Справа № 462/7619/25
провадження 1-кп/462/217/26
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, раніше судженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

прокурор, звернувся до суду з клопотанням про продовження дії застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, покликаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати про наявність і надалі ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні вирішення питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою поклав на розсуд суду.

Обвинувачений поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри, на даний час, не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що докази та обставини, на які посилаються прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність таких ризиків. Зокрема, ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого до втечі. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Окрім цього, даний ризик підтверджується також і поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 , після скоєння ДТП, а саме тим, що ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та приховання слідів вчинення злочину на місці пригоди пересів на переднє праве пасажирське крісло автомобіля марки «Maserati Levante», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого втік з місця пригоди. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу судового рішення стосовно нього. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України полягає в тому, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності. Так, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 , раніше неодноразово суджений, у тому числі за умисні злочини проти власності, востаннє вироком Львівського апеляційного суду від 12.02.2019 засуджений за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, дане покарання відбув, проте судимість не погашена.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України. Відтак, в цій частині поданого клопотання суд приходить до переконання про необхідність його задоволення.

Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України загибель людини є підставою для не визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи у відділенні інтенсивної терапії 1-го ТМО «Лікарня Святого Луки», помер, суд приходить до переконання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

продовжити застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто до 25 квітня 2026 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору і направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1