Справа № 136/1076/25
провадження 1-кп/136/77/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх представника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 11.03.2025, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стара Прилука Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовця, перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді гранатометника, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

ВСТАНОВИВ:

06.06.2025 до Липовецького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні. Ухвалою суду від 09.06.2025 вказане кримінальне провадження було призначене до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 10.06.2025 о 10:00 год. Разом з обвинувальним актом, 06.06.2025 прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Ухвалою суду від 10.06.2025 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, строк дії ухвали визначено до 08.08.2025. Надалі, ухвалою суду від 25.07.2025 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строк дії ухвали визначено до 22.09.2025. В подальшому, ухвалою суду від 18.09.2025 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строк дії ухвали визначено до 16.11.2025. Надалі, ухвалою суду від 10.11.2025 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строк дії ухвали визначено до 08.01.2026. В подальшому, ухвалою суду від 06.01.2026 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строк дії ухвали визначено до 06.03.2026.

03.03.2026 у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 на 60 днів мотивуючи наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що: ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Крім того, прокурор вказує у клопотанні, що у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Враховуючи те, що на даний час ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не зменшились, виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки завершити судовий розгляд до його закінчення неможливо. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов наступних висновків.

Так суд враховує, що оцінку обґрунтованості обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України стосовно ОСОБА_4 було надано слідчим суддею при застосуванні щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження в рамках даного кримінального провадження. Законність такого рішення в цій частині перевірено судом апеляційної інстанції, яка не заперечувалась стороною захисту.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час перебуває під вартою, оскільки ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.03.2025 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 грн. В подальшому ухвалами Липовецького районного суду Вінницької області строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався. Наразі обвинувачений утримується на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Строк дії запобіжного заходу закінчується 06.03.2026.

Суд вважає доведеними обґрунтування прокурора, що наразі ризики, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.

При цьому, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, інших альтернативних покарань вказана норма не містить. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, зокрема втекти на непідконтрольну Україні територію. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Утім зі спливом часу тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, яке може загрожувати ОСОБА_4 у разі визнання його винуватості доведеною, не може бути єдиною та виправданою підставою для тримання під вартою.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року).

Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, неповнолітніх дітей не має. Крім того, суд зазначає, що передумовою вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є саме конфлікт з дружиною. Отож існуючі соціальні зв`язки підозрюваного, які мали місце на час вчинення кримінального правопорушення, та дані про його особу на часі є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку. Усе це вказує на відсутність у ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків, як стримуючого фактору та свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме про ймовірність переховування від суду.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Так, як було встановлено за обставин даного кримінального провадження, свідком кримінального правопорушення є дружина обвинуваченого, а потерпілими - його знайомі, які проживають в одному населеному пункті. Тому існувала висока вірогідність того, що ОСОБА_4 може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді. При цьому, слід зазначити, що потерпілі у цьому кримінальному провадженні уже були допитані у суді, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у цій частині втратив свою актуальність. Втім продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, які у судовому засіданні не допитувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Суддя в рамках цього кримінального провадження розглядає можливість застосування іншого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням позиції захисту та практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, приймаючи до уваги вище викладене, а також те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, хоча і частково зменшились, але продовжують існувати та з урахуванням особи ОСОБА_4 , інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні даного клопотання, суд дійшов висновку, що можливість зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є передчасними. А обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та кореспондується з характером суспільного інтересу, конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому виправданою є необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечити виконання належної процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Таким чином суд дійшов висновку, що є достатні підстави для задоволення клопотання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 01.05.2026, з можливістю внесення застави та виконанням покладених на підозрюваного обов`язків, згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.03.2025.

Вирішуючи питання щодо розміру застави суд приймає до уваги, що за змістом частини 4 статті 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Розмір застава у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб апеляційною інстанцією визначено як обґрунтований та достатній для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину, обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших обставин, що передбачені ст. 178 КПК України. За таких обставин суд не вбачає передумов для зміни розміру застави.

Керуючись ст. 131, 177, 194, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, - визначивши місцем тримання ОСОБА_4 - під вартою - приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ) у відповідності до вимог Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого Наказом МОУ № 394 від 03.11.2020.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкування з потерпілими та свідками по справі.

Строк дії ухвали визначити до 01.05.2026 включно.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено 03.03.2026.

СуддяОСОБА_1