ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м. Кривий Ріг апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 11 листопада 2025 року про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11 листопада 2025 року повернено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що заявник звернувся до суду з скаргою на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР з пропущенням 10 денного строку для оскарження.

Також слідчий суддя вказав, що строк на оскарження закінчився: за завоюю від 21.09.2025 р. 01.10.2025 р.; за заявою від 05.10.2025 р. 16.10.2025 р. Такі ж висновки були зазначені в ухвалі слідчого судді від 11.11.2025 р. з чим погодився скаржник (ухвала не була оскаржена), вперше до суду зі скаргою скаржник звернувся 23.10.2025 р., при цьому не вказував на наявність будь яких об`єктивних для нього (які б не залежали від його волі) обставин, які б перешкоджали поданню скарги у визначені законом строки 16.10.2025 р. (жодного доводу із цього приводу скарга не містить).

Із вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_6 та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді. Поновити строк на оскарження бездіяльності уповноваженої особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ. Направити справу до суду першої інстанції для розгляду скарги по суті.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ним було подано скаргу на бездіяльність посадової особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, за його заявами, поданими 21.09.2025 р., 05.10.2025р. 08.10.2025 р. було направлено скаргу до прокуратури 13.10.2025 р. отримав відповідь та 23.10.2025 р. направив скаргу до Краматорського міського суду. 26.10.2025 р. отримав відповідь від Краматорського міського суду Донецької області про призупинення роботи суду та зміну територіальної підсудності шляхом передачі судових справ до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області; 26.10.2025 р. ОСОБА_6 направив скаргу до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області 04.11.2025 р. отримав ухвалу про повернення скарги у зв`язку з непідсудністю скарги; 08.11.2025 р. направив скаргу до Шевченківського районного суду м. Дніпра 11.11.2025 р. отримав ухвалу про повернення скарги у зв`язку з пропуском строку на оскарження; 13.11.2025 р. надіслав повторну скаргу до Шевченківського районного суду м. Дніпра 17.11.2025 р. отримав ухвалу про повернення скарги у зв`язку пропуском строку на оскарження. Вважає, що слідчий суддя виніс рішення про повернення скарги без належного дослідження фактичних обставин.

Вважає, що вказані обставини є поважними та беззаперечними підставами для поновлення строку оскарження.

Вважає, що суд мав з`ясувати причини пропуску строку та визначити, чи вони поважні, замість повернення скарги.

Вказує, що не отримав жодної відповіді або витягу з ЄРДР на жодну із його заяв.

Вважає, такі дії свідчать про формальний підхід суду, що позбавив його права на доступ до правосуддя.

Про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_6 повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд апеляційної скарги без його участі за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Норми ч. 2 ст. 9 КПК України передбачають, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими, не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а згідно ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.

При цьому завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні належить до повноважень слідчого судді у порядку, передбаченому КПК (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 4 цієї статті Кодексу встановлено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Таким чином, чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для слідчого чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів провадження, що приймаючи рішення про повернення скарги слідчий суддя послався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України строк оскарження дій чи бездіяльності слідчого становить десять днів з моменту вчинення дії або бездіяльності.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 вперше звернувся до ТУ ДБР у м. Краматорськ із заявою про внесення відомостей до ЄРДР 21.09.2025 р., 22.09.2025 р. надіслав до ТУ ДБР у м. Краматорськ нагадування та 05.10.2025 р. повторно надіслав заяву про внесення відомостей до ЄРДР.

Скарга до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра була подана 13.11.2025 року.

На переконання слідчого судді, що хоча у скарзі ОСОБА_6 ставить питання про поновлення строку на оскарження бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, однак, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення строку до скарги не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у своїй скарзі до слідчого судді ОСОБА_6 прохав поновити строк на оскарження бездіяльності ТУ ДБР, та у клопотанні щодо поновлення строку оскарження бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР зазначив, що на неодноразові звернення до Територіального управління ДБР у місті Краматорську щодо стану розгляду повідомлення про кримінальне правопорушення відповідей не отримував. Наголошує, що затримка з розглядом зумовлена лише передачею матеріалів між судами, що не залежало від ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 дійсно направляв скарги в зазначені дати, через очікування відповідей та час, який потребувався для передачі справи між судами слідчий суддя хибно зробив висновки про пропущений строк без поважний причин.

З огляду на наведене, ОСОБА_6 пропустив строк на оскарження бездіяльності слідчого з об`єктивних і незалежних від нього причин, у зв`язку з чим ставить питання про поновлення цього строку.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Тобто, можливість поновлення вищезазначеного строку кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи були причини його пропуску поважними.

Поновлення процесуального строку за своєю правовою природою передбачає встановлення учасникам кримінального провадження додаткового проміжку часу для вчинення процесуальної дії за умови пропуску строку з поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами необхідно розуміти ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому про поважність причин для поновлення процесуального строку може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася зі скаргою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 30.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому особа, яка бажає подати скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Тобто окрім принципу правової визначеності важливим також є і принцип добросовісності, як загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Таким чином слідчий суддя, повертаючи скаргу на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР належним чином не врахував та не оцінив доводи ОСОБА_6 щодо причин пропуску строку на оскарження дій слідчого ТУ ДБР.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що поза увагою слідчого судді залишились вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме право на справедливий суд, зокрема, право бути заслуханим судом є однією з базових гарантій учасника судового спору рішення у справі Претто проти Італії (Pretto and Others v. Italy, 8 December 1983, Series A no. 71) Також рішення у справі Голдер (Golder, 21.02.1975, Series A, №4451/70 ) проти Об`єднаного Королівства, де суд зазначив: « на думку Суду, було б немислимим, щоб стаття 6 пункт перший містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій у справах і не захищала би в першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються сенсу, якщо немає самого судового розгляду. Все вищенаведене свідчить про те, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку слідчим суддею безпідставно повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_6 , оскільки пропущений строк на оскарження бездіяльності слідчого ТУ ДБР є поважним та підлягає поновленню.

На думку колегії суддів, висновок слідчого судді про повернення скарги ОСОБА_6 у зв`язку з відмовою в поновлені строку на звернення зі скаргою, є необґрунтованим, а прийняте рішення таким, що підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду, оскільки фактично скарга ОСОБА_6 не розглядалась слідчим суддею по суті, доводи скарги не досліджувались слідчим суддею, а тому не можуть бути перевірені судом апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу, на те, що посилання слідчого судді на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 11.11.2025 р. та доводи про те, що дана ухвала не оскаржувалася ОСОБА_6 не є такими, що можливо взяти до уваги при вирішенні питання про пропущений строк на оскарження, оскільки після виправлення зазначених в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 11.11.2025 р. помилок, ОСОБА_8 звернувся повторно до суду.

Керуючись статтями 376, 404-407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 14.11.2025р. про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР скасувати та призначити новий судовий розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді