Провадження №1-кс/333/1055/26
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 ОСОБА_3 , яка є власницею арештованого майна звернувся до слідчого судді з клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, в якому прохає скасувати арешт з мобільних телефонів, яке належать їй, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.11.2025 у справі №333/3515/25.

В обґрунтування необхідності скасування арешту ОСОБА_3 зазначається, що в ході проведення досудового розслідування під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , стороною обвинувачення було вилучено, серед іншого її особистий мобільний телефон «Iphone 13 Pro Max» в корпусі сірого кольору, IME11: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , обладнаний системою логічного захисту паролем (який було надано в ході проведення обшуку та мобільний телефон «Samsung S 23 Ultra» в корпусі сірого кольору, IME11: НОМЕР_4 , IME12: НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», НОМЕР_6 обладнаний системою логічного захисту паролем (який було надано в ході проведення обшуку), який на момент проведення обшуку перебував у користуванні ОСОБА_4 .

11.11.2025 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/10359/25 провадження 1-кс/333/3515/2025 накладено арешт, окрім іншого, на вищевказане майно.

Разом із цим, на момент обшуку в гостях за вказаної адресою перебувала дитина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , яка мала у користування ще один мобільний телефон: «Samsung A 52» у корпусі чорного кольору.

Метою накладення арешту - збереження речових доказів.

З моменту вилучення вказаного майна, минув достатній час для огляду вилученого майна. Крім того, вказане майно вилучалось у осіб, які не має будь якого відношення до кримінального правопорушення. Вона є матір`ю ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 сестрою.

В ході обшуку за місцем мешкання вилучено наше особисте майно, а також коробки від вказаного майна, яке жодним чином не стосується обставин кримінального правопорушення, не зберегло на собі його слідів, не використовувалось під час його вчинення, тощо, а тому не підпадає під критерії, які визначені статтею 98 КПК України.

Слідчий в судове засіданні не з`явився будучи належним чином повідомлений, надав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти заявленого клопотання та зняття арешту з майна, яке в ньому зазначено.

Інші учасники судового розгляду не з`явилися будучи належним чином повідомлені.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, приходить до наступних висновків

Із наданих до суду матеріалів та пояснень учасників вбачається, що з 27.03.2025 в провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.11.2025 у справі №333/10359/25 накладено арешт на мобільний телефон «Iphone 13 Pro Max» в корпусі сірого кольору, IME11: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , та мобільний телефон «Samsung S 23 Ultra» в корпусі сірого кольору, IME11: НОМЕР_4 , IME12: НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», НОМЕР_6 ; мобільний телефон: «Samsung A 52» у корпусі чорного кольору.

Із оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на майно, накладався з метою збереження речових доказів.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Згідно з матеріалами кримінального провадження на теперішній час підозра нікому не повідомлена.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вирішуючи питання обмеження права власності особи на матеріальні об`єкти, які відповідають критеріям, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, та були вилучені під час проведення обшуку, слід керуватись відповідними нормами Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку - положеннями ст. ст. 170 - 174 КПК України.

Судом встановлено, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002127 від 27.03.2025, є з незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

На теперішній час вказані речові докази слідчим оглянуті, на них не виявлено інформації, яка має значення для досудового розслідування. З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що речі, на які накладено арешт слідчим суддею на теперішній час не підпадають під критерії речових доказів та не являються предметом злочину, вони не набуті кримінально-протиправним шляхом, тому, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, оскільки застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не забезпечує досягнення мети у тому провадженні в якому він був застосований та в якому на теперішній час перебувають матеріали накладення арешту, а сам арешт порушує право законного власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження ним, на переконання слідчого судді такий арешт підлягає скасуванню.

Згідно вимог статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Підсумовуючи наведене та виходячи із фактичних даних, наявних у матеріалах клопотання, враховуючи досягнення дієвості в яких і могло б здійснюватися за рахунок арешту відповідного майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.167, 170-175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2025 у справі №333/10359/25, а саме: мобільний телефон «Iphone 13 Pro Max» в корпусі сірого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEІ2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар»НОМЕР_3; мобільний телефон «Samsung S 23 Ultra» в корпусі сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 ; мобільний телефон: «Samsung A 52» у корпусі чорного кольору та повернути ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1