені стороною захисту доводи не свідчать ані про необґрунтованість накладення арешту, ані про відпадання потреби у його подальшому застосуванні.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, матеріали, на підставі яких був накладений арешт, а також документи, надані на підтвердження фактичного процесуального стану кримінального провадження і правового статусу спірного майна, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчим управлінням ГУНП у Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003847 від 03.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 162 КК України.

Зі змісту ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 вбачається, що арешт на автомобіль LEXUS LX450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був накладений у межах зазначеного кримінального провадження після його вилучення під час проведення слідчих дій та з урахуванням даних, наданих стороною обвинувачення, про використання цього транспортного засобу особою, причетною до вчинення кримінальних правопорушень, а також про наявність підстав вважати, що зазначене майно пов`язане з обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З матеріалів, долучених сторонами та досліджених у судовому засіданні, вбачається, що постановою старшого слідчого СУ ГУНП у Київській області від 19.09.2024 автомобіль LEXUS LX450D, р.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. З листа СУ ГУНП у Київській області № 63059-2026 від 16.03.2026, наданого на запит представника власника майна, вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000145 від 18.02.2025 на даний час зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а автомобіль LEXUS LX450D, р.н.з. НОМЕР_1 , з моменту вилучення зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ТОВ «Укрспецпарк» за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 4, як речовий доказ.

Отже, на час розгляду цього клопотання підтверджено не лише факт накладення арешту на зазначений транспортний засіб та наявність постанови про визнання його речовим доказом, а й те, що автомобіль фактично перебуває під контролем органу досудового розслідування як об`єкт, який зберігається в межах кримінального провадження саме з метою забезпечення його подальшого використання для доказування відповідних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, конфіскації у юридичної особи, необхідне для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт накладається з цією метою, слідчий суддя має враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. У свою чергу, за змістом ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо заявник доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, предметом розгляду слідчого судді при вирішенні клопотання про скасування арешту майна є не повторне дослідження всіх фактичних обставин кримінального провадження по суті, не вирішення спору про право власності на майно та не встановлення дійсності чи недійсності цивільно-правових правочинів, а з`ясування того, чи доведено заявником відсутність правових підстав для подальшого застосування арешту, тобто чи втрачене майном значення об`єкта, який підлягає збереженню в межах кримінального провадження, або чи арешт із самого початку був накладений без достатніх правових підстав.

Оцінюючи доводи сторони захисту, слідчий суддя виходить із того, що вони за своєю суттю спрямовані на досягнення декількох взаємопов`язаних, але відмінних за правовою природою результатів: по-перше, на доведення права власності ОСОБА_5 на автомобіль; по-друге, на підтвердження законності джерел походження коштів, за які цей автомобіль був придбаний; по-третє, на спростування доводів сторони обвинувачення щодо фактичного користування транспортним засобом підозрюваним; по-четверте, на заперечення відповідності транспортного засобу критеріям речового доказу; по-п`яте, на обґрунтування того, що зупинення досудового розслідування саме по собі свідчить про відпадання потреби у подальшому арешті.

Проте ні окремо, ні в сукупності наведені доводи не дають підстав для висновку про наявність передбачених ст. 174 КПК України підстав для скасування арешту.

Щодо доводів сторони захисту про належність транспортного засобу ОСОБА_5 , законність його набуття, фінансову спроможність до придбання автомобіля, наявність розписок, документів про технічне обслуговування та реєстраційних документів слідчий суддя зазначає таке.

Сам по собі факт державної реєстрації транспортного засобу за конкретною особою, так само як і наявність документів, які, на переконання заявника, свідчать про законність набуття такого майна, не виключає можливості його використання як речового доказу у кримінальному провадженні. Вирішальним у межах розгляду цього клопотання є не питання про те, хто саме є цивільно-правовим власником майна, а питання про те, чи існує об`єктивний зв`язок цього майна з предметом доказування у кримінальному провадженні та чи зберігається необхідність забезпечення його збереження для подальшого використання в кримінальному процесі.

