Справа № 404/47/26
Номер провадження 1-кс/404/685/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року місто Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу на постанову про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженню 0002945 за ч. 1 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подав до суду скаргу з вимогою скасувати постанову від 26 грудня 2025 року, на підставі якої слідчий відмовив визнати ОСОБА_3 потерпілим по вказаному вище кримінальному провадженню. Скаржник просить розглянути заявлені ним вимоги без його участі. Вимоги підтримав.

Представники сторони обвинувачення викликались, проте не з`явились.

Підставою для початку цього досудового розслідування став публічно-правовий спір між військовозобов`язаним та службовими особами ТЦК та СП з приводу можливої бездіяльності ТЦК та СП, через ймовірне невнесення даних про визнання особи непридатною до проходження військової служби з виключенням з військового обліку.

26 грудня 2026 року, слідчий виніс постанову якою відмовив скаржнику у задоволенні поданого ним клопотання про визнання потерпілим по кримінальному вказаному вище кримінальному провадженню

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскаржити рішення особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням, ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді про скасування постанови слідчого на відмову визнати потерпілим.

Текст поданого слідчому клопотання і зміст скарги не містить об`єктивних даних, які б свідчили про ознаки вчинення службовими особами ТЦК та СП кримінального правопорушення.

Згідно п 3 ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають виключенню з військового обліку у відповідних РТЦК та СП громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.

За результатами проходження ВЛК з висновком про непридатність до військової служби на підставі ст. 37 Закону, РТЦК та СП виключає особу з військового обліку. Запис про виключення з військового обліку має бути внесений у військово-обліковий документ.

Наявні спірні публічно-правові відносини належить вирішувати в окружному адміністративному суді щодо можливого визнання протиправною бездіяльність ТЦК та СП та невнесення даних про визнання особи непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку.

Доводи скаржника ґрунтуються на перебільшених очікуваннях від наслідків кримінального судочинства. Зі змісту скарги вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди скаржника з результатами публічно-правової діяльності службових осіб ТЦК та СП щодо мобілізації під час воєнного стану.

Представники ТЦК та СП є процесуально незалежними особами. Процесуальна незалежність - один із елементів особливого статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення для обліку військовозобов`язаних, передумовою для верховенства права та основоположною гарантією справедливого процесу мобілізації.

Дії та процесуальні рішення представників ТЦК та СП вважаються законними, доки вони не скасовані або не переглянуті в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії їх законність та обґрунтованість може бути предметом розгляду лише в порядку судового провадження окружного адміністративного суду. Процесуальна діяльність службової особи пов`язана зі збором, оцінкою доказів і прийняттям рішення пов`язаного з військовим обліком є суто суб`єктивними оціночними дискреційними повноваженнями, за які не настають кримінально-карні наслідки. Таким чином заперечення військовозобовязаного, незгода із процесуальними діями і рішеннями представників ТЦК та СП поза передбаченим процесуальним порядком не допускається. У правовій державі виключається настання кримінальної відповідальності чи заподіяння шкоди за виконання посадових обов`язків, висловлювання власної правової позиції. Отже скаржник не зазначила відомостей, які могли заподіяти йому шкоду внаслідок повсякденної процесуальної діяльності представників ТЦК та СП.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі є протиправним втручанням і посяганням на процесуальну незалежність». Дії скаржника спрямовані дискредитацію процесуальної діяльності представників ТЦК та СП вказувати на спроби протиправно втручатись, впливати і у поза процесуальний спосіб формувати негативне сприйняття службових осіб, які проводять військовий облік та мобілізацію, тобто посягати на процесуальну незалежність представників ТЦК та СП.

Чинний КПК України не містить поняття "зловживання процесуальним правом", разом з цим 30 травня 2018 року, Верховний Суд висловив правову позицію з приводу заборони зловживання процесуальними правами, яка є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (по справі 676/7346/15-к) Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ВС від 09 квітня 2019 року у справі №306/1602/16-к). Зниження рівня процесуальної незалежності та гарантій представника ТЦК та СП опосередковано призведе до обмеження реалізації прав держави у питанні обороноздатності.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України, зокрема пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі №357/8277/19 зробила висновок щодо необхідності застосування принципу "один спір - одне рішення суду" який означає, що по кожному окремому спору між сторонами має бути ухвалене одне, остаточне судове рішення. Це означає, що суд не повинен штучно розділяти обставини які підлягають доказуванню на частини чи приймати судові рішення по кожному окремому доказу, а повинен розглянути, оцінити і вирішити всю сукупність питань, які виникли між сторонами по первинному провадженню. Нема потреб множити досудові розслідування і судові справи ухвалені між тими ж сторонами, за тих самих обставин, проте у різних провадженнях.

Необхідно забезпечити правову визначеність, звернувшись до окружного адміністративного суду. (ст. 6 Конвенції) Розбіжність між правовою позицією, заперечення показів чи оспорювання доказу не створює законних умов для проведення досудового розслідування для коригування змісту показів і результатів зібраних доказів. Похідні досудові розслідування не впливають на результат наявного публічно-правового спору, в якому має бути остаточно захищено порушене право, свободу чи інтерес. Сторона, яка не згодна з процесуальним рішенням, не повинна ініціювати реєстрацію чергового досудового розслідування, обраний спосіб захисту не стане для неї ефективним.

Скаржник обрав неправильний спосіб захисту, оскільки питання військового обліку, мобілізації вирішуються у площині публічних адміністративних правовідносин за іншою процедурою, під час вирішення адміністративного спору. Представники сторін мають власне бачення правозастосування. Наявні між ними розбіжності врегульовані законодавцем та прямо передбачені КАС України, з можливістю оскарження таких розбіжностей.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. (ст. ст. 22 та 23 ЦК України)

Статтею 269 ЦК України передбачено що особисте немайнові право фізичної особи тісно пов`язані з самою фізичною особою. Моральні страждання є особистим правом, нерозривно пов`язаним з особою яку могли обмовити. Закон нормативно врегулював відсутність правових підстав для виникнення немайнової шкоди.

Немайнова шкода може бути викликана за умови протиправної поведінки відповідальної за неї особи. справа Верховного суду 214/7462/20 від 05.12.2022 року. Проведення військового обліку під час дії воєнного стану є правомірною дією у правовій державі, отже не може заподіяти шкоду будь-якій особі.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Зміст скарги/клопотання і долучених доказів не спростовує слушні висновки, що у цьому кримінальному провадженні зберігається процесуальний статус заявника. Прийнята постанова відповідає вимогам закону, не існує підстав скасовувати законне процесуальне рішення. Постанова обґрунтована і вмотивована, оскільки прийнята на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є постанова, в якій наведені належні і достатні мотиви та підстави її ухвалення та оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному й об`єктивному аналізі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути прийняте рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. (ст. 307 КПК України).

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 26 грудня 2025 року, на підставі якої слідчий відмовив визнати скаржника потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді не оскаржується в апеляційному порядку (ст. 307 КПК України.) Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час проведення підготовчого судового засідання.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1