печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5500/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим від 04.07.2025, у рамках кримінального провадження № 0000242 від 01.05.2025,

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим від 04.07.2025, у рамках кримінального провадження № 0000242 від 01.05.2025.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу вказує, що постанова про відмову у визнанні потерпілим є необґрунтованою, безпідставною, формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги визначені у скарзі підтримав, просить задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000242 від 01.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 від 04.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000242 від 01.05.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим слідчий зазначав, що відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 завдано будь-яку шкоду кримінальним провадженням.

Окрім того, суб`єктом звернення у скарзі не наведено обставин, які свідчили б про спричинення скаржнику шкоди, доказів не надано.

Слідчий суддя, вважає оскаржувану постанову законною, винесеною з дотриманням положень кримінально-процесуального законодавства та з дотримання прав особи у кримінальному провадженні, а відтак відсутні правові підстави для її скасування, а скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим від 04.07.2025, у рамках кримінального провадження № 0000242 від 01.05.2025 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1