Із досліджених матеріалів вбачається, що автомобіль був вилучений у межах кримінального провадження, визнаний речовим доказом та фактично зберігається саме як речовий доказ. Наявність у сторони захисту заперечень щодо оцінки цих обставин або незгода з висновками сторони обвинувачення не свідчить автоматично про втрату автомобілем значення як об`єкта, що підлягає збереженню в межах кримінального провадження.

Щодо доводів сторони захисту про те, що транспортний засіб не відповідає критеріям речового доказу, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт винесення постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовним і самодостатнім аргументом для відмови у скасуванні арешту, однак у даному випадку слідчий суддя оцінює не лише наявність такої постанови, а й об`єктивні дані, що містяться у матеріалах кримінального провадження та були покладені в основу накладення арешту. Із цих матеріалів вбачається, що автомобіль пов`язаний з обставинами, які досліджуються у кримінальному провадженні, використовувався особою, причетною до інкримінованих діянь, був вилучений у межах процесуальних дій та може містити відомості, що мають доказове значення. На момент розгляду клопотання ці обставини не спростовані у такий спосіб, який би давав можливість слідчому судді дійти висновку про повну втрату транспортним засобом ознак речового доказу.

Доводи сторони захисту фактично зводяться до переоцінки обставин, які вже були предметом судового контролю при вирішенні питання про накладення арешту та надалі перевірялися апеляційною інстанцією. Повторне наведення аргументів про право власності на майно, відсутність у підозрюваного статусу власника автомобіля, законність набуття майна та незгоду з оцінкою слідства саме по собі не свідчить про відсутність підстав для подальшого арешту, якщо при цьому не доведено, що зв`язок майна з предметом доказування втрачений або що його збереження більше не є необхідним.

Окремо слідчий суддя оцінює доводи сторони захисту щодо зупинення досудового розслідування.

Посилання заявника на зупинення досудового розслідування як на самостійну підставу для скасування арешту майна є необґрунтованим. Зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваних не означає завершення кримінального провадження, не свідчить про відсутність подальшої потреби у доказуванні та не зумовлює автоматичної втрати майном його доказового значення. Навпаки, за обставин, коли розслідування зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваних, забезпечення збереження об`єктів, які можуть бути використані як докази після відновлення досудового розслідування, зберігає своє процесуальне значення.

Значення має не інтенсивність або безперервність проведення слідчих дій у конкретний момент часу, а наявність потреби у збереженні об`єкта, який може бути використаний як доказ у майбутньому після відновлення провадження. Інше тлумачення фактично означало б, що кожне зупинення досудового розслідування автоматично тягне припинення арешту речових доказів, що суперечило б як завданням кримінального провадження, так і змісту інституту арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, сама по собі обставина зупинення досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні у зв`язку з розшуком підозрюваних не свідчить про відпадання потреби у подальшому арешті автомобіля LEXUS LX450D, р.н.з. НОМЕР_1 , який продовжує зберігатися як речовий доказ.

Слідчий суддя також враховує, що на момент розгляду клопотання транспортний засіб не повернутий власнику, не вибув із процесуального контролю органу досудового розслідування, а фактично зберігається на визначеному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів. Це додатково підтверджує, що мета арешту, а саме забезпечення збереження майна як речового доказу та недопущення його відчуження, приховування, зміни стану чи вибуття з володіння органу досудового розслідування, не втратила актуальності.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що стороною захисту не доведено ані необґрунтованість накладення арешту, ані відпадання потреби у його подальшому застосуванні. Натомість із досліджених матеріалів убачається, що автомобіль LEXUS LX450D, р.н.з. НОМЕР_1 , зберігає об`єктивний зв`язок із предметом доказування у кримінальному провадженні, продовжує перебувати у статусі речового доказу та підлягає подальшому збереженню до остаточного вирішення питання у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Таким чином, арешт майна на даному етапі є виправданим, співмірним завданням кримінального провадження та необхідним для досягнення його цілей.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2023 року за №0003847 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено об 11 годині 00 хвилин 13 квітня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